Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-06 00:00:00

04.07.2016 позивачі [PERSON], [PERSON], який, як законний представник, діє також в інтересах малолітньої [PERSON] звернулись до суду з позовом до КЗОЗ « Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф », ТОВ « АВТО - ОВІ » « Про відшкодування збитків і моральної шкоди завданих ушкодженням здоров'я » в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог ( т. 1 а.с.а.с. 143-152 ), посилались на те, що 17.09.2015 у м. Харкові на перехресті проспекту Гагаріна та Мерефьянського Шосе відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю належного відповідачу ТОВ « АВТО - ОВІ » автобуса марки « Богдан » державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та належного співвідповідачу КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » автомобіля швидкої медичної допомоги марки « Пежо Боксер », державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в якому на час ДТП перебувала в якості пацієнта малолітня [PERSON] в супроводі своєї матері [PERSON] Внаслідок зазначеного зіткнення транспортних засобів малолітньої [PERSON] було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, позивачу [PERSON] було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я. За вказаним фактом ДТП слідчим ВР ДТП СВ ХМУ ГУМВСУ В Харківській області у відношенні водія [PERSON] було розпочато кримінальне провадження, внесеного до ЕРДР за № 1201522000000000739 від 17.09.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Ухвалою Червонозаводського райсуду м. Харкова від 27.01.2017 зазначене кримінальне провадження у відношенні [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України було закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого [PERSON] з потерпілими [PERSON] та [PERSON] Позивачем [PERSON] були понесені витрати на додатковий догляд за малолітньою донькою [PERSON], які складаються з вартості придбаного ним пального для автомобіля в розмірі 2018,4 гривні, який ним було використано для поїздок з місця свого мешкання до лікарні, в якої перебувала на лікуванні дитина, внаслідок отриманих травм за наслідками ДТП. Крім того, внаслідок заподіяння ушкодження здоров'я позивача [PERSON] та малолітньої [PERSON], останнім, а також позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка складається в перенесених моральних стражданнях, внаслідок ушкодження здоров'я, тривалого вимушеного лікування від наслідків ДТП, переживань [PERSON] щодо здоров'я своєї родини, що привело до психологічних переживань. При таких обставинах позивач [PERSON] просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь малолітньої [PERSON], інтереси якої він представляє витрати на її додатковий догляд, які складаються з вартості придбаного ним пального для автомобіля в розмірі 2018,4 гривні, моральну шкоду, заподіяну внаслідок ушкодження здоров'я в розмірі 170000 гривень; на його користь солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 30000 гривень; позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ТОВ « АВТО - ОВІ » на її користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок ушкодження здоров'я в розмірі 50000 гривень. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надавши право представляти свої інтереси в суді своєму представнику [PERSON]( т. 1 а.с.а.с. 97, 99; т. 2, а.с.а.с. 73, 76 ). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі відповідного ордерів на надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачів, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, на які позивачі посилаються в своєї уточненої позовної заяві, наголошуючи на тому, що саме відповідачі, як власники транспортних засобів, повинні відшкодувати заподіяну позивачам заподіяну шкоду незалежно від вини водіїв, відповідно до приписів ЦК України. Крім того, представник позивачів зазначив про відсутність підтверджень щодо витрат позивачем [PERSON] пального саме на відвідування своєї доньки в лікарні. Також представник позивачів зазначив, що до водія [PERSON] позивачі претензій не мають, так як він в добровільному порядку відшкодував позивачу [PERSON] заподіяну внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду. Представник відповідача КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » Пєшкова О.В., яка діє на підставі відповідної довіреності ( т. 2, а.с. 80 ), у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх такими, не відповідають приписам ЦК України, при цьому пояснила, що заподіяна водієм [PERSON], який перебуває в трудових відносинах з КЗОЗ « ЦЕМДтаМК », потерпілим матеріальна та моральна шкода, відшкодована останнім в добровільному порядку, тому відсутні підстави для задоволення зазначених позовних вимог. Крім того, в справі відсутні підтвердження щодо витрат позивачем [PERSON] пального саме на відвідування своєї доньки в лікарні. Представник відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ» Балла Н.О., яка діє на підставі відповідної довіреності ( т. 2, а.с. 81 ), у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх такими, не відповідають приписам ЦК України, при цьому надала пояснення, аналогічні поясненням викладеним в письмових запереченнях та обгрунтуванні ( т. 1 а.с.а.с. 93-94, 108-109; т. 2 а.с.а.с. 82-90 ), наголошуючи, що шкода позивачам була заподіяна з вини водія [PERSON], який перебуває в трудових відносинах з КЗОЗ « ЦЕМДтаМК », а не з вини іншого учасника ДТП водія [PERSON], який перебував в трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ». Крім того, в справі відсутні підтвердження щодо витрат позивачем [PERSON] пального саме на відвідування своєї доньки в лікарні. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги ( т. 1, а.с.а.с. 185-186; т. 2 а.с.а.с. 10-11 ), у судовому засіданні проти задоволення зазначених позовних вимог заперечували, з підстав, викладених в своїх письмових поясненнях. Наголошуючи на тому, що [PERSON] в добровільному порядку була відшкодована позивачам заподіяна ним як матеріальна так і моральна шкода, тому в разі задоволення позову можливо стягнення з нього відповідних коштів в порядку регресу на користь КЗОЗ « ЦЕМДтаМК », що є подвійним відшкодуванням. Представники третіх осіб : ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА » та ПАТ « Київський страховий дім » в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому представником ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА » суду надана заява про розгляд справи за його відсутності. ( т. 1, а.с.а.с. 155-156; т. 2, а.с.а.с. 27, 91-96 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію учасників судового засідання та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначених осіб, так як їх неявка відповідно до приписів ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Суд вислухавши пояснення представника позивачів, представників відповідачів і третьої особи, а також третьої особи та дослідивши матеріали справи вважає позов в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню, позов в частині відшкодування збитків є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Так судом встановлено, що 17.09.2015 у м. Харкові на перехресті проспекту Гагаріна та Мерефьянського Шосе відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю належного відповідачу ТОВ « АВТО - ОВІ » автобуса марки « Богдан » державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та належного співвідповідачу КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » автомобіля швидкої медичної допомоги марки « Пежо Боксер », державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в якому на час ДТП перебувала в якості пацієнта малолітня [PERSON] в супроводі своєї матері [PERSON] Внаслідок зазначеного зіткнення транспортних засобів малолітньої [PERSON] було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, позивачу [PERSON] було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я. ( т. 1, а.с.а.с. 18-20, 21-22, 23-25, 26-27, 28-31, 60-62, 63-64, 65-67, 67-69, 70-72, 102 ). Водії [PERSON] та [PERSON], які на час скоєння ДТП, відповідно, керували належним відповідачу ТОВ « АВТО - ОВІ » автобусом марки « Богдан » державний реєстраційний номер [NUMBER] та належним співвідповідачу КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » автомобілем швидкої медичної допомоги марки « Пежо Боксер », державний реєстраційний номер [NUMBER], перебували з зазначеними установами в трудових відносинах та під час зіткнення транспортних засобів виконували свої трудові обов'язки, що підтверджується відповідними копіями наказів про прийняття водіїв на роботу та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. ( т. 1, а.с.а.с. 32, 33, 34, 35, 36, 37, 74, 75, 76, 77, 78, 79 ). Цивільна відповідальність відповідача ТОВ « АВТО - ОВІ » була застрахована в ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА », оскільки між ТОВ «Авто-ові» та ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА » був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 7833985 від 10.04.2015. Відповідно до умов зазначеного договору страхування страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого становить : шкода заподіяна життю та здоров'ю - 100000 гривень; шкода заподіяна майну - 50000 гривень. ( т. 1, а.с.а.с. 89, 95 ). Цивільна відповідальність співвідповідача КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » була застрахована в ПАТ « Київський страховий дім », оскільки між КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » та ПАТ « Київський страховий дім » був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 4853800 від 29.07.2015. Відповідно до умов зазначеного договору страхування страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого становить : шкода заподіяна життю та здоров'ю - 100000 гривень; шкода заподіяна майну - 50000 гривень. ( т. 2, а.с. 13 ). За вказаним фактом ДТП слідчим ВР ДТП СВ ХМУ ГУМВСУ В Харківській області у відношенні водія [PERSON] було розпочато кримінальне провадження, внесеного до ЕРДР за № 1201522000000000739 від 17.09.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. ( т. 1, а.с.а.с. 16-17, 58-59 ). Ухвалою Червонозаводського райсуду м. Харкова від 27.01.2017 зазначене кримінальне провадження у відношенні [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України було закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого [PERSON] з потерпілими [PERSON] та [PERSON] ( т. 2, а.с.а.с. 12102-104, 190 ). Малолітня [PERSON] народилася [INFO], батьками дитини є позивачі [PERSON] та [PERSON], які з 26.08.2006 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження дитини та укладення шлюбу. ( т. 1, а.с.а.с. 38, 115 ). Вказані, встановлені у судовому засіданні обставини, не заперечуються також самими учасниками справи. Відповідно до приписів ст. 82 ч. 1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності їх визнання. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пунктах 4, 6 Постанови Пленуму ВССУ України « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » № 4 від 01.03.2013 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особо, стосовно якої ухвалена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадкахзавдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України, то б то особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їх вини. Згідно до приписів ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає : по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій. Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить : по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди ;завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, внаслідок взаємодії належних співвідповідачам джерел підвищеної небезпеки - транспортних засобів, ушкодження здоров'я було заподіяно пасажирам належного відповідачу КЗОЗ « ЦЕМДтаМК », під керуванням водія [PERSON], тому суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в разі завдання шкоди іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Крім того, як зазначено в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. При цьому необхідно розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Зміст цих указує на те, що треті особи, яким завдано шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, мають право висунути свої вимоги як всіх солідарних боржників, так і будь-кого з них окремо. У даному випадку цивільні позивачі звернулися із позовами про стягнення шкоди саме з власників транспортних засобів, внаслідок взаємодії яких була завдана шкода, реалізувавши надане їм законом право. Також, в судовому засіданні встановлено, що цивільна відповідальність відповідача ТОВ « АВТО - ОВІ » була застрахована в ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА », оскільки між ТОВ «Авто-ові» та ПрАТ « Страхова компанія « ПРОВІДНА » був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 7833985 від 10.04.2015. Відповідно до умов зазначеного договору страхування страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого становить : шкода заподіяна життю та здоров'ю - 100000 гривень; шкода заподіяна майну - 50000 гривень. ( т. 1, а.с.а.с. 89, 95 ). Цивільна відповідальність співвідповідача КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » була застрахована в ПАТ « Київський страховий дім », оскільки між КЗОЗ « ЦЕМДтаМК » та ПАТ « Київський страховий дім » був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 4853800 від 29.07.2015. Відповідно до умов зазначеного договору страхування страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого становить : шкода заподіяна життю та здоров'ю - 100000 гривень; шкода заподіяна майну - 50000 гривень. ( т. 2, а.с. 13 ). Відповідно до ст. 6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власника наземних транспортних засобів » від 01.07.2004, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно до ст. 9 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власника наземних транспортних засобів » від 01.07.2004 ( п.п.п. 9.1., 9.3. ) : обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 гривень на одного потерпілого. В пункті 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтями 23, 26-1 зазначеного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, яка відшкодовується страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, приймаючи до уваги наявність у співвідповідачів вищезазначених договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт страховиків щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачам становить по 5000 гривень кожному, що на думку суду не є достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди. Крім того, відповідно до 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі - Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок зазначеної дорожньо - транспортної події, яка виникла за участю надежних співвідповідачам транспортних засобів, позивачам була заподіяна моральна шкода, яка складається в перенесених [PERSON] та малолітньою [PERSON] моральних страждань, внаслідок ушкодження їх здоров'я, тривалого вимушеного лікування від наслідків ДТП, а також переживань [PERSON] щодо здоров'я своєї родини, що привело до психологічних переживань. Але позивачі [PERSON] та [PERSON] достатньо не обгрунтували, з чого саме вони виходили при визначенні суми відшкодування, чому саме такий розмір зазначених ними сум, є достатньою для компенсації спричинених їм та їх малолітньої дитині фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial