Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою, яка складається з: 55124,72 грн. - сума основного боргу; 4404,53 грн. - сума за прострочення виконання зобов`язання, також судовий збір у розмірі 840,80 грн., а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 21131,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 22.05.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 55124,72 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів до 21.12.2018 року. Розписка містить умови отримання від відповідачем (позичальником) в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання грошових коштів. Незважаючи на досягнуту домовленість відповідач по сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням як найшвидше повернути борг та намагався вирішити конфлікт, що виник. Проте, відповідач навпаки злісно та безвідповідально намагався уникнути повного виконання покладених на нього зобов`язань, постійно уникав позивача та ухилявся від сплати боргу. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за домовленістю сторін протягом тривалого періоду часу, незважаючи на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з метою добровільного вирішення даного питання, тому є необхідність вирішення питання про стягнення грошових коштів в судовому порядку. Також відповдіно до ст. 625 ЦК України у звязку з прострочкою виконання грошового зобовязання за період з 22.12.2018 року по 31.03.2020 року нараховано 3%річних, що скаладає 2111,35 грн. та інфляційні збитки за вказаний період складають 2293,18 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.04.2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із процесуальними недоліками, 09.04.2020 р. представником усунуто недоліки шляхом підписання позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 14.05.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає дійсності, а викладені обставини позову на відповідають фактичним даним. Дійсним твердженням є факт отримання розписки від 22.05.2018 року, однак, фактичної передачі та реального надання грошових коштів не відбулось. Протягом квітня-травня 2016 року між позивачем та відповідачем були укладені два нотаріально посвідчені договори позики грошових коштів: 1) від 05.04.2016 року на суму 200000 грн.; 2) від 04.05.2016 року на додаткові 100000 грн. Строк повернення грошових коштів в договорах визначений однаковим 01.10.2016 року. Зазначені договори позики грошових коштів виконані в повному обсязі, всі примірники договорі на бланках знаходяться у відповідача. Однак, після спливу деякого часу, позивач зажадав від відповідача відсотки за користування наданими їм коштами, в супереч умовам вже виконаних договорів. З метою позбутись постійного впливу позивача, відповідач і надав останньому розписку на суму 55124,72 грн. Саме на таку суму позивач в супереч договорів нарахував відсотки за користування його коштами, аркуш з розрахунками було надано відповідачу. Отже, розписка укладена на отримання грошових коштів, але грошові кошти за розпискою не передавались, оскільки остання не направлена на реальне настання правових наслідків, а волевиявлення сторін направлено на врегулювання відсотків за основними договорами; за такою розпискою враховуючи волевиявлення сторін неможливо стягнути суму боргу у зв`язку з її відсутністю; якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч.2 ст. 235 ЦК); в основних договорах 2016 року (що виконані та припинені) відсутня умова, щодо сплати відсотків, а тому нарахування, донарахування, сплата чи стягнення таких відсотків неможлива, оскільки не відповідає умовам основного договору. Крім того, позивач заявляє про отримання відсотків за вказаною розпискою, однак в самій розписці вказано, що позика надана без додаткових відсотків. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 21131 грн. як витрати на правову допомогу, однак таких витрат не передбачено ЦПК України. За таким формулюванням позивачем позовних вимог, неможливе задоволення судом вказаних витрат. 09.06.2020 року до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначив про безпідставність доводів вказаних відповідачем та просив позов задовольнити повністю. Зазначив, що дійсно починаючи з квітня 2016 року між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, зобов`язання за якими відповідач виконав в повному обсязі. Між позивачем та відповідачем були тісні взаємовигідні ділові стосунки, та з огляду на те, що вже був позитивний досвід в їхніх ділових стосунках щодо виконання зобов`язань за договорами позики відповідачем та з метою економії грошових коштів, позивачем і відповідачем було прийнято рішення про укладення договору в простій письмовій формі. Відповідач є осудною, психічно здоровою людиною, підписуючи розписку, відповідач усвідомлював значення своїх дій. Це свідчить тільки про зловживання правами з боку відповідача і його бажання уникнути відповідальності всіма можливими способами. Звертаємо увагу, що розписка містить умови отримання від відповідачем (позичальником) в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання грошових коштів. Представник відповідача згадує про «аркуш з розрахунками», однак даний «аркуш з розрахунками» не містить ніякої точної і ідентифікуючої інформації, не зрозуміла природа його походження і взагалі що це за «аркуш». Крім того, поняття «професійна правнича допомога» та «правова допомога» в даному випадку є тотожні поняття, тому наявні підстави для стягнення витрат на правову допомогу. 26.06.2020 до суду надійшли заперечення представника відповідача, у яких він просив відмовити у задоволенні в повному обсязі з підстав вказаних ним у відзиві на позові. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи викладені відповідачем у відзиві на позов, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 22.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 55124,72 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів до 21.12.2018 року. Вказані обставини підтверджено наявною в матеріалах справи копією розписки [PERSON] від 22.05.2018 року. Отже, розписка від 22.05.2018 містить умови отримання відповідачем (позичальником) в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання грошових коштів. На час звернення до суду з цим позовом та на час винесення рішення по цій справі відповідачем позика у вказаному розмірі повернута не була. Відповідно до ч. 3, ч. 4 статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Тобто за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13.12.2017, винесеної за результатами розгляду справи № 309/3458/14-ц, за яким за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана копія розписки від 22.05.2018 року. Суд наголошує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти позивачу за першою вимогою. Оскільки у визначений у розписці строк кошти повернуті не були, в позивача були підстави для звернення з даним позовом. Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. При цьому, відповідач не оспорює факту написання ним розписки від 22.05.2018, відповідач також не посилається на те, що він повернув вказані кошти. А тому посилання представника відповідача на те, що розписка від 22.05.2018 року не є допустимим доказом через те, що вона не завірена належним чином, - суд не приймає до уваги, оскільки позивач стверджує, що оригінал вказаної розписки зберігається у нього; відповідач не спростовує факт написанням ним власноруч вказаної розписки; відповідачем не надано оригіналу цієї розписки від 22.05.2018, що могло б підтвердити факт повернення ним позивачу вказаної суми позики. Розписка від 22.05.2018 не викликає у суду сумнів з приводу її достовірності. При цьому, представник відповідача не зазначав про це у відзиві на позов, а подав лише до суду відповідну заяву про виключення розписки від 22.05.2018 з числа допустимих доказів через непосвідчення розписки представником позивача належним чином, чим позбавив можливості представника позивача надати до суду оригінал вказаної розписки або належним чином завірену його копію. Однак, як вже зазначалось з вищевказаних підстав, розписка від 22.05.2018 не викликає у суду сумнів з приводу її достовірності. Сам по собі факт того, що попередні договори позики укладались між сторонами нотаріально, а цей договір позики, оформлений розпискою від 22.05.2018 укладено без нотаріального посвідчення, - не є доказом фіктивності чи удаваності договору позики чи доказом того, що між сторонами не було його укладено, оскільки в силу ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в простій письмовій формі і його нотаріальне посвідчення не є обов`язковим. При цьому, текст розписки викладено чітко та він не допускає подвійного тлумачення. За змістом розписки відповідач фактично отримав грошові кошти, які зобов`язався повернути. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може гуртуватися на свідченнях свідків. Посилання відповідача на те, що вказана розписка була видана позивачу на врегулювання відсотків за основними договорами позики, укладених між сторонами 05.04.2016 року та 04.05.2016 року, - в порушення передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку доведення своїх заперечень проти письмового договору позики необхідними у таких випадках відповідно до наведеної норми ст. 218 ЦК України письмовими доказами, що відповідають положенням ст.ст. 77-80 ЦПК України, - не підтверджено. Самі лише твердження відповідача, що гроші за договором позики від 22.05.2018 року не передавались йому не є достатніми та допустимими доказами для спростування укладеного між сторонами договору позики, що підтверджується відповідною розпискою від 22.05.2018 року. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики від 22.05.2018 року. Враховуючи, що відповідачем грошова позика за розпискою від 22.05.2018 року не повернута позикодавцю у встановлені строки (до 21.12.2018 року), то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 55124,72 грн. Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором. При цьому, посилання відповідача на те, що у розписці від 22.05.2018 року вказана, що вона є безвідсотковою, - не свідчить про неможливість нарахування відсотків у виді 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а це свідчить про те, що позика є безвідсотковою, тобто відсотки за користування позикою в період на який надана позика (з 22.05.2018 по 21.12.2018 року) не сплачується. Натомість ст. 625 ЦК України передбачає саме відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що строк виконання зобов`язання настав 21.12.2018 року, у зв`язку з чим відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання: з 22.12.2018 по 31.03.2020 (за 466 днів) 3 відсотки річних складає 2111,35 грн. (55124,72 х 3% х 466 /365). Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). \~Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Оскільки прострочення зобов`язання почалося з 22.12.2018 року, то індекс інфляції за грудень 2018 року не враховується. Індекс інфляції за 2019 рік складає 104,1%, за січень 2020 р. - 100,2%, за лютий 2020 р. - 99,7%, за березень 2020 р. - 100,8%. Таким чином, інфляційні втрати за період з січня 2019 року по березень 2020 року складають 2661 грн. (55124,72 х (104,1%х100,2% х 99,7% х 100,8%= 57785,72 - 55124,72= 2661). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 2293,18 грн., з урахуванням принципу диспозитивності, суд стягує інфляційні втрати за вказаний період у розмірі заявленому позивачем - 2293,18 грн. Враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до частин першої - шостої\~статті 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 3\~статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію пропорційності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності справи, поведінки сторін у справі. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. До позовної заяви додатно попередній розрахунок судових витрат на правову (правничу) допомогу адвоката на загальну суму 21131 грн. 00 коп., Згідно з Договором про надання правової допомоги укладеного 30.03.2020 року між позивачем та адвокатом Полозюк В.Ю. година роботи адвоката становить 960,50 грн. Згідно з актом здачі-прийняття виконаних робіт знадання правової допомоги від 01.04.2020 року загальна кількість годин, які будуть витрачені адвокатом на супроводження справи становитиме 22 години, з яких: аналіз документів, зустріч, консультація Клієнта - 2 години; пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах - 3 години; написання проекту позову - 10 годин; можливі ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відповіді на відзив на позовну заяву - 3 години; участь у судових засіданнях - 4 години. Разом з тим, представник позивача не приймав участі в судових засіданнях, оскільки розгляд справи відбувався за відсутності представників сторін на підставі їх заяв, в порядку скороченого позовного провадження, у зв`язку з чим витрати не можуть стягуватися за послуги, які не надавались. У зв`язку з чим, вбачаються підстави для зменшення розміру заявлених позивачем витрат за надання правової допомогу по вказаній цивільній справі шляхом зменшення/виключення із запропонованого обсягу наданих послуг наступних видів послуг/робіт: аналіз документів, зустріч, консультація клієнта - 1 година; пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах - 1 година; написання проекту позову - 2 години; ознайомлення з матеріалами справи та підготовка відповіді на відзив на позовну заяву - 1 година, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума з урахуванням встановленого у п. 3.5 укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги 30/03/20 від 30.03.2020 року вартість однієї години роботи адвоката у розмірі 960,50 грн. * 5 годин = 4802,50 грн. Посилання представника відповідача на те, що ЦПК України передбачені витрати лише на професійну правничу допомогу, а не правову допомогу, - суд не приймає до уваги, оскільки поняття «професійна правнича допомога» та «правова допомога» в даному випадку є тотожними поняттями, тому наявні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у вказаному розмірі. На підставі наведеного,

Outcome: partial