Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 26.04.2011 укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким [PERSON] отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Просив стягнути із відповідача станом на 04.10.2020 заборгованість в сумі 71957,60 грн., з яких: 46188,19 грн. заборгованість за тілом кредита, в т. ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 46188,19 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 15590,65 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 10178,76 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вважала, що поданий позов не підлягає до задоволення. На обґрунтування зазначала, що дійсно 26 квітня 2011 року підписала з позивачем заяву з метою отримання банківських послуг, зокрема в подальшому договору обслуговування банківської, платіжної картки. Однак, фізично у письмовому виді не підписувала відповідний спеціальний договір з позивачем по вказаним видам банківських послуг, про що останній вважав його укладеним в електронному виді на відстані. З квітня 2011 року вона почала користуватися банківськими послугами позивача, які полягали у користуванні кредитними коштами, що містилися на банківській, кредитній, платіжній картці. Вона використовувала гроші з картки на свої споживчі потреби, а також своєчасно повертала їх на картку, тобто не допускала виникнення кредитної заборгованості перед позивачем. В серпні\~2015\~року відповідач\~в черговий\~раз скористалася\~кредитними коштами\~позивача і\~по суб`єктивним\~причинам не\~змогла їх\~повернути у\~повному обсязі.\~В подальшому\~у неї\~склалися важкі\~фінансові обставини\~та вона\~не могла\~повернути банківські\~кошти,\~а кредитна\~заборгованість збільшувалася.\~Далі вона\~не користувалася\~банківськими послугами,\~а позивач\~з серпня\~2015\~року не\~пред`являв до\~неї претензій\~фінансового характеру.\~Лише 20\~жовтня 2020\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~стягнення заборгованості.\~Таким чином,\~з 2015\~року по\~2020\~рік позивач\~взагалі не\~врегульовував і\~не вирішував\~з відповідачем\~вказаного спору.\~Тобто з\~серпня 2015\~року,\~коли вона\~зняла кредитні\~кошти і\~не повернула\~їх минуло\~близько 5\~років,\~після цього\~нею грошові\~кошти не\~поверталися і\~не вносилися\~на банківську\~карту,\~а позивач\~не пред`являв\~претензій з\~цього приводу\~і не\~вимагав повернення\~кредитних засобів. За таких обставин наявний пропуск позивачем строку позовної давності три роки, оскільки з серпня 2015 по жовтень 2020 року минуло близько п`яти років, однак у позові не ставиться вимога про його поновлення із зазначенням поважних причин чи обставин. У зв`язку з вищенаведеним вважала, що нарахована сума заборгованості за весь період, тобто з серпня 2015 року, хоча і є об`єктивною, але не підлягає стягненню у зв`язку з пропуском строку позовної давності та відсутності заяв позивача з приводу його поновлення. Отже, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 56). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві. Зазначала, що з 2011 року почала користуватися карткою. З серпня 2015 року не змогла погашати заборгованість та перестала сплачувати будь-які кошти, так як картка була заблокована. Оскільки на час звернення до суду з часу останнього платежу минуло більше 3 років, просила відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідач за позовом звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера від 26.04.2011 року згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua. та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Згідно з наданим банком розрахунком станом на 04.10.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 71957,60 грн., з яких: 46188,19 грн. заборгованість за тілом кредита, в т. ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 46188,19 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 15590,65 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 10178,76 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Виходячи з\~положень ч.\~1\~ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. 1, 2 ст.\~551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо\~позичальник своєчасно\~не повернув\~суму позики,\~він зобов`язаний\~сплатити грошову\~суму відповідно\~до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 26 квітня 2011 року процентна ставка сторонами не узгоджена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та заборгованість за пенею. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.04.2011, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на банківському сайті: www.privatbank.ua., як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Універсальна» та\~Витягом з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~що надані\~позивачем на\~підтвердження позовних\~вимог,\~визначені,\~в тому\~числі:\~пільговий період\~користування коштами,\~процентна ставка,\~права та\~обов`язки\~клієнта (позичальника)\~і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому,\~матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~ці тарифи\~та витяг\~з Умов\~і правил\~розумів відповідач\~та ознайомився\~і погодився\~з ними,\~підписуючи заяву-анкету\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг ПриватБанку, а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема й\~щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Більше того, приєднані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не відповідають Умовам та правилам на які посилається позивач в позові, оскільки взагалі не містять зазначених у позові пунктів. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 26.04.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.11.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до\~ч.\~6\~ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.04.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року №543/96-В\~"Про\~відповідальність за\~несвоєчасне виконання\~грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст.\~11\~ЗУ "Про\~захист прав\~споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, яка в силу ст.\~263\~ЦПК України повинна бути врахована при застосуванні судами аналогічних норм права. Крім того, заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 15590,65 грн. не підтверджена розрахунком позивача, тобто не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, та не становить розмір встановлений законом (3 % річних). Відповідачем по справі заявлено вимогу про застосування позовної давності (а.с.73). Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перш статті 259 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 18.11.2020, яка датована 12.10.2020. Відповідно до виписки за договором № б/н станом на 07.10.2020 останнє поповнення карти готівкою відбулося 24.09.2018 (а.с.49). Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку [PERSON] внесла кошти на погашення заборгованості в сумі 250 грн. 25.02.2020 (а.с. 9-10). Зазначені докази надані позивачем спростовують твердження відповідача про те, що останній платіж на погашення суми заборгованості за наданим кредитом мав місце у 2015 році. Також твердження відповідача про те, що карта була заблокована та вона не користувалася банківськими послугами з 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки про видані картки, 10.09.2015 [PERSON] була видана кредитна карта № 5168755336179839 терміном дії до липня 2017 року, далі 16.06.2016 № [NUMBER] до травня 2019 року та 04.12.2018 № [NUMBER] терміном дії до серпня 2022 року відповідно (а.с. 11). З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 46188,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 46188,19 грн., в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 46188,19 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Отже, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 15590,65 грн., нарахованої пені 10178,76 грн., нарахованої комісії 0,00 грн. необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46188 (сорок шість тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 19 копійок, станом на 04.10.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2102 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 46188,19 грн.*100% : 71957,60 грн. ціни позову = 64 %, тобто 64 % від ціни позову 64% *2102 грн. :100%), що складає 1345,28 грн.

Outcome: partial