Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] 10.10.2017 року звернулася до суду з позовом, предмет якого вподальшому змінила, в якому просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], як подружжя, житлову квартиру № [ADDRESS] право власності в розмірі 1/2 частки на квартиру № [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності в розмірі 1/2 частки на квартиру № [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 09 червня 2002 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Рішенням від 27.10.2016р. Яворівського районного суду Львівської області шлюб між позива\-чем та відповідачем розірвано. Від цього шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], що народилася [INFO], та [PERSON], що народилася [INFO]. У зв'язку із тим, що після дванадцятирічного спільного подружнього проживання в них не було жодного окремого і власного житла, та наявністю двох малолітніх дітей сторонами було вирішено придбати у власність житлову квартиру. Оскільки, позивач та відповідач є працівни\-ками ПАТ «Львівська залізниця», то їм було запропоновано придбати житлову квартиру в будин\-ку, який будується їхнім роботодавцем. З метою придбання житлової квартири 25 грудня 2014 року між [PERSON] та державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» було укладено договір № 61 купівлі-продажу майнових прав, а саме квартири № [ADDRESS]. Оскільки договір купівлі - продажу майнових прав було укладено в період зареєстрованого шлюбу і фактичного спільного проживання з [PERSON], грошові зобов'язання по оплаті придбаних за цим договором майнових прав було виконано в грудні 2014 року та березні 2015 року, тобто, також, в період зареєстрованого шлюбу і фактичного спільного подружнього проживання, то вказані майнові права на житлову квартиру позивачка вважає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, станом на момент подачі позову, відповідач, як сторона договору безпідставно ухиляється від укладення та підписання Акта прийому-передачі майнових прав, незважаючи на те, що житловий будинок, в якому знаходиться квартира, введено в експлуатацію, майнові права оплачено, тобто, виконано всі необхідні умови для його укладення і підписання. Державна реєстрація права власності на спірну квартиру ніколи не проводилась. Відсутність Акта прийому-передачі майнових прав унеможливлює державну реєстрацію права власності на квартиру. Що і слугувало підставою для звернення до суду із позовом, оскільки позивачка вважає, що її права, як законного співвласника квартири були порушені. Крім того, 10 серпня 2018 року представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 07.08.2018 р. до Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товари\-ства "Українська залізниця" з метою отримання інформації про фактичні та документальні обста\-вини укладення та виконання договору № 61 від 25.12.2014 р. купівлі-продажу майнових прав. В результаті розгляду адвокатського запиту було повідомлено про те, що відповідачем оформлено право власності на спірну житлову квартиру № [ADDRESS]. 19 вересня 2018 року представником позивача було отримано Інформаційну довідку № 138355 935 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на неру\-хоме майно, з якої вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 35949654 від 03.07.2017р. приватно\-го нотаріуса Дячука O.A. Львівського міського нотаріального округу було внесено запис про дер\-жавну реєстрацію права приватної власності на квартиру № [ADDRESS] за [PERSON] в цілому. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1289869246101, дата державної реєстрації 29.06.2017р., номер запису про право власності 21 191875. Підставою виникнення права власності є: договір № 61 від 25.12. 2014 р. купівлі-продажу майнових прав, укладений між [PERSON] та державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», в особі відокремленого підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд»; Додаток № 1 до Договору № 61 віл 25.12.2014 р.; Довідка № 61 від 28.03.2017 р., видана підрозділом «Служба будівельно- монтажних робіт і цивільних споруд» Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акці\-онерного товариства "Українська залізниця"; Акт приймання - передачі квартири в житловому будинку № [ADDRESS] від 28.03.2017 р., укладений між підрозділом «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» Регіональної філії "Львівська залізни\-ця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та [PERSON]; технічний паспорт від 05.12.2016 р. Тобто, 29.06.2017 р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем, а відтак з цього моменту житлова квартира № [ADDRESS] є об'єктом права власності, в зв'язку із чим виникла необхідність про зміну предмету позову, шляхом визнання права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру та визнання права власності на 1/2 частини цієї квартири. Ухвалою судді від 26.10.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у даній справі та з метою виконання вимогч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Позивачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, однак представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому уточнену позовну заяву просить задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку без відповідача, який без поважних причин у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання. Однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Крім того, суд ухвали проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи регіональна філія «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Служба будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд», який, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а матеріалів справи є достатньо для проведення розгляду справи по суті заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 червня 2002 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який рішенням від 27.10.2016 р. Яворівського районного суду Львівської області було розірвано. /а.с.11-12/ Від цього шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], що народилася [INFO], та [PERSON], що народилася [INFO]./а.с.9-10/ З метою придбання житлової квартири 25 грудня 2014 року між [PERSON] та державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» було укладено договір № 61 купівлі-продажу майнових прав, а саме квартири № [ADDRESS]. /а.с.13-17/ Судом встановлено, що оскільки договір купівлі - продажу майнових прав було укладено в період зареєстрованого шлюбу і фактичного спільного проживання сторін, грошові зобов'язання по оплаті придбаних за цим договором майнових прав було виконано також, в період зареєстрованого шлюбу і фактичного спільного подружнього проживання. Представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 07.08.2018 р. до Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товари\-ства "Українська залізниця" з метою отримання інформації про фактичні та документальні обста\-вини укладення та виконання договору № 61 від 25.12. 2014р. купівлі-продажу майнових прав. В результаті розгляду адвокатського запиту було повідомлено про те, що відповідачем оформлено право власності на спірну житлову квартиру № [ADDRESS]./а.с.111-112/ 19 вересня 2018 року представником позивача було отримано Інформаційну довідку № 138355935 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на неру\-хоме майно, з якої вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35949654 від 03.07.2017 р. приватно\-го нотаріуса Дячука O.A. Львівського міського нотаріального округу було внесено запис про дер\-жавну реєстрацію права приватної власності на квартиру № [ADDRESS] за [PERSON] вцілому. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1289869246101, дата державної реєстрації 29.06.2017р., номер запису про право власності 21191875. Підставою виникнення права власності є : договір № 61 від 25.12. 2014 р. купівлі-продажу майнових прав, укладений між [PERSON] та державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», в особі відокремленого підрозділу «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд»; Додаток № 1 до Договору № 61 віл 25.12.2014 р.; Довідка № 61 від 28.03.2017 р., видана підрозділом «Служба будівельно- монтажних робіт і цивільних споруд» Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акці\-онерного товариства "Українська залізниця"; Акт приймання - передачі квартири в житловому будинку № [ADDRESS] від 28.03.2017 р., укладений між підрозділом «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» Регіональної філії "Львівська залізни\-ця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та [PERSON]; технічний паспорт від 05.12.2016 р. /а.с.113/ Тобто, 29.06.2017 р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем, а відтак з цього моменту житлова квартира № [ADDRESS] є об'єктом права власності. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 3 визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно змісту позовних вимог, сторони набули спірне майно за свої кошти, перебуваючи шлюбних відносинах./а.с.9-17/ Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1, 3 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів позовної заяви спірне майно було придбане спільні кошти подружжя, та як встановлено судом. Відповідачем для спростування тверджень позивачки не було вжито жодних заходів, а тому обставини справи, викладені позивачкою, стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, що стосуються визначення правового режиму спільної власності подружжя знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону відповідача.

Outcome: approved