Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

покликаючись на отримання 10 листопада 2017 року їх сином [PERSON] тілесних ушкоджень в результаті ДТП, яке вчинив водій відповідача, що призвели до його смерті, чим завдано їм непоправимої моральної шкоди, яка частково відшкодована страховою компанією, позивачі у поданій до суду 03 лютого 2020 року позовній заяві просять стягнути з відповідача на їхню користь різницю моральної шкоди у сумі 974 400 грн. та понесені судові витрати у виді професійної правничої допомоги адвоката. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавленння волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на [PERSON] обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вказують, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні позивачами не заявлявся. Вважають, що оскільки [PERSON] скоїв злочин, керуючи вантажним автомобілем цистерною "МАЗ АЦМ-7.2", реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Радивилівмолоко» та виконуючи свої трудові обов`язки, тому саме на відповідача покладається відповідальність за завдану шкоду. У відзиві директор ТОВ «Радивилівмолоко» Грисюк С.А. позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, осільки позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували розмір відшкодування моральної шкоди по 500 000 грн. на кожного. Крім цього, позивачі не надали доказів, які б надали змогу встановити глибину їх фізичних та душевних страждань, погіршення власних здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, порушення внаслідок завданої моральної шкоди нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими. Додані до позовної заяви довідки позивачів про стан здоров`я жодним чином не підтверджують причинного зв`язку між летальним випадком та станом їх здоров`я. Відповідач просить суд врахувати, що не зважаючи на той факт, що в результаті ДТП трагічно загинув син позивачів, жодних неправомірних дій чи бездіяльності, які спричинили такі беззаперечно жахливі наслідки, безпосередньо відповідачем вчинено не було. Зокрема, вищевказане підтверджується висновком експерта №3.1-932/17 від 15 грудня 2017 року за результатами проведеної судової інженерно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 12017180000000247, згідно якого на момент експертного дослідження робоча гальмівна система вантажного автомобіля цистерни "МАЗ АЦМ-7.2." реєстраційний номер [NUMBER] знаходилася у працездатному стані, а система рульового керування знаходилася в стані повної відмови. Вказує, що цивільно-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 листопада 2017 року, застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ТАС» згідно полісу № АК/6426737 від 31 травня 2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн. Пояснює, що страховик здійснив компенсацію понесених страхових виплат у розмірі 161 600,00 грн., в якості відшкодування на утримання синів померлого [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із втратою годувальника, а також в якості відшкодування моральної шкоди потерпілим [PERSON] (дружині загиблого [PERSON] ), [PERSON] (матері загиблого [PERSON] ) та [PERSON] (батьку загиблого [PERSON] ) по 12 800 грн. кожному. Крім цього, згідно розписки від 30 грудня 2017 року потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали 98 307 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 10 листопада 2017 року, про які позивачами не зазначено у позовній заяві. Так, 29 грудня 2017 року до ТОВ «Радивилівмолоко» звернувся [PERSON] із заявою про виділення йому коштів в сумі 50 000 грн. для відшкодування шкоди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і підприємством того ж дня було виділено ці кошти на підставі видаткового касового ордера від 29 грудня 2017 року. Вважає, що позовні вимоги позивачів до ТОВ «Радивилівмолоко» є безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами. У відповіді на відзив позивачі зазначають, що відповідач, який здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не довів у відзиві, що шкоду ним було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, оскільки у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводити його вину. Вказують, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Вважають, що отримані від ПАТ «Страхова група ТАС» кошти не компенсують усієї шкоди, завданої працівником відповідача « [PERSON] », унаслідок якої настала смерть їх сина. Щодо долученої до відзиву розписки від 30 грудня 2017 року, яка була надана позивачами водію [PERSON] в кримінальному провадженні, останні вважають, що вона стосувалась водія по відшкодуванню ним від свого імені витрат за поховання їхнього сина, автомобіля, послуг адвоката і з цього приводу вони до нього претензій не мають. Це не стосується відповідача ТзОВ «Радивилівмолоко», який здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, з яким водій [PERSON] був у трудових відносинах і долучений видатковий касовий ордер від 29 грудня 2017 року до відзиву, про який їм стало відомо зараз, до кримінального провадження не долучався, стосується водія перед роботодавцем ТзОВ «Радивилівмолоко» по поверненню даної суми. Крім цього, вказують, що відправлення відзиву відповідачем 16 березня 2020 року відбулося з порушенням п`ятнадцятиденного строку для його подання, а додатки до відзиву завірені [PERSON] довіреність на повноваження якої у матеріалах відсутня. У запереченнях директор ТОВ «Радивилівмолоко» вказує, що відповідачі жодних доказів, які б доводили погіршення стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у їх життєвих обставинах та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану суду не надають та у відповіді на відзив не зазначають. Не погоджується з думкою позивачів, зазначеною у відзиві на позов, що кошти, які надані водію [PERSON] згідно видаткового касового ордеру від 29 грудня 2017 року для відшкодування шкоди позивачам, не стосуються ТОВ «Радивилівмолоко», тому що позивачам про це стало відомо тільки зараз. Оскільки ці кошти, в сумі 50 000 грн були надані водію [PERSON] по його заяві та передані потерпілим для відшкодування шкоди, зокрема позивачам [PERSON] та [PERSON] . Пояснює, що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі, оскільки позивачами ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не було надано жодних належних та допустимих доказів в рахунок підтвердження розміру моральної шкоди, що був заявлений у позові. Вважає розмір моральної шкоди нічим не підтверджений, а отже таким, що не підлягає до задоволення. Що стосується відправлення відзиву на позов, стверджує, що на виконання вимог ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року відзив на позовну заяву відправлено суду та відповідачам відповідно до вимог зазначеної ухвали, про що суду відомо з відмітки на відправленні поштової кореспонденції та з опису до цінного листа. Щодо повноважень на підписання листів та завіряння копій документів долучених до відзиву на позов та до листа від 07.04.2020 року №228 зазначає, що виконавчий директор [PERSON] уповноважений на підписання документів (в т.ч. листів відповідно до статуту підприємства та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а [PERSON] уповноважена завіряти копії документів ТОВ «Радивилівмолоко» відповідно до довіреності № 17 від 07 серпня 2019 року, яка діє до 07 серпня 2020 року. У поданих 10 липня 2020 року до суду доповненнях до відповіді на відзив позивачі просять поданий відзив на позовну заяву відповідачем вважати таким, який поданий з порушенням п`ятнадцятиденного строку вказаного в ухвалі суду від 03 лютого 2020 року. Вказують, що відповідач в порушення вимог ст.83 ЦПК України письмово не повідомив суд і не зазначив про поважні причини н подання в строки відзиву на позовну заяву. Вважають, що зазначений у клопотанні як доказ пропуску строку наказ №14/1 від 10 березня 2020 року про відрядження [PERSON] не являється поважною причиною не подання відповідачем відзиву на позовну заяву в строки. 29 вересня 2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно яких останній суми заявленої моральної шкоди вважає надмірними та необгрунтованими, обраховані на власний розсуд однієї з сторін спору. Довідки про хвороби, які долучені позивачами до позовної заяви, підтверджують лише факт наявності хвороб у людей літнього віку, однак не підтверджують причинного зв`язку між летальним випадком, який стався з трагічно загиблим [PERSON] , та станом здоров`я його батьків. Пояснює, що у випадку задоволення позовних вимог позивачів у повному обсязі та пред`явленні до нього регресного позову, не матиме можливості виплатити такі надмірні для нього грошові суми ТОВ Радивилівмолоко, оскільки його щомісячний дохід станом на 23 вересня 2020 року становить 5 150 грн., що підтверджується довідкою про доходи. У відповіді на письмові пояснення третьої особи [PERSON] позивачі вказують, що оскільки не надані докази на підтвердження непереборної сили або ж умислу потерпілого при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки, тому відповідач як законний володілець майна повинен нести відповідальність за завдану їм моральну шкоду незалежно від наявності вини. Вважають, що до отриманих грошових коштів у сумі 98 307 грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП згідно розписки від 30 грудня 2017 року від третьої особи [PERSON] , моральна шкода не входить. Вважають, що довідки з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №№123,124 від 07 червня 2019 року підтверджують причинний зв`язок між летальним випадком, який стався з трагічно загиблим сином та їхнім станом здоров`я. Всіх учасників справи відповідно до ст.ст.74-76\~ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання позивачі та третя особа не з`явилися, передавши свої повноваження своїм представникам. Зважаючи на те, що їх явку не визнано обов`язковою, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників справи дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність. У суді представник позивачів позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. Представник відповідача позов не визнав згідно відзиву. Представник третьої особи заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники справи скористалися правовою допомогою. З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2017 року приблизно о 14 год. 28 хв. [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем цистерною "МАЗ АЦМ-7.2 ", реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автомобільній дорозі Київ - Чоп, зі сторони м.Київ в напрямку м.Львів, в межах с.Колоденка Рівненського району Рівненської області, на 326 км + 200 м вказаної автодороги, в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху керованого ним транспортного засобу, пов`язаного з об`їздом вантажного сідлового тягача із напівпричепом, не переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, та не мав технічної можливості уникнути зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув на місці події. Відповідно до наданих документів позивачі є батьками загиблого. На час скоєння ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Радивилівмолоко», якому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03 вересня 2011 року належав вантажний автомобіль цистерна «МАЗ АЦМ-7.2», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу серії АК/6426737 ТОВ "Радивилівмолоко" застрахувало цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Страхова компанія «ТАС». Строк дії договору з 31 травня 2017 року до 30 травня 2018 року. Згідно з п.4 страхового полісу ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю особи складає 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн., сума франшизи встановлена в розмірі 0 грн. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12017180000000247 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та розпочате досудове розслідування. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі [PERSON] звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Питання відшкодування збитків, спричинених позивачам кримінальним правопорушенням, не вирішувалося. Згідно з даними довідки про виплату страхового відшкодування АТ "СГ "ТАС" страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 161 600 грн. як відшкодування на утримання синів померлого [PERSON] та [PERSON] , які народжені після його смерті, у зв`язку із втратою годувальника, а також в якості відшкодування моральної шкоди потерпілим [PERSON] (дружині загиблого [PERSON] ), [PERSON] (матері загиблого [PERSON] ) та [PERSON] (батьку загиблого [PERSON] ) по 12 800 грн. кожному. Відповідно до розписки від 30 грудня 2017 року потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали 98 307 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 10 листопада 2017 року. Вказані обставини сторонами не заперечується. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов"язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов"язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом"якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. У п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною другою статті 1167 ЦК України закріплено випадки відповідальності за завдану моральну шкоду, незалежно від наявності вини особи, діями якої вона завдана. Зокрема, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Ст.ст.1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Тому доводи відповідача про те, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини не заслуговують, в даному випадку, на увагу. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст.3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. На момент вчинення ДТП відповідач ТОВ «Радивилівмолоко» було володільцем джерела підвищеної небезпеки, з яким винна особа [PERSON] перебував в трудових відносинах, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів. Оскільки відсутні\~докази на\~підтвердження непереборної\~сили або\~ж умислу\~потерпілого при\~завданні шкоди,\~вироком Рівненського\~районного суду\~Рівненської області\~від 20\~квітня 2018\~року,\~який набрав\~законної сили, підтверджується факт\~завдання тілесних\~ушкоджень сину\~позивачів джерелом\~підвищеної небезпеки\~відповідача,\~тому відповідач\~як роботодавець\~та законний\~володілець джерела\~підвищеної небезпеки\~повинен нести\~відповідальність за\~завдану позивачам\~моральну шкоду\~незалежно від\~наявності вини,\~оскільки діє\~презумпція заподіювача\~шкоди.\~Позивачами належними\~доказами доведено\~факт завдання\~шкоди,\~розмір завданої\~шкоди, протиправної дії заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивачів і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого сина у результаті ДТП, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. За таких підстав суд дійшов висновку щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 50 000 грн. кожному і вважає, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачів. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400 грн. 50 коп., розмір яких відповідачем не спростовано. На підставі наведеного,

Outcome: approved