Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , яки помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1998 року по даний час проживає без реєстрації в будинку своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Після смерті батьків звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у прийняття заяви було відмовлено, оскільки його паспорт громадянина України був не дійсний, оскільки не були вклеєна фотокартка по досягненні 45-річного віку. Ухвалою від 07.09.2020 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 01.12.2020 підготовче провадження зарито та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, та участі представника, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач Потіївська сільська рада, в яку входить Облітківський старостинський округ до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідача [PERSON] до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Радомишльська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с.11). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.12). Їх родинні відносини із позивачем - [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.02.2002 року (видане повторно) (а.с.13). Спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] заведена [INFO] за заявою сина померлої - [PERSON] (а.с.19, 45-46), якому Радомишльською державною нотаріальною конторою в цей же день видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] (а.с.26). Згідно листа Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області № 1258/02-14 від 10.12.2014 року позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори станом на 10 грудня 2014 року не звертався. Судом враховано, що згідно Закону України «Про нотаріат» до 2009 року Свідоцтва про право на спадщину видавались виключно державними нотаріальними конторами по місцю відкриття спадщини. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 31 січня 1997 року на ім`я [PERSON] , фотокартка до паспортної книжечки при досягненні ним 45 - річного віку була вклеєна 03 грудня 2014 року . Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Вирішуючи питання про застосування норм права суд виходить з наступного: частинами 1, 3 ст. 5 ЦК України (в редакції 2004 року), передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в редакції 2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у томи числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються новим ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , до даних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 525 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визначає першу чергу спадкоємців за законом. Так, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, що викладені в п. 24 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визнання особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України №565/1145/17. Таким чином, цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Отже, правила частини першої статті 550 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для вирішення питання про продовження строку для прийняття спадщини відсутні. Судом установлено та не заперечується позивачем, що він знав про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті його батька [PERSON] , а [INFO] відкрилась спадщина після смерті його матері [PERSON] , однак, із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори у визначений шестимісячний строк не звернувся. Доводи позивача, що перешкодою для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори стало те, що паспорт заявника був не дійсним, оскільки після досягнення ним 45-річного віку до паспортної книжечки не була вклеєна фотокартка, не доводять поважності пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки у відповідності до п. 15 Постанови Верховної Ради України № 719 від 23.02.2007 «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру, інші документи не вимагаються. Також це твердження позивача спростовуються листом Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області № 1258/02-14 від 10.12.2014 року із змісту якого слідує, що позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини або із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] до Радомишльської державної нотаріальної контори станом на 10 грудня 2014 року не звертався (а.с.18). Інших доказів які б свідчили про причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій пов`язаних із прийняттям спадщини позивачем не надано. Позивач не довів належними та допустимими доказами, поважність причин пропуску шестимісячного строку на подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги являються необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Суд не надає оцінку доведеності факту постійного проживання позивача із спадкодавцями, а також не перевіряє законність прийняття спадщини [PERSON] , оскільки ці доводи не входять до предмету доказування за заявленою позовною вимогою, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): згідно якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Outcome: dismissed