Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.10.2018 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Україна" про визнання незаконним наказів та протоколів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно уточненої редакції позовної заяви (т.2 а.с. 62-79) [PERSON] просив визнати незаконним та скасувати наказ № 13-ОД від 25.01.2017 року "Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці"; наказ № 30-ОД від 28.03.2017 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці"; наказ № 33-ОД від 03.04.2017 року "Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці"; наказ № 359 від 03.07.2017 року "Про припинення трудового договору (контракту); протоколів засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ "Телерадіокомпанія "Україна" від 30.03.2017 року; протоколу № 1 зборів трудового колективу, проведених за допомогою електронної пошти" від 12.02.2016 року; Акт про порушення посадових обов"язків від 01.07.2016 року. Просив [PERSON] і зобов"язати ТОВ "Телерадіокомпанія "Україна"поновити його на посаді звукорежисера; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.07.2017 року по 05.07.2018 року у розмірі 121 436 грн. 64 коп.; зобов"язати ТОВ "Телерадіокомпанія "Україна" повернути сплачений ним судовий збір при подачі цього позову. Вказані вимоги позивач обгрунтовував тим, що з 2009 р. був працівником ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна», займав посаду звукорежисера служби звукорежисерів відділу виробництва технічного департаменту операційної дирекції. Наказом № 359 від 03.07.2017 року його трудові відносини з ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» були припинені за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, проте таке звільнення позивач вважає незаконним, у зв"язку з чим просить поновити його на відповідній посаді, оскільки до такого припинення трудових відносин його змусили незаконні дії відповідача, які полягали у порушенні його трудових прав. Зокрема ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна», в період роботи позивача на вказаному підприємстві, не створила йому безпечні і здорові умови праці, чим порушила Конституцію України, ЗУ "Про охорону праці", Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою № 442 КМУ від 01.08.1992 року. ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» створила небезпеку його життю та здоров"ю, коли під час його роботи на посаді звукорежисера з жовтня 2009 року по 28 березня 2017 року своєю бездіяльністтю не виконала вимоги "Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, незаконно не видала наказ про проведення атестації робочих місць в ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» та до 28 березня 2017 року не створила постійно діючу атестаційну комісію, яка б мала відповідати вимогам вказаного Порядку. ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли видала незаконний наказ № 30-ОД від 28 березня 2017 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці" та сворила незакону постійнодіючу атестаційну комісію, оскільки така не відповідає вимогам Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці в частині відсутності уповноваженого представника виборчого органу первинної профспілкової організації, та відсутності уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці. ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли незаконно постійно діючою атестаційною комісією був створений юридично нікчемний Протокол засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці від 30.03.2017 року, який був створений незаконною коісією та без встановлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці та відсутності проведення санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочих місцях. ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли видала незаконний наказ № 33-ОД від 03.04.2017 року "Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці", оскільки той грунтувався на нікчемному протоколі засідання атестаційної комісії з атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» та не відповідає вимогам Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» не виконала вимоги Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та як наслідок ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» незаконно не видало наказ про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці, який би відповідав вимогам Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці.ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» видала незаконний наказ № 13-ОД від 25.01.2017 року "Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці" в частині відсутності у комісії представника виробничого органу та відсутності уповноваженої найманими працівниками особи з птань охорони праці.ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» порушила права позивача в період його роботи коли ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» за допомогою незаконного наказу № 13-ОД від 25.01.2017 року "Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці", який не відповідає вимогам Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, створив незаконну постійно діючу комісію з перевірки знань з питань охорони праці в ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна». У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених ним у позові. Представник позивача у судовому засіданні також підтримав позицію свого довірителя та просив позов задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення такого позову заперечував, просив у його задоволені відмовити, вказуючи, що такий позов є необгрунтованим, не доведеним, крім того заявлений з порушенням строків позовної давності, наслідки пропуску яких просив застосувати суд. Згідно вимог ЦПК України подав суду відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 123-126) який також підтримав в судовому засіданні та просив врахувати при прийнятті рішення по вказаній справі. Позивачем в свою чергу була подана суду заява про поновлення строку звернення до суду (т.2 а.с. 1-3), яку позивач та його представник підтримували у судовому засіданні, вказуючи на пропуск строку звернення до суду з таким позовом з поважних причин, зокрема, що про накази № 13-ОД від 25.01.2017 року "Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці", № 30-ОД від 28.03.2017 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці", № 33-ОД від 03.04.2017 року "Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці"йому стало відомо лише у березні 2018 року в рамках іншої цивільної справи за його позовом до цього ж відповідача про визнання незаконними наказів про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперчення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, сторонами не заперечується, що 01.09.2009 наказом №126-к ЗАТ «Телерадіокомпанія «Україна» прийнято на роботу позивача в технічний департамент на посаду звукорежисера служби аудіо і відео монтажу відділу забезпечення ефіру, що підтверджується відомостями із трудової книжки [PERSON] 03.07.2017 року ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» було видано наказ № 359 про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] з 05.07.2017 року за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, із зазначенням підстави такого звільнення: заява про звільнення за угодою сторін від 03.07.2017 року [PERSON] (т.1 а.с. 34). [PERSON] у судовому засіданні не заперечується факт написання ним такої заяви на звільнення за угодою сторін, як і факт ознайомлення його з таким наказом 05.07.2017 року та отримання ним копії своєї трудової книжки в день його звільнення 05.07.2017 року, що також зазначено ним і в заяві про поновлення строку звернення до суду (т. 2 а.с. 1-3) та вбачається із самого наказу (т.1 а.с. 34) в якому зазначено, що [PERSON] з таким наказом ознайомлений 05.07.2017 року про що стоїть підпис останнього. Проте, підставою скасування такого наказу про своє звільнення та відповідно поновлення на роботі [PERSON] обгрунтовує тим, що таку заяву на звільнення за угодою сторін його змусив написати відповідач ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» шляхом порушенням його трудових прав, під час його роботи на підприємстві, зокрема не створивши йому безпечні і здорові умови праці, та шляхом порушення його трудових прав через створення ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» в порушення норм матеріального права атестаційної комісії робочих місць, тощо. У відповідності з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 цього Кодексу визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Судом встановлено, що з [PERSON] були припинені трудові відносини з ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» з 05.07.2017 року згідно відповідного наказу від 03.07.2017 року, того ж 05.07.2017 року [PERSON] отримав свою трудову книжку, ознайомився із наказом про припинення трудового договору, проте з даним позовом про оскарженя такого наказу про припинення трудових відносин звернувся до суду лише 24.10.2018 року, тобто більше ніж через рік після такого, коли ст. ст. 233 КЗпП України визначає лише місячний строк, який рахується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а не з дня коли позивачу стали відомі якісь інші обставини, зокрема його трудової діяльності під час такої діяльності. Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку, визначеного ст. 233 КЗпП України позивач вказує на поважність пропуску такого через отримання від відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» незаконного, на думку позивача, наказу № 13-ОД від 25.01.2017 року "Про створення комісії з перевірки знань з питань охорони праці" та наказу № 30-ОД від 28.03.2017 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці" та наказу № 33-ОД від 03.04.2017 року "Про затвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці" лише в рамках іншої цивільної справи лише у березні 2018 року, які були подані відповідачем суду разом з відзивом. Разом з тим, така причина пропуску строку визначеного ст. 233 КЗпП України не є поважною, з огляду на вчасне отримання позивачем своєї трудової книжки, з огляду на ознайомлення з відповідним з наказом про припинення трудового договору в день такого припинення. Слід вказати і те, що навіть з моменту заявленого позивачем строку отримання таких наказів у березні 2018 року такий місячний строк подачі позову також було порушено, оскільки даний позов подано до суду через сім місяців, а саме у жовтні 2018 року. Крім того, позивач обгрунтовує свої позовні вимоги порушенням своїх трудових прав в період своє роботи на ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна», з огляду на що такий міг та мав би бути обізнаний про них ще за часів своєї праці. Посилання позивача на встановлення такого факту лише з отриманням таких наказів № 13-ОД від 25.01.2017 року, № 30-ОД від 28.03.2017 року, № 33-ОД від 03.04.2017 року, протоколів з огляду на норми КЗпП України не є обгрунтованим. Отже, поважності причин пропуску позивачем строку на оскарження свого звільнення згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України судом не встановлено, у зв"язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, необхідно зазначити і те, що доводи позивача в частині його незаконного звільнення згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні в належних та допустимих доказах. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9(зі змінами та доповненнями) при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Так, угода сторін є самостійною підставою для розірвання трудового договору та відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи власника та з ініціативи працівника, про що також було зазначено і в ухвалі Верховного Суду України від 24.02.2010, № 6-21410св09. В даному випадку судом береться до уваги і той факт, що після винесення такого наказу про припинення трудових відносин [PERSON] на роботу не виходив, став на облік центру зайнятості та лише згодом більше ніж через рік часу порушив питання поновлення на роботі. Слід зауважити і те, що позивач, вказуючи на незаконність свого звільнення згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України зазначає те, що заяву про таке звільнення він написав під тиском відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна», проте існування такого тиску під час написання такої заяви позивачем, доведено суду не було та ним не встановлено з огяляду на всі надані суду докази. Так, із листа ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» [PERSON] від 29.05.2017 року (т.1 а.с. 39) вбачається, що [PERSON] мав намір звільнитися згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, проте йому було запропоновано ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» припинити трудові відносини за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що не можна вважати тиском роботодавця на звільнення. Не можна вважати тиском на звільнення і створення роботодавцем комісії з перевірки знань з питань охорони праці, чито проведення такої атестації, чито затвердження результатів такої атестації, оскільки такі дії роботодавця відповідають нормам Закону, який регулює вказані питання, а саме ЗУ "Про охорону праці". Не встановлено судом і іншого тиску з боку відповідача на позивача в написанні ним заяви на звільнення, зокрема через порушення трудових прав такого про що свідчить Акти перевірки додержання суб"єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов"язкове державне соціальне страхування № 26-75/1226 (т.3 а.а. 1-23), яким порушення вимог законодавства виявлено не було, Актом позапланової перевірки Головного управління держпраці у Київській області дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці у ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» за зверненням [PERSON] , який міститься в матеріалах цивільної справи 759/7444/17, яка витребовувалася судом за клопотанням сторони при розгляді даного позову. Не може вважатися тиском на звільнення створення роботодавцем атестаційної комісії зі складом якої не погоджується позивач, оскільки, як зазначив Верховний Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року при перегляді рішення за позовом [PERSON] до ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» про визнання незаконними наказів про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, таке твердження дає право на оскарження самих висновків такої комісії або право на повідомлення контролюючі органи про порушення норм законодавства при формуванні складу комісії, з огляду на, що суд дійшов висновку що така незгода зі складом комісії не може бити тиском саме на звільнення особи з роботи, крім того, як встановлено вище, таке волевиявлення на припиненя трудових відносин була з боку позивача. Щодо свідчень свідка гр. [PERSON] , то такі не впливають на суть вирішення даного спору, оскільки сам [PERSON] працював в ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» з квітня 2013 року по 01.06.2016 рік, тоді як позивач оспорює своє звільнення у 2017 році та за підстав, які свідку відомі зі слів самого позивача або тих, які не входять в предмет доказування. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed