Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 15 червня 2015 року. Мотивує заяву тим, що подружні стосунки не склалися, з відповідачем мають різні погляди на життя. На даний час шлюбні відносин фактично припинені, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Просила після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дівоче "Вишня". Вказала на те, що не проживають разом з чоловіком з лютого 2016 року. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, проте заперечував щодо вимог позивача про стягнення з його довірителя судових витрат, при цьому посилався на п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності приходить до наступних висновків. 15.06.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу подружжя мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина проживає з матірю, спору щодо її місця проживання на даний час між сторонами немає. Частинами 3, 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що з лютого 2016 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки позивач категорично не бажає збереження шлюбу, представник відповідача не заперечує проти його розірвання.. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сімї в подальшому неможливо, шлюб сторін існує формально, а тому суперечить їх інтересам, і може бути розірваним. Щодо вимог про стягнення з відповідача судового збору, вказаних в позові, то дані вимоги позивачем в судовому засіданні не підтримані. Крім цього, згідно ст. 88 ЦПК України, суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесеені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній категорії справ неможливо здійснити розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до вказаної норми закону. А тому позовні вимоги про стягнення з позивача судових витрат задоволенню не підлягають. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються військовослужбовці лише у справах, пов"язаних з виконанням військового обов"язку, а також під час виконання службових обов"язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved