Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON], є спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої [INFO] Нещодавно позивачеві стало відомо, що на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] До дня смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована у [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER]; право на пайовий фонд майна ТОВ «Агрофірма «Баланівська» відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ( майновий сертифікат) серії ВІ II; побутові та окремі інші речі померлої. Позивач прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, крім того, він є інвалідом II групи та перебував на утриманні померлої [PERSON] Вказані обставини встановлено рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16.12.2015р. по справі №126/3813/15-ц. Відповідачем подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду в частині визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що право на земельну частку (пай) належить їй на підставі заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Саме так [PERSON] дізнався про наявність оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про порушення своїх прав. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2016р. по справі №126/3813/15-ц рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16.12.2015 року в частині визнання права власності за [PERSON] на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] - скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності за ним на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку ( пай) серії [NUMBER] - відмовити, а в інших частинах ( щодо встановлення факту перебування на утриманні, щодо визнання як за спадкоємцем за законом права власності на майновий пай) - залишено без змін. Отже, факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] що померла [INFO] та факт визнання [PERSON] спадкоємцем щодо майнового паю ( іншими словами факт прийняття ним спадщини) повторного доведення не потребують згідно із ст. 61 ЦПК України ( так як встановлені судовим рішенням у не скасованій його частині). Як видно з ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2016р., підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельний пай стало те, що у довідці Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області від 30.09.2015р. значиться сертифікат на право на земельну ділянку ( пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], а не [PERSON]. За таких обставин, виникла необхідність у встановленні факту, що [PERSON] належав сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON]. З матеріалів спадкової справи, вбачається, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] стосується спадкового майна після смерті [PERSON]. А саме, у матеріалах спадкової справи міститься копія запису акту про смерть на [PERSON], міститься відповідь відділу ДРАЦС Бершадського РУЮ, адресована приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Малому О.С. від 21.10.2015р. №2826-3.1-04-39. Тобто, оскаржуване свідоцтво про право на спадщину видано на підставі документів, виданих щодо [PERSON] ( хоча спадкову справу було відкрито стосовно спадкового майна [PERSON]). Такі обставини вказують на те, що, у даному випадку йдеться про одну особу, хоча у документах зазначено як [PERSON], так і [PERSON]. У зв'язку з чим, нерозривною вимогою, пов'язаною з предметом спору, є вимога про встановлення факту, що [PERSON], яка померла [INFO] ( жителька [ADDRESS], [INFO], дата смерті - [INFO]) належав сертифікат на право власності на земельну частку ( пай), виданий на ім'я [PERSON]. Такий факт необхідно встановити з метою оформлення спадкових прав. Іншого способу встановлення даного факту не існує, так як особа, якій видавався сертифікат, померла. З різних документів, виданих за життя [PERSON], яка померла [INFO], видно, що їй видавались документи як на [PERSON], так і на [PERSON], а також на [PERSON]. Зокрема, у договорі дарування, посвідченого нотаріально за реєстровим № 4138 вказано - [PERSON], у свідоцтві про право власності на майновий пай - [PERSON], у свідоцтві про смерть - [PERSON], у довідці Відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 30.09.2015р щодо права на земельний пай вказано - [PERSON]. Проте, у [ADDRESS] проживала та була зареєстрована лише одна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], а саме - [PERSON]. Позивач є інвалідом II групи та перебував на утриманні померлої [PERSON], що встановлено вищенаведеним рішенням суду. Також цим же судовим рішенням визнано позивача спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом на майновий пай. В свою чергу, [PERSON] претендує на спадкове майно за заповітом ( хоча факт прийняття нею спадщини не підтверджено). У зв'язку з тим, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно ( зокрема, сертифікат на земельну частку (пай),він не має змоги оформити свої спадкові права. Окрім того, у правовстановлюючому документі зазначено ім'я та по-батькові померлої з помилками. За таких обставин є підстави для визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай), у судовому порядку. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину поза місцем відкриття спадщини, то [PERSON] проживала, померла та мала майно у [ADDRESS]. Тобто місцем відкриття спадщини є Бершадський район, Вінницької області, а не м. Київ. Однак, оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (ум. Києві), тобто поза місцем відкриття спадщини. При цьому, одним із документів, що був підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва у матеріалах спадкової справи є наданий органом РАГС на запит нотаріуса - запис акту про смерть, де чітко зазначено місце проживання померлої в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР 1963р. місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012р. № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини.... Як видно з наведених вище письмових доказів постійним місцем проживання [PERSON] було - [ADDRESS] Натомість, спадкову справу заведено та оскаржуване свідоцтво видано у м. Київ, що суперечить наведеним вимогам закону. [PERSON] жодної дії для прийняття спадщини не вчинила. Тобто, фактично в управління або володіння спадковим майном не вступала, а також до державної нотаріальної контори у встановлений законом 6- місячний термін з моменту відкриття спадщини не зверталась, що вказує на те, що вона не приймала спадщину після смерті [PERSON] За таких обставин, оскільки відсутній факт прийняття відповідачем спадщини, тому, відповідно, оскаржуване свідоцтво видано незаконно, без відповідних на те підстав. В свою чергу, відповідно до ст. 554 ЦК України 1963 року в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Для видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідачем нотаріусу було надано два сертифікати на земельний пай № [NUMBER] від 18.03.1997р. та № [NUMBER] від 03.03.2000р. Одночасно з цим, у заповіті зазначено сертифікат № [NUMBER]. Нотаріус на власний розсуд видав свідоцтво на земельний пай згідно сертифікату [NUMBER], не переконавшись у дійсності вказаних сертифікатів. У своїх запереченнях нотаріус посилається на надання йому [PERSON] будинкової книги м. Севастополь, одночасно з цим, підставою встановлення місця відкриття спадщини є запис акту про смерть - [ADDRESS]. В свою чергу, будинкова книга не засвідчує останнє місце проживання особи. Нотаріус зазначає про прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON]. Однак, окрім задекларованих слів про прийняття спадщини у заяві [PERSON], ніякі інші докази на таке не вказують. Адже, згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. прийняття спадщини передбачалось або шляхом звернення до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня смерті, або фактичним вступом у володіння спадковим майном. Однак, у померлої [INFO] [PERSON] майна у м. Севастополі, яке б могло увійти до складу спадщини, ніколи не було. Нотаріус у своїх запереченнях наполягає, що позивач до нотаріуса ніколи не звертався, відмови у оформленні спадкових прав не отримував, не вступав в спадщину, у зв'язку з чим, на думку нотаріуса, неможливо визнавати позивача спадкоємцем. Проте, такі твердження спростовуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.10.2015р. №801/02-31, а також визнання позивача спадкоємцем встановлено рішенням суду, висновки якого залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2016р. по справі №126/3813/15ц. Крім того, варто звернути увагу на те, що у апеляційній скарзі [PERSON] її фактична адреса повністю збігається із адресою робочого місця нотаріуса, в той же час згідно ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі вчиняти нотаріальні дії, зокрема, щодо своїх родичів. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить Встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року належав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Бершадської районної державної адміністрації від 22.02.2000 року №46 на ім'я [PERSON]; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., зареєстроване в реєстрі №99 та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] право на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Бершадської районної державної адміністрації від 22.02.2000 року №46. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позовну заяву задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнала. Крім того, вказала, що помилки, вказані у даті смерті спадкодавця є технічними у були виправлені нотаріусом. Щодо номеру сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03.03.2000 року, то даний сертифікат було видано [PERSON] взамін сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. На даний час заповіт, вчинений на її ім'я є дійсним та не викликає сумнівів. Також відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С., в судове засідання не з'явився, однак надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу передати для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва та відмовити у задоволенні позовних вимог. Підставами для відмови у позові зазначає те, що 1 лютого 2016 року ним було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON]. Спадкову справу було заведено 29.10.2015 року №7/2015 на підставі заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] та відомостей будинкової книги, де вказано, що на дату смерті [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] При цьому згідно вимог ЦУ УРСР 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ЗУ «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», місцем відкриття спадщини у даній ситуації є місце подання першої заяви, що вказує що порушення вимоги щодо територіальності не було. При заведенні спадкової справи ним було перевірено і встановлено, що спадкова справа раніше не заводилась та було направлено запит до органу реєстрації актів цивільного стану Бершадського РУЮ у Вінницькій області і отримано копію актового запису про те, що [PERSON] померла [INFO]. Так як згідно відомостей Спадкового реєстру, поданий заповіт був чинним, [PERSON] прийняла спадщину, є належним спадкоємцем, ним було дотримано норм законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому підстав вважати, що позивач має право на обов'язкову частку у спадщину у нього не було, факт вступу у спадщину намарно позивачем не доведено та не надано допустимих доказів перебування його на утриманні померлої. Так само він вважає неправомірною відмову державного нотаріуса Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В. у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не було спочатку відкрито спадкову справу. Щодо втирати оригіналу правовстановлюючого документу, то дане твердження є хибним, оскільки даний документ перебуває у відповідача. Щодо розбіжностей у написанні імені по батькові спадкодавця, то позивач не надав доказів, що він претендує на спадщину після смерті саме тієї особи, від імені якої складено заповіт щодо якого було ним відкрито спадкову справу. Також просить передати справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки предметом позову є рухоме майно, а ухвала про відмову у відкритті провадження на даний час ним оскаржена. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], суду показали, що вони є жителями [ADDRESS] та проживають по [ADDRESS] За період свого проживання в [ADDRESS] вони дійсно знали [PERSON], яка проживала на одній вулиці з ними. Інших осіб з таким же іменем та іменем по батькові в даному населеному пункті вони не знали. [PERSON] померла у 2000 році та проживала в одному будинку із [PERSON], який вів з нею спільне господарство, хоронив її за свій рахунок. Відповідачка до [PERSON] не приїжджала та не допомагала їй. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановив, що відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З копії свідоцтва про смерть (а.с.7) вбачається, що [INFO] року в [ADDRESS] померла [PERSON]. Аналогічні відомості вбачаються із копії актового запису про смерть [PERSON].(а.с.46, 70-71). Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16.12.2015 року у цивільній справі №126/3813/15-ц за позовом [PERSON] до Баланівської сільської ради Бершадського району про встановлення факту знаходження на утриманні та визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.9-10), позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю та було вирішено: встановити факт, що [PERSON] знаходився на утриманні [PERSON], котра померла [INFO] року не менше одного року до її смерті; визнати за [PERSON], як за спадкоємцем за законом на майно померлої [INFO] року [PERSON], право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], право на пайовий фонд майна ТОВ "Агрофірма "Баланівська" в розмірі 3372 грн. відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER]. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області у цій же справі від 28.12.2016 року (а.с.64-67) рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року в частині визнання права власності за позивачем на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності за ним на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] відмовлено відмовити. Дане рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, а отже в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд вважає доведеним те, що [PERSON] знаходився на утриманні [PERSON], котра померла [INFO] року не менше одного року до дня її смерті. Отже, в силу вимог ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, чинного на день смерті спадкодавця, [PERSON] є спадкоємцем на її майно. Положення ч. 1, 2 ст. 549 цього ж кодексу вказують, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З копії довідки Баланівської сільської ради №89 від 09.02.2017 року (а.с.87) вбачається, що відповідно до по господарської книги №16, особовий рахунок №1447, дійсно [PERSON] [INFO] була зареєстрована та проживала в [INFO] до дня смерті та померла [INFO] року в [ADDRESS]. З відомостей, вказаних у листі завідувача Бершадською державною нотаріальною конторою (а.с.103) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, не заводилась. На підставі заяви [PERSON] від 22.10.2015 року, повторного свідоцтва про смерть [PERSON] було здійснено пошук в електронному Спадковому реєстрі, з якого отримано інформаційну довідку про відсутність заповітів та спадкових справ після смерті [PERSON], як вказано у свідоцтві про смерть. Зі слів [PERSON], який звернувся до нотаріуса для з'ясування обставин неможливості реєстрації права власності на спадкове майно на підставі рішення суду, з'ясувалось, що у м. Києві вже оформлено право власності на земельну частику (пай), однак померлу вказано не [PERSON], а [PERSON]. З матеріалів спадкової справи №7/2015 , заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. (а.с.29-46) вбачається, що дана справа була заведена 29.10.2015 року на підставі заяви [PERSON], яка у своїй заяві вказала, що [INFO] року померла [PERSON], яка залишила заповіт на її ім'я. В Інформаційній довідці зі спадкового реєстру (а.с.34) вказано, що заповіт складений 24.12.1997 року [PERSON] на ім'я [PERSON] (а.с.38) чинний. З витягу зі спадкового реєстру (а.с.35-36) вбачається, що інших спадкових справ після смерті [PERSON] не заведено. Документами, які підтверджували право власності померлої на спадкове майно є сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03.03.2000 року на ім'я [PERSON] та сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 18.03.1997 року на ім'я [PERSON]. Документом, який підтвердив реєстрацію померлої в одному будинку із [PERSON] є копія домової книги. При цьому, на запит нотаріуса №58 від 01.10.2015 року було надано відповідь з ВДРАЦС Бершадського РУЮ Вінницької області від 16.10.2015 року, яка містила копію актового запису про смерть [PERSON], яка померла [INFO] року в [ADDRESS]. 01.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким вказано, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO] є [PERSON], а спадщина складається з права на земельну частку (пай) розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належав спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER], виданого 03 березня 2000 року Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області, зареєстрованого 07 березня 2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1123, вартість земельної частки (паю) становить дев'ять тисяч сімсот тридцять гривень. При цьому, зі змісту самого заповіту від 24.12.1997 року (а.с. 38) вбачається, що за життя [PERSON] вчинила розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий «Агрофірмою «Колос» [ADDRESS] від 18.03.1997 року. Отже, нотаріус при видачі вищевказаного свідоцтва не врахував розбіжностей у написанні імені та імені по батькові особи вказаної у заповіті, правовстановлюючих документах та актовому записі про смерть, що могло свідчити про те, що це різні особи, а саме відомостей про смерть [PERSON] у нотаріуса не було. Крім того, у свідоцтві про право на спадщину нотаріус вказав про визнання права на спадкове майно, яке фактично не охоплене заповітом. Суд критично відноситься до посилання відповідачки на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай), який вказаний у свідоцтві про право на спадщину виданий взамін сертифіката, вказаного у заповіті, оскільки дане твердження не підтверджено жодним доказом. Та, як вбачається з наданих суду доказів, не було перевірено нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно вимог п.1.3, 1.4. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неможливості пред'явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. При цьому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. всупереч вказаним нормам не було отримано належних доказів смерті [PERSON] та не отримано доказів того, що саме [PERSON] померла [INFO] року. І навпаки всупереч викладеному,отримавши копію актового запису про смерть [PERSON], він не встановив наявність чи відсутність у спадковому реєстрі відомостей за вказаним ім'ям та по батькові. Суд приймає до уваги також той факт, що приватним нотаріусом Малим О.С. було направлено запит на отримання копії актового запису про смерть [PERSON] 01.10.2010 року, а спадкову справу заведено згідно заяви відповідача, поданої 29.10.2015 року. Суд вважає, що нотаріусом безпідставно було встановлено тотожність осіб [PERSON] та [PERSON], оскільки це не входить до його повноважень та випливає за рамки чинного законодавства. Так само безпідставно у свідоцтві про смерть вказано спадкове майно, яке фактично не охоплено заповітом, що вказує на те, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 01.02.2016 року є законними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Отже, [PERSON] вступив у володіння спадковим майном після смерті [INFO] року [PERSON], так як проживав разом з померлою. Згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Колос» розміром 2,05 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до довідки Відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області № 1325 від 30.09.2015 року (а.с.68) встановлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Бершадською РДА Вінницької області на ім'я [PERSON] зареєстрований 07.03.2000 року за № 1123 та виданий сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], на підставі розпорядження Бершадської РДА від 22.02.2000 року № 46. При цьому, з довідки Баланівської сільської ради №67 від 31.01.2017 року (а.с.80), вбачається, що дійсно [PERSON], [INFO] мала земельну ділянку (земельний пай), якою користувалося господарство ТОВ «Агрофірма Баланівська», тепер ПрАТ «Зернопродукт МХП». Відповідно до довідки Відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області №01.1-21/676 від 06.02.2017 року (а.с.86), вбачається, що 07.03.2000 року [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], на підставі розпорядження Бершадської РДА від 22.02.2000 року № 46. Відповідно до розпорядження Бершадської РДА від 04.02.2000 року №31 визнано недійсним розрахунок вартості по паюванню земель по агрофірмі «Колос», затверджені розпорядженням від 17.12.1996 року №324 та сертифікати, що були видані членам господарства згідно цього розпорядження. Зіпсовані бланки сертифікатів були списані та видані нові членам господарства. Ч. 6 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що розбіжності у написанні імені та імені по батькові спадкодавця у свідоцтві про смерть та сертифікаті про право на земельну частку (пай) є випадковими, оскільки дійсно [PERSON] мала земельну частку (пай) на території Баланівської сільської ради, однак невірно була вказана у правовстановлюючому документі. Дані обставини вказують на те, що позовні вимоги позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки встановлення даного факту необхідне для реалізації права на оформлення спадщини. Державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В. позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (постанова а.с. 75), що належала [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. При цьому факт відсутності оригіналу правовстановлюючого документу у володіння позивача ніким не оспорюється, і навпаки, приватний нотаріус Малий О.С. у своїх запереченнях вказував, що оригінал даного документу перебуває у володіння відповідачки. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Суд критично ставиться до вимоги відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки свідоцтво про право на спадщину, яке є предметом позовних вимог видане у 2016 році, тобто в межах строку позовної давності, визначеному ЦК України. Щодо спрямування справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, то спір про підсудність між судами не допускається, а Шевченківський районний суд м. Києва однозначно висловив свою позицію про підсудність даної справи Бершадському районному суду за місцем знаходження спадкового майна. Ч. 2 ст. 88 ЦПК України визначає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи на підставі довідки №029555 (а.с.63) та згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір із відповідача. При визначенні суми судового збору, суд враховує те, що позивачем було заявлено позовну вимогу про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, за яку згідно із ЗУ «Про судовий збір» варто сплатити 320 грн., позовну вимогу немайнового характеру, які відповідає ставка судового збору 640 грн. та позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності за яку теж слід сплатити 540 грн. судового збору, що в сукупності складає 1 600 грн.

Outcome: approved