Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 50000 гривень та моральну шкоду в розмірі 500000 гривень (а.с. 1-2). Свої вимоги обґрунтувала тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій винен [PERSON] , загинула її внучка [PERSON] та дочка [PERSON] . На їх поховання позивач витратила 50000 гривень. Крім того смертю внучки та дочки їй заподіяна моральна шкода у розмірі 500000 гривень. За цих обставин просила позов задовольнити. Пізніше, за заявою позивача, суд залучив до участі у справі співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (а.с. 61-63) та розпочав розгляд справи спочатку (а.с. 84-85, 89). В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що 10.07.2017 року з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинула її внучка [PERSON] та дочка [PERSON] . На їх поховання позивач витратила 50000 гривень. Крім того смерть внучки та дочки спричинила погіршення її здоров`я та заподіює їй значні душевні страждання, що відповідно завдає їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 500000 гривень. Ця шкода повинна бути стягнута з відповідачів. Відповідач [PERSON] позов не визнав та надіслав до суду відзив в якому вказав, що позивач не надала жодних доказів, які свідчать про понесені матеріальні витрати та про спричинення моральної шкоди. У зв?язку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач не надала жодних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. Крім того вона не подала у страхову організацію заяву про виплату їй страхового відшкодування. Дана обставина робить неможливим стягнення коштів з відповідача [PERSON] , а тому також просить відмовити в задоволенні позову. Приватне акціонерне товариства «Страхова Група «ТАС» також позов не визнало та надіслало до суду відзив в якому вказало, що, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таку заяву позивач не подавала, а тому не дотрималась передбаченого законодавством порядку отримання страхового відшкодування. Крім того для відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди визначені розміри страхових відшкодувань в межах 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, і для їх виплати необхідно подати відповідні документи. [PERSON] вже виплачене страхове відшкодування за поховання померлої [PERSON] в розмірі 3077 гривень 50 копійок та за поховання [PERSON] в розмірі 2282 гривні 50 копійок. За таких обставин вимоги [PERSON] є безпідставними. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Малинського районного суду Житомирської області від 26.02.2018 року 10 липня 2017 року близько 17 години [PERSON] керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Черняхів-Малин-Термахівка в напрямку м. Малина Житомирської області (а.с. 5-9). В салоні автомобіля він перевозив пасажирів [PERSON] та [PERSON] Проїжджаючи лівостороннє заокруглення дороги біля с. Соснівка Малинського району Житомирської області, на 47 кілометрі + 50 метрів, [PERSON] , порушуючи підпункт "б" пункту 2.3 та пункт 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, з урахуванням дорожньої обстановки не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним. Внаслідок цього автомобіль став некерований, виїхав за межі проїзної частини в правий кювет та зіткнувся з деревами. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких загинули. [PERSON] та [PERSON] були для [PERSON] відповідно внучкою та дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягами з Державних реєстрів актів цивільного стану громадян (а.с. 25, 33-38). За правилами частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює свою діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на особу, яка заподіяла шкоду. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року за №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, які визначають сферу дії певних обставин. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність вищезазначених обставин. Отже, в даному випадку шкода відшкодовується в повному обсязі. Ч. 2 ст. 1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивач є матір`ю [PERSON] , а тому має право на відшкодування моральної шкоди завданої її смертю. [PERSON] є внучкою позивача. Доказів того, що вона проживала з позивачем однією сім`єю суду не надано. А тому суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди завданої смертю [PERSON] . Суд вважає, що позивачу спричинені глибокі душевні страждання загибеллю близької людини - дочки [PERSON] . Враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала позивач, та виходячи із засад розумності і виваженості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 гривень. Дану моральну шкоду, за загальним правилом, повинен відшкодувати [PERSON] , оскільки внаслідок його дій загинула [PERSON] Однак цивільна відповідальність за шкоду, яка могла бути завдана автомобілем «ВАЗ-21099» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована на підставі договору страхування, що укладений між власником автомобіля та Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (а.с. 18). Отже, в даному випадку, моральну шкоду, у встановленому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі, повинно відшкодувати Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС». Також, згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, якщо розмір визначеної судом моральної шкоди буде перевищувати розмір, який підлягає відшкодуванню Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС», то решти частину моральної шкоди повинен відшкодувати [PERSON] . Відповідно до пункту 27.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 гривень. 12 мінімальних заробітних плат становлять 3200 х 12 = 38400 гривень. Оскільки дана сума виплачується чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) померлої особи рівними частинами, то з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь позивача належить стягнути половину вищевказаної суми, а саме 19200 гривень. Інша половина може бути виплачена батьку [PERSON] - [PERSON] (а.с. 25, 33), який вже звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» з заявою про виплату йому моральної шкоди (а.с. 70-79). Йому було відмовлено у її виплаті у зв?язку з відсутністю довідки про склад сім?ї, але він має право на відшкодування моральної шкоди. Таким чином суд стягує з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 19200 гривень. Решту частині моральної шкоди, яка становить 230800 гривень (250000 гривень - 19200 гривень), суд стягує з [PERSON] . В стягненні решти частини моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та [PERSON] суд відмовляє позивачу за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення витрат на поховання суд враховує, що за правилами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Однак позивач не надала жодних доказів того, що вона понесла витрати на поховання [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин суд також відмовляє позивачу за безпідставністю і у стягненні витрат на поховання. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. У зв?язку з цим суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial