Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом про визнання [PERSON] Іванни-Христини Валеріївни такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вулиця Набережна, № 207. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку розташованого за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вулиця Набережна, 207, який належить їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 21.05.1986 р. та договору дарування від 27.06.1986 р. Згідно домової книги, у вищевказаному будинку зареєстрована відповідач. Позивач вважає, що [PERSON] Іванна-Христина Валеріївна втратила право користування будинком, оскільки протягом тривалого часу не проживає в ньому. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до приписів ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) через засоби масової інформації, зокрема, газету «Народне слово» № 34 від 20.08.2015 року. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на ? частину будинку та договору дарування [PERSON] є власником будинку, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вулиця Набеежна,207 (а.с.9-). Згідно відомостей домової книги, [PERSON] Іванна-Христина Валеріївна з 08.06.2010 р. зареєстрована у спірному будинку за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул.Набережна, 207. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу Компаніївського РС УДМС України в Кіровоградській області від 17.07.2015 р. Згідно довідки виданої Компаніївською селищною радою, [PERSON] Іванна-Христина Валеріївна не проживає в будинку по вул.Набережна, 207 в смт.Компаніївка з квітня 2014 року. Відповідно до акту про відсутність особи за місцем реєстрації від з 06.07.2015 року, засвідченого селищним головою Компаніївської селищної ради, відповідач [PERSON] Іванна-Христина Валеріївна не проживає в спірному будинку з квітня 2014 року до теперішнього часу. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, [PERSON] Іванна-Христина Валеріївна будучи зареєстрованою в належному позивачу будинку, порушує права та законні інтереси позивача [PERSON] як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved