Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Капітал» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 лютого 2009 року між TOB "ЛАН - АГРО" та [PERSON] був укладений договір оренди землі строком на 10 років (п. 3.1 Договору ). Земельна ділянка площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калннівського району Вінницької області, на час укладання договору, належала [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку. Укладений 02 лютого 2009 року між TOB "ЛАН - АГРО" та [PERSON] договір оренди землі був зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах ", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 червня 2009 року за № 040986300016. Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що власником земельної ділянки площею 1,9382 га кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] є інша особа, а саме [PERSON]. Так у розділі " Підстава виникнення права власності " зазначена інформація, що підставою виникнення права власності у [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, яка раніше належала [PERSON], є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 970 від 25.05.2016 року. Таким чином станом на теперішній час, земельна ділянка, яка перебуває в оренді ТОВ «Лан-Агро», належить спадкоємцю [PERSON] - [PERSON]. Пунктом 12.5 умов договору оренди землі № 17, укладеного 02.02.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, беручи до уваги умови договору оренди землі та норми Закону України " Про оренду землі", ЦК України, укладений 02 лютого 2009 року договір оренди землі між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON], припиненим не був - є чинним, що дає право орендарю і надалі протягом строків, встановлених договором, користуватись земельною ділянкою площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Проте, у 2017 році ТОВ «Лан-Агро» стало відомо, що [PERSON] всупереч діючому договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року та актам цивільного законодавства України, які регулюють відносини, пов'язані з орендою землі, 05.05.2016 року уклав договір оренди земельної ділянки, якою користується ТОВ «Лан-Агро», з Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Агро-Капітал". Таким чином, незважаючи на наявність діючого договору оренди землі, укладеного із ТОВ «Лан-Агро», [PERSON] та ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Капітал» уклали та зареєстрували новий договір оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], у зв'язку з чим існує подвійна реєстрація прав оренди однієї й тієї ж земельної ділянки за різними правонабувачами (орендарями), що є неприпустимо зважаючи на чинне законодавство України. ТОВ «Лан-Агро» вважає договір оренди земельної ділянки, укладений 05.05.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Капітал» недійсним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. За вказаних обставин представник позивача звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача на підставі довіреності [PERSON] не з'явився, проте в метаріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про час та день розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду, що передбачено ст. 90 ЗК України. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі» іншими правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України « Про оренду землі»). Матеріалами справи встановлено, що 02 лютого 2009 року між TOB "ЛАН - АГРО" та [PERSON] був укладений договір оренди землі строком на 10 років (п. 3.1 Договору ). Земельна ділянка площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калннівського району Вінницької області, на час укладання договору, належала [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку. Укладений 02 лютого 2009 року між TOB "ЛАН - АГРО" та [PERSON] договір оренди землі був зареєстрований у Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центру державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах ", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 червня 2009 року за № 040986300016. Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № [NUMBER], сформованої 11.10.2017 року, власником земельної ділянки площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] є [PERSON]. Так у розділі "Підстава виникнення права власності", зазначена інформація, що підставою виникнення права власності у [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, яка раніше належала [PERSON], є свідоцтво про право на спадщину серія та номер 970 від 25.05.2016 року. Таким чином земельна ділянка, яка перебуває в оренді ТОВ «Лан-Агро», належить спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] Пунктом 12.5 умов договору оренди землі № 17, укладеного 02.02.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, беручи до уваги умови договору оренди землі та норми Закону України "Про оренду землі", ЦК України, укладений 02 лютого 2009 року договір оренди землі між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON], припиненим не був - є чинним, що дає право орендарю і надалі протягом строків, встановлених договором, користуватись земельною ділянкою площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Проте, [PERSON] всупереч діючому договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року та актам цивільного законодавства України, які регулюють відносини, пов'язані з орендою землі, 05.05.2016 року уклав договір оренди земельної ділянки, якою користується ТОВ «Лан-Агро» з Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Агро-Капітал". Таким чином, незважаючи на наявність діючого договору оренди землі, укладеного із ТОВ «Лан-Агро», [PERSON] та ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Капітал» уклали та зареєстрували новий договір оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], у зв'язку з чим існує подвійна реєстрація прав оренди однієї й тієї ж земельної ділянки за різними правонабувачами (орендарями ). Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Пунктом 14.1. Договору оренди земельної ділянки № 17 від 02 лютого 2009 року, передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами його державної реєстрації. У п.п. В) п.18. постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про зактику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" значено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК (2768-14) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що засвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-VI (1066-17) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 2 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції від 14.01.2009 рроку, яка діяла на момент укладання договору) передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після складення договору оренди і його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції від 14.01.2009 року, яка діяла на момент укладання договору), право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Законом № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Крім того, згідно листа Державної реєстраційної служби України від 06.08.2013 року № 2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами», надано роз'яснення, що у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). У статті 19 Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, відповідно до частини першої цієї статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 зазначеного Закону у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід'ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, є передбаченою у статті 24 Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права. При вирішенні даного питання необхідно також врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену, зокрема у Постанові від 30.03.2016 року справа № 21-1434а15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для усіх судів України. Підставою недійсності правочину відповідно до приписів ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене, в зв'язку з наявністю діючого договору оренди землі № 17, укладеного 02.02.2009 року між ТОВ «Лан-Агро» та [PERSON], спадкоємцем якого являється [PERSON] та встановивши, що права ТОВ «Лан-Агро» були порушені, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved