Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чарівна Нива», треті особи Державна реєстраційна служба у Тростянецькому районі, Відділ Держгеокадастру у Тростянецькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.04.2004 року, належить земельна ділянка площею 2,9020га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Доручення розпоряджатись своєю земельною ділянкою він нікому не давав. Він працював за кордоном і періодично приїздив в Україну на кілька днів, тому не мав можливості розпоряджатись своїм майном. На даний час він дізнався, що належна йому земельна ділянка знаходиться в користуванні ТОВ «Чарівна Нива» та адміністрацією ТОВ йому було видано копію договору №84 оренди землі від 01.06.2011 року, укладеного між ним та ТОВ «Чарівна Нива». Однак даного договору він не укладав. Ознайомившись з договором, позивач довідався, що підпис власника земельної ділянки не його. Відповідно до штампів митниць в закордонному паспорті позивача на час підписання договору він знаходився за межами України. Доручення на укладення договору він нікому не надавав. Він знав, що був укладений договір з ПП АФ «Іззія», більше ніяких змін ним не вчинялось. Укладати договір з ТОВ «Чарівна Нива» він взагалі не мав наміру. В той період, коли укладали договора з відповідачем, він перебував в Польші і до нього ніхто не телефонував та не пропонував переукласти договір. В зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду та просив визнати договір оренди землі №84 від 01.06.2011 року про оренду земельної ділянки площею 2,9020га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території с.Буди Тростянецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.04.2004 року, недійсним. Скасувати державну реєстрацію договору №84 від 01.06.2011 року, та зобов'язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку. Крім того просив стягнути судові витрати, понесені ним. В судове засідання, призначене на 07.06.2017 року позивач [PERSON], не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав за обставин, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Раніше надані пояснення підтримав в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Представником відповідача ТОВ «Чарівна Нива» на адресу суду надано заперечення, мотивоване тим, що дійсно між позивачем та ними 01.06.2011 року укладено договір оренди №84, за яким позивач передав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір набув чинності з моменту його реєстрації 17.01.2012 року. Станом на момент звернення до суду строк дії договору не закінчився. Позивач стверджує, що договір укладений під впливом обману, однак доказів обману не надає. Відповідач вчасно та в повній мірі виконує договір оренди землі, тому просили відмовити в позові в повній мірі.(а.с.26,27). Додатковими поясненнями, наданими 10.04.2017 року представником відповідача [PERSON], вказано, що висновок експерта не містить остаточного результату, а ґрунтується на припущеннях, тому при винесенні рішення не може братись до уваги в якості доказів. Крім того, він просить застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України, вказуючи на його сплив. В судове засідання, призначене на 07.06.2017 року, представник відповідача не з'явився, однак належним чином були повідомлені, причина неявки невідома, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд вважає можливим розглядини справу у відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби у Тростянецькому районі в судове засідання не з'явились, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі на адресу суду надано заяву, в якій вони просять проводити судові засідання за їх відсутності.(а.с.19). Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України щодо загальних положень про договір, Земельного кодексу України, а також Законом України «Про оренду землі». Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ч. 3 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. (ст.14 Закону). Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,9020га, що розташована на території с.Буди Тростянецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Тростянецької РДА від 26.12.2003 року №346(а.с.11). Відповідно до договору №84 оренди землі від 01.06.2011 року, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Чарівна Нива» останні прийняли в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.1 договору). Строк дії договору 10 років, договір діє з моменту його реєстрації, що зазначено п.8 Договору(а.с.5-7). Актом прийому-передачі земельної ділянки, що є додатком до договору №84 від 01.06.2011 року передано земельну ділянку площею 2,9020га, кадастровий номер [NUMBER] ТОВ «Чарівна Нива» у строкове платне користування(а.с.8). Позивач стверджує, що підписи на договорі оренди земельної ділянки та акті прийому передачі, акті визначення меж, він не ставив, взагалі не мав наміру на укладення договору оренди землі з відповідачем. На час укладення договору його не було в Україні, він був на заробітках за межами України. На підтвердження чого суду надано копію закордонного паспорта [PERSON] в якому проставлено відмітки про перетин кордону, зокрема 11.06.2011 року наявна відмітка про перетин кордону і в'їзд в Україну(а.с.12,13). Що дає суду підстави вважати, що позивач дійсно 01.06.2011 року перебував за межами України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює завскладом на ТОВ «Чарівна Нива», до того вона працювала в ПП АФ «Іззія» на даній посаді. В період з 2011 року по 2015 рік [PERSON] з сім`єю приїжджав на склад та отримував орендну плату за пай. Сама вона договори з людьми не укладала, не бачила, чи [PERSON] підписував договір оренди землі. Вважає, що позивач напевно знав, що був укладений договір оренди землі з ТОВ «Чарівна Нива», достовірно вона не знає. На спростування пояснень свідка позивачем [PERSON] вказано, що він договорів з ТОВ «Чарівна Нива» не укладав, отримував орендну плату як з ПП АФ «Іззія». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює агрономом ТОВ «Чарівна Нива». В 2011 році вона на прохання керівництва розносила по домівкам громадян копію договору оренди землі для можливості ознайомитись з ним та фірмою, з якою пропонуваль укладати договір оренди землі. До [PERSON] вона приїжджала, там була його дружина, яка повідомила, що переговорить з чоловіком та тоді вирішать чи укладати договір оренди землі. В її обов'язки не входило підписувати договір, людина сама зобов`язана була прийти в контору з документами і там все оформити та підписати. Чи приходив [PERSON] вона не знає, як не знає чи він підписував договір оренди землі. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Висновком експерта №454-П від 23.02.2017 року встановлено, що підписи в стрічці «підпис орендодавця» в розділі «Підписи сторін» у договору №84 оренди землі від 01.06.2011, укладений між [PERSON] та ТОВ «Чарівна Нива», зокрема в обох примірниках, що зберігаються у позивача та відповідача, виконані ймовірно не громадянином [PERSON]. (а.с.210-213). Отже даним доказом підтверджено, що підпис на примірниках договору виконані ймовірно не позивачем, тобто підтверджено позицію позивача про те, що він договір №84 від 01.06.2011 року не підписував. Тому, зважаючи на те, що висновком експерта не підтверджено справжність підпису позивача у договорі оренди землі, суд приходить до висновку про те, що існують підстави для визнання договору недійсним. Ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним між певними особами, позивачем не визнається факт укладення договору, а отже він є оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Спір між сторонами виник з приводу порушення порядку підписання договору, зокрема позивачем стверджується, що він не підписував даний договір. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача надано суду відомість на видачу зерна пайовикам ТОВ «Чарівна Нива» за оренду земельних часток у 2012 року по с.Буди, в якому позивач [PERSON] отримав 500кг. ячменю (а.с.28). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, відповідно до ст. 57, ст. 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі на підставі письмових доказів. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Твердження представника відповідача про те, що позивач [PERSON] достовірно знав про існування укладеного договору з ТОВ «Чарівна Нива», оскільки отримував орендну плату за землю, не підтверджені в судовому засіданні показами свідків, оскільки останні чітко не вказали про те, що позивач підписував договір оренди землі, чи хто підписував договір. Крім того, сам позивач в судовому засіданні пояснив, що допитані свідки раніше працювали в ПП АФ «Іззія», потім в ТОВ «Чарівна Нива», тому він вважав, що отримує орендну плату в ПП АФ «Іззія». Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Відповідач не спростував доказів, наданих позивачем та доведених в судовоу засіданні. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд прийшов до висновку, що позивач довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. На думку суду, відповідач не довів обставин, на підставі яких в позові слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача, тому вони підлягають до задоволення. Щодо вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач про існування договору, визнання недійсним якого є предметом спору, дізнався лише незадовго до звернення до суду з даним позовом, тому строк позовної давності звернення до суду з цивільним позовом, встановлений ст. 257 ЦК України ним не пропущено, отже вказана вимога представника відповідача про застосування строків позовної давності не може бути задоволена. Крім того такий строк повинен застосовуватись з моменту укладення договору, а в даному випадку договір укладеним не був. Враховуючи викладене, а також положення п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України про те, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відновлення становища, яке існувало до порушення, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання недійсним договору оренди землі №84 від 01.06.2011 року та повернення земельної ділянки. Разом з тим, позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди землі №84 задоволенню не підлягає. Визнання недійсним договору оренди землі є підставою для відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто для скасування запису про реєстрацію договору. Також згідно змісту Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є підставою для скасування запису про реєстрацію зазначеного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 2352,16грн., що складається з 551,20 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду(а.с.1) та 1800,96грн. витрат за проведення почеркознавчої експертизи(а.с.204).

Outcome: partial