Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

16.06.2015р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], ТОВ «ПРИЗМА», Моторно-транспортного страхового бюро України, ВАТ НАСК «Оранта», в якому просить стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди солідарно з [PERSON], ТОВ «ПРИЗМА» 200000грн., з Моторно-транспортного страхового бюро України, ВАТ НАСК «Оранта» по 5000 грн., що становить 5% ліміту відповідальності страховика по цьому страховому випадку. Треті особи в цій справі: [PERSON], УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в особі ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів при ГУ МВС України у Львівській області. [PERSON] посилається на те, що 29 липня 2013р. на автодорозі сполученням Рогатин - Мукачево в напрямку м. Хуст Закарпатської області, на перехресті головної об'їзної дороги та другорядної дороги по вул. І.Франка, в м- Хуст, з вини Відповідача 1 [PERSON], [INFO] мала місце дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення автомобіля [NUMBER] під його управлінням, в салоні якого знаходились крім Відповідача - 1 позивач, його батьки: [PERSON], [PERSON], а також неповнолітня дочка позивача [PERSON], з вантажним автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності Відповідачу - 2 ТОВ «ПРИЗМА» з причепом марки ПСБ-8350, д.н.з. [NUMBER], під керуванням працівника цієї юридичної особи - [PERSON](третя особа по справі). Внаслідок цієї ДТП позивачу було завдано тяжкі тілесні ушкодження які є небезпечними для життя у вигляді тупої травми живота з розривом печінки, відкритого уламкового перелому лівої плечової кістки із зміщенням, закритого перелому у ІІ ребра справа, забійної рани лобно-скроневої ділянки голови справа, рваної рани правої кисті, ЗЧМТ, струсу головного мозку, множинних дрібних забоїв м'яких тканин кінцівок та тулуба, травматичного шоку III ст. Дочка [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді закритої черепномозкової травми із струсом головного мозку, рваних ран підборіддя, язика, множинних поверхневих ран, саден стегон, передпліччя, живота. Батько відповідача - 1 - [PERSON], від отриманих тяжких тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП, а мати [PERSON] - у реанімаційному відділені Хустської РЛ. Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 05.12.2013р. [PERSON] визнано винним в порушені правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП та привело до вказаних наслідків, і засудженню за ч.3 ст. 286 КК України із звільненням від покарання. Вирок набрав законної сили. У зв'язку з викладеним вище, виникла необхідність у відшкодуванні моральної шкоди спричиненої позивачу внаслідок цієї ДТП скоєної з вини Відповідача - 1, солідарно з яким повинен відповідати Відповідач - 2. Моральна шкода спричинена позивачу не просто внаслідок ДТП за участю Відповідача-1, а внаслідок його злочинних дій - грубого порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що стало причиною цього ДТП та привело до вказаних негативних наслідків не тільки стосовно неї самої, але й її дочки. Все наведене у сукупності привело до спричинення позивачу моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких зазнала внаслідок власного травмування та душевних стражданнях яких зазнала внаслідок вчинення Відповідачем - 1 протиправної поведінки стосовно дочки [PERSON]. Позивач тривалий час, і неодноразово змушена була стаціонарно та амбулаторно лікуватися. В руці позивача ще досі є металева пластина, для видалення якої потрібна операція. До душевних страждань привело і те, що по суті Відповідач -1 не поніс належного покарання за скоєне, а використав позивача для того, щоб при розгляді кримінальної справи я просила суд його суворо не карати. На момент ДТП вони з [PERSON] зустрічалися, а офіційно зареєстрували шлюб 05.11.201Зр. Після проголошення вироку, 19.08.2014р. вони розірвали шлюб. Після вказаної ДТП позивач втратила роботу. Відповідальність по відшкодуванні моральної шкоди буде лежати і на ТОВ «ПРИЗМА», як власника автомобіля [NUMBER]. Просила позовні вимоги задовольнити. 24.07.2015р. представник Моторного (транспортного) страхового бюро України надав заперечення в яких просить відмовити [PERSON] в позовних вимогах до бюро, посилаючись на те, шо згідно зі статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. До жодної з категорій вказаних в цих підпунктах ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» винуватці події, що сталася 29 липня 2013р. не відносяться. Позивач, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім цього, представник позивача просив стягнути з відповідачів на користь позивача 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ТОВ «ПРИЗМА» у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, надав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову до МТСБУ. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутністі. Представник третьої особи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в особі ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів при ГУ МВС України у Львівській області у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 05.12.2013р., що вступив в законну силу, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання. Цим вироком встановлено, що [PERSON] 29 липня 2013 року, близько 08 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки "ВАЗ-2107". державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], рухаючись разом з 4-ма пасажирами, автодорогою сполученням "Рогатин-Мукачево" в напрямку м. Хуст, під'їхавши до перехрестя головної об'їзної дороги та другорядної дороги по вул. Івана Франка в міст Хуст, маючи намір виконати маневр виїзду із головної дороги на другорядну, в супереч вимогам п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 16.12 та 16.14 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки «КАМАЗ», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], з причепом марки ГКБ-8350, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався головною об'їзною дорогою у напрямку м.Тячів, та в момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення. Внаслідок допущених водієм [PERSON] порушень вказаних пунктів ПДР, України сталася ДТП під час якої пасажири та водій автомобіля марки "ВАЗ-2107", д.н.з. [NUMBER], отримали наступні тілесні ушкодження: [PERSON], [INFO], згідно висновку судово-медичної експертизи № 89 від 29.08.2013 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події: [PERSON], [INFO], згідно висновку судово-медичної експертизи № 91 від 02.09.2013 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких 03.08.2013 року, померла в реанімаційному відділенні Хустської РЛ, [PERSON], [INFO], згідно висновку судово-медичної експертизи № 581 від 20.08.2013 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, [PERSON], [INFO], згідно висновку судово-медичної експертизи №567 від 01.08.2013 року, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Вказані тілесні ушкодження характерні для ДТП, вкладаються у час пригоди та знаходяться у причинному зв'язку з фактом даної ДТП. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд не бере до уваги, як доказ копію фотографії, на якій видно державний номерний знак на автомобілі «ВАЗ-2107» [NUMBER], оскільки вироком вказаним вище, який вступив в законну силу, встановлено, що [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] під час скоєння ДТП. Внаслідок цієї ДТП [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження які є небезпечними для життя у вигляді тупої травми живота з розривом печінки, відкритого уламкового перелому лівої плечової кістки із зміщенням, закритого перелому у ІІ ребра справа, забійної рани лобно-скроневої ділянки голови справа, рваної рани правої кисті, ЗЧМТ, струсу головного мозку, множинних дрібних забоїв м'яких тканин кінцівок та тулуба, травматичного шоку III ст., що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 581 та випискою № 9479/576/819 із медичної картки стаціонарного хворого Хустської районної лікарні. Згідно з висновком спіральної комп'ютерною томографії від 01.09.2015р. [PERSON]: енцефаломаляційні зміни лобних ділянок обох півкуль ГМ. Киста лобної частки лівої півкулі ГМ. Лівобічний кистозний гайморит. Правобічний кистозний фронтит. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.11.2013р. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 19.08.2014р. [PERSON] видавалось посвідчення водія 17.04.2013р., відкрита категорія В. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER] був зареєстрований на праві власності за [PERSON], яка загинула в цій ДТП, а ним в момент ДТП на відповідній правовій підставі володів [PERSON], який вписаний у свідоцтві про реєстрацію цього ТЗ, як особа яка має право користуватися цим автомобілем. Згідно відомостей централізованої бази даних МТСБУ, на момент ДТП (29.07.2013р.) цивільно-правова відповідальність водія, що керував транспортним засобом з д.н.з. [NUMBER], перед іншими учасниками дорожнього руху, не була застрахована (відповідь МТСБУ від 07.09.2015р.). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки( ч.2 ст.1167 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ України № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як вбачається з вироку, вказана ДТП відбулася за участі двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] з причепом марки ГКБ, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. [PERSON] надав заяву суду, в якій він вказує, що він раніше давав пояснення правоохоронним органам по вказаному у матеріалах позову факту ДТП і більше по суті не може нічого доповнити. З наданої позивачем копії пояснень [PERSON] вбачається, що вказаний автомобіль КАМАЗ, належить підприємству на якому він працює. Автомобіль марки «КАМАЗ» д.н.з. [NUMBER] та причеп марки ГКБ, д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності ТОВ «ПРИЗМА», що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію ТЗ. Як вбачається з полісу АС 1275620 ТОВ «ПРИЗМА» застрахувала автомобіль [NUMBER], строк дії полюсу з 25.04.2013р. по 24.04.2014р. Як вбачається з Витягу ЄДРЮОФОП, ТОВ «ПРИЗМА» пройшло державну реєстрацію та включено до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу. Суд, оцінивши вказані докази, вважає, що саме ТОВ «ПРИЗМА», на час скоєння ДТП, була володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля [NUMBER]. Згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної ' небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов 'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників(п. 8 Постанови). Суд, вважає, що [PERSON] та ТОВ «ПРИЗМА» повинні нести солідарну відповідальність перед [PERSON] Згідно п. 4 вищевказаної постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Внаслідок ДТП було пошкоджено здоров'я позивача, що привело до порушення нормального укладу життя, зміни звичних життєвих стосунків, необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що позивачу внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдано моральної шкоди, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни її життєвих зв'язків, глибину душевних страждань, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, з відповідачів солідарно необхідно стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 20 000 грн. Згідно п. 26.1 ст. 26 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. На момент ДТП 29.07.2013р., «КАМАЗ» д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ВАТ HACK «Оранта», а тому HACK «Оранта» зобов'язана відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю [PERSON], що складає 5 000 грн.( 100 000 грн. * 5% = 5 000 грн.) ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що моральна шкода відшкодовується МТСБУ лише у випадках, передбачених підпунктами V і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону. Відповідно до підпунктів "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: І г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності). ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". До жодної з цих категорій винуватці події, що сталася 29 липня 2013р. не відносяться, а тому позовна вимога про стягнення з МТСБУ 5000 грн, що становить 5% ліміту відповідальності страховика задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачів 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з першим реченням ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. 08.06.2015 року між [PERSON] та КМП «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката [PERSON] укладено договір-доручення на правове обслуговування (представництво). Між позивачем та адвокатом Бордюком М.Й. 09.06.2015 року укладено угоду про надання правової допомоги. 30.07.2015 року позивач уповноважила [PERSON] бути її представником в суді (довіреність від 30.07.2015 року). Позивач за надання правової допомоги сплатила через банківську установу «Ощадбанк» КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 4000 грн. (квитанція № 24 від 09.06.2015 року). Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI (далі - Закон № 4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 гривень. Як видно з журналів судових засідань від 30.07.2015 року, 17.08.2015 року та 10.09.2015 року, які відбувалися за участю позивача та її представників, такі в загальній сукупності тривали 1 год. 23 хв. Таким чином, граничний розмір компенсації обчислюється шляхом визначення 40 відсотків від 1218,00 грн., що становить 487,20 грн. за 1 год. + 186,76 грн. за 23 хв. ( 487,20 грн. х 23 / 60). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідачів [PERSON], ТОВ «ПРИЗМА», ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача слід стягнути граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 673,96 грн. Решта сплаченої позивачем суми витрат на правову допомогу, виходячи з виключного переліку передбачених законом форм участі особи, яка надає правову допомогу, що дають право на компенсацію, компенсації не підлягає. Ураховуючи, що позивач на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд,

Outcome: partial