Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 03.09.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-20232-030907, відповідно до умов якого банк відкриває відповідачу картковий рахунок № 26257901139050 у національній валюті гривні та надає Держателю платіжну картку, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на суму 30\~000, 00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 2\~508, 00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний щомісяця в строки визначені Правилами здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати проценти та суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 27.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 1 826, 46 грн., з яких: 1\~826, 46 грн. - тіло кредиту; 0, 00 грн. прострочене тіло кредиту, 0, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК», далі - АТ «ДЕЛЬТА БАНК»,. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 001-20232-030907 від 03.09.2007 року в сумі 1 826, 46 грн., судові витрати покласти на відповідача оскільки, позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який звільнений від сплати судового збору у справі, пов'язаній із проведення заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком під час запровадження тимчасової адміністрації в банку. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, у позовній заяві просив суд, розглянути справу та прийняти рішення у відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на п.п. 5.2, 3.4 кредитного договору, однак таких пунктів у договорі взагалі не існує. Вона не заперечує факт відкриття карткового рахунку на купівлю товару та підписання 03.09.2007 року з ПАТ «Дельта Банк» договору № 001-20232-030907. Згідно розрахунку вона знімала з карткового рахунку та всього отримала 3340,00 грн., сплатила та повернула у період з 09.10.2007 року по 19.122008 року, після чого менеджер банку повідомила, що нею кредит погашено у повному обсязі у сумі 6742, 00 грн. Тому вважає вимоги банка безпідставними, у задоволенні позову просила відмовити, застосувавши строки позовної давності. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЩІК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.09.2007 року відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-20232-030907, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 26257901139050 та надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на суму 30\~000, 00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 2\~508, 00 грн. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ВЛ № 009269 від 29 серпня 2014 року відповідач [PERSON] змінила прізвище на "Клименко" [PERSON]. Згідно п. 1.2. цього договору ТОВ «Комерційний банк «Дельта» (далі - Банк), відповідно до наданого [PERSON] пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Держателю картковий рахунок № 26257901139050 в національній валюті України - гривні, далі - «Рахунок», оформляє та надає в користування Держателю картку платіжної системи , далі - «Картка», а також ПІН-код до Картки. Згідно п. 1.3. Договору, Банк відкриває Держателю Кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення договору встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 2508, грн. Ліміту Кредитної лінії розраховується Банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Перегляд та/або зміна ліміту Кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур Банку та умов цього договору. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода до Договору про зміну ліміту Кредитної лінії Сторонами не складається. Інформація щодо зміни розміру Кредитного ліміту та строків уведення в дію зазначаються у щомісячній виписці. Відповідно до п. 1.4. Договору, кредитування Рахунку в межах Кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Відповідно до п. 1.5. Договору, кредитні кошти та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються Держателем у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед Банком за цим Договором, та вчинення інших операцій, передбачених Договором. Згідно п. п. 2.3. Договору, Держатель сплачує Банку проценти за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифах. Згідно п. 2.4 цього Договору, проценти за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом нараховуються Банком в валюті Рахунку щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за період з дати останнього нарахування, тобто з дати, що слідує за останнім робочим днем попереднього місяця, по останній робочий день поточного місяця, включаючи його. Нарахування процентів на використану Кредитну лінію та /або Овердрафт по Рахунку здійснюється на суму використаних коштів станом на кінець кожного дня за фактичну кількість днів користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом у періоді нарахування з використанням методу: фактична кількість днів у місяці (28-30-31 днів) та фактична кількість днів у році ( 365-366). При нарахування процентів не враховується день виникнення та враховується день повернення заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом по Рахунку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Як вказує позивач, порушення умов Договору та зазначених правових приписів, станом на 27 липня 2015 року [PERSON] допустила заборгованість за Договором в розмірі 1826, 46 грн. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість виникла 01 квітня 2010 року у сумі 1826,46 грн., як тіло кредиту. З розрахунку ціни позову також вбачається, що відповідач регулярно (щомісячно) сплачувала платежі у період з 09.10.2007 року до 19.12.2008 року на загальну суму 6742,00 грн. та останнє зняття було з кредитної картки 04.02.2008 року на загальну суму 3340,00 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.І ст. 261 ЦК України ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, предметом якої було неоднакове застосування норм матеріального права, а саме: ст. 256, ч.ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-698цс15. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. На підставі наведеного, враховуючи, що останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 04.02.2008 року, а позивач звернувся до суду в вересні 2015 року, суд з урахуванням положень укладеного між сторонами договору та заяви про застосування позовної давності, прийшов до висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову. Крім того, судом встановлено, що при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне віднести судовий збір в сумі 243,60 грн. за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed