Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

11 листопада 2015 року [PERSON] подала до суду позов про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, вказавши на ухилення відповідачів від виконання обов"язків по вихованню дітей. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що її син [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від шлюбу вони мають двох синів [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2008 року народження. Відповідачі через зловживання спиртними напоями та ведення антисоціального способу життя самоусунулися від виконання батьківських обов"язків. Вимушено, майже півтора року, діти проживають у її сім"ї і вона самостійно забезпечує їх потреби. Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації вважала доцільним відібрання малолітніх дітей без позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 26 листопада 2015 року, до суду не з'явилися, про причини неявки не сповістили і клопотання про розгляд справи за їх відсутністі не надали. Судом, за незаперечення позивачки, ухвалено про розгляд справи у порядку глави 8 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується записами даних про батьків у їх свідоцтвах про народження (серії [NUMBER], [NUMBER]). Актові записи, на підставі яких вони видані, складені у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, відповідно за №10 від 01 лютого 2006 року та за №126 від 02 вересня 2008 року (а.с.6-7). Діти проживають у сім"ї бабусі [PERSON], за якою, в порядку ст.165 СК України, визначено право звернення з указаним позовом до суду. Обставина проживання дітей з позивачкою підтверджується розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації від 13 листопада 2015 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з бабусею [PERSON] за місцем її проживання (а.с.26). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Снігурівської міської ради В.Попович 18 листопада 2015 року, малолітні діти постійно проживають з позивачкою з жовтня 2014 року (а.с.25). Позивачка ствердила, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дітей, що є підставою постановлення рішення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав за ст.170 СК України. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, ч.1 ст.170 СК України встановлюється, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, у тому числі якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За допиту у судовому засіданні свідком [PERSON], яка є бабусею малолітніх братів [PERSON], показала, що її донька [PERSON] тривалий час, не менше як п"ять останніх років зловживає спиртними напоями, веде розгульний спосіб життя, часто їде з дому і повертається лише через декілька місяців. Чоловік [PERSON], залишаючись з дітьми, не міг дати їм ради, тому дітей у 2014 році передали до бабусі [PERSON] Протягом останніх півтора року будь-якої участі у догляді за дітьми, їх вихованні та утриманні відповідачі не приймають. Її донька спромоглася лише декілька разів зателефонувати синам та переказала свекрусі близько п"ятиста гривень. При цьому, вона неодноразово приїздила та виїжджала зі Снігурівки, проживала у фактичних шлюбних стосунках з іншими чоловіками, з яким вони постійно вживали спиртне та билися. Вчитель Снігурівської ЗОШ №4 [PERSON] суду засвідчила, що стосовно дітей [PERSON] і [PERSON] навчальний процес забезпечує виключно позивачка, а також належні умови проживання. Батьки тривалий час проживають окремо від дітей, їх вихованням не займаються, і відповідно не приділяють уваги їх фізичному і духовному розвитку. Попередньо мати і батько декілька разів приходили до школи на свята у стані алкогольного сп"яніння. За проживання з ними хлопчики були замкнутими, проявляли агресію. Напетер брати стали краще навчатися, вільно спілкуються з іншими дітьми. Свідок [PERSON] вказала, що майже півтора року брати [PERSON] постійно проживають у позивачки. Їх батьки самоусунулися від утримання і виховання синів, постійно пиячать, живуть лише своїми інтересами. Вмовляння позивачки та її намагання привернути увагу батьків до дітей позитивних наслідків не мали. Спеціаліст Служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації [PERSON] за допиту її у якості свідка підтвердила, що умови проживання дітей з батьками у будинку їх бабусі [PERSON] були незадовільними. За неодноразових перевірок виявляли, що батьки у стані сп"яніння. Відповідачі не приділяли уваги дітям. Не виявляли ніякої турботи про їх здоров"я. Оскільки у будинку проживає брат [PERSON], який має захворювання на туберкульоз, підготовкою документів для направлення хлопчиків до протитуберкульозного санаторію займалися працівники Служби у справах дітей. За той час, що дітьми опікується позивачка до Служби будь-яких негативних повідомлень не надходило. Згідно повідомлення Снігурівського РЦ СССДМ від 01 грудня 2015 року за вих.№800 сім"я [PERSON] та [PERSON] під соціальним супроводом не перебували, робота проводилася за карткою отримувачів послуг з [PERSON] мати дітей постійно відсутня вдома, діти проживають у бабусі [PERSON]. Умови проживання та потреби дітей у [PERSON] обстежено - діти всім необхідним у бабусі забезпечені. Відповідачі двічі попереджалися про наслідки ухилення від виконання обов"язків щодо забезпечення необхідних умов утримання, навчання та виховання дітей, про що суду надані відповідні акти, датовані 05 квітня 2013 року та 06 листопада 2015 року. 02 грудня 2014 року до ССД Снігурівської райдержадміністрації надійшло подання за підписом директора Снігурівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, з якого слідує, що сім"я [PERSON] з 14.09.2012 року (більше двох років) перебуває на внутрішньошкільному обліку, як неблагополучна, бо батьки, бабуся по матері систематично вживають спиртні напої. Вихованням дітей займається батько, бо мати з сім"єю на даний час не проживає, зі слів поїхала на заробітки до м.Херсон, віддаленість якого від місця її постійного проживання неповні сорок кілометрів. Протягом п"яти місяців вона інколи телефонувала дітям, проте ніякої матеріальної допомоги не надавала. Мати жодного разу до школи не з"явилася, до класних керівників не зверталася. Коли вона приїхала в м.Снігурівку і її за місцем проживання відвідали вчитель разом з класним комітетом, жінка поводилася агресивно, до помешкання не пустила. 12 березня 2015 року постановою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення по факту ухилення від виконання батьківських обов"язків у відношенні малолітніх дітей. Вказано, що мати утриманням дітей не займається, поїхала працювати до м.Херсон, залишила дітей на чоловіка, який зловживає спиртними напоями. За місцем проживання відповідачі характеризуються негативно, як такі, що ніде не працюють, зловживають спиртними напоями, ведуть паразитичний спосіб життя. На вимогу суду представлено характеристику з останнього відомого місця роботи відповідача у ФОП [PERSON] на посаді вантажника в магазині. Роботодавець вказує на позитивні риси характеру працівника. При цьому, суд бере до уваги той факт, що у характеристиці не вказано причин припинення трудових стосунків, на які вказала позивачка, а саме систематичне перебування на робочому місці у стані алкогольного сп"яніння. Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації надав суду висновок №81, датований 25 листопада 2015 року, про доцільність відібрання дітей у [PERSON], [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, де вказано, що батьки проживаючи окремо від дітей, відвідують їх дуже рідко, зазвичай у нетверезому стані, що має негативний вплив на їх психічний стан, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надають, обов"язків по вихованню та навчанню не виконують. Заслухані судом відповідно до положень ст.12 ч.1І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, малолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що постійно проживають у квартирі бабусі [PERSON], яка добре до них ставиться і яку вони люблять та поважають і бажають проживати з нею і надалі. Раніше вони з батьками проживали у іншому помешканні, в якому не було умов для навчання та відпочинку. Діти давно не бачили батька та матір і не пам"ятають з їх боку телефонних дзвінків, привітань, поздоровлень, подарунків. Діти не виявили суму з приводу проживання окремо від батьків і на прохання суду не змогли про них розповісти. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків, не спілкуючись з синами, не надаючи допомоги утримання. Будь-якої участі у їх вихованні не приймають, батьківської турботи та уваги не виявляють, не турбуються про їх фізичний і духовний розвиток, здоров'я, навчання. Відповідачі живуть своїми власними інтересами, полишають дітей без свого піклування і уваги на тривалий час. Ведуть антисоціальний спосіб життя за зловживання спиртними напоями. У контексті рішення ЄСПЛ у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року, суд переконався, що аргументи обґрунтування позовних вимог є достаніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачів. Суд вважає, що у справі, яка розглядається, вирішення питання відібрання дітей є необхідною мірою захисту їх інтересів, права на гідні умови проживання та виховання в умовах турботи та любові, права на життя та здоров"я. Поведінка відповідачів по ухиленню від виховання дітей, щодо не надання будь-якого виду утримання, самоусунення від забезпечення фізичного та духовного розвитку, взагалі від спілкування, є винною і відповідачі свідомо нехтують своїми обов'язками. На підставі викладеного, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. В силу ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину на виконання обов"язку утримання дитини до досягнення повноліття, визначеного ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру стягнення, суд виходить з даних про те, що відповідачі є працездатними, інші утриманці у них відсутні та ухвалює про розмір стягнення у 1/3 частку від заробітку (доходу) батька та матері, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, які підтверджено документально та судового збору в дохід держави за вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved