Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком, який знаходиться у [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що є власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS]. У цьому будинку зареєстровані, але фактично не проживають відповідачі - дружина її покійного брата [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] У квітні 2009 року відповідачка [PERSON] разом з дочкою [PERSON] покинула її брата, коли він був ще живим та перебував на сезонних роботах у республіці Польща, та виїхала з села Лоп»янка у невідомому їй напрямку. [INFO] брат, який із сім»єю жив у спірному будинку, помер. За рішенням суду за нею визнано право власності на спірний, належний її покійним батькам житловий будинок у порядку спадкування. Відповідачка до цього часу у спірному житловому будинку не появлялася, на похорон брата не приїзджала, де вона з дитиною живе на даний час їй не відомо. Вважає, що відповідачка, яка не є співвласником будинку, та її неповнолітня дитина, втратили право на проживання у ньому. Позивачка у судове засідання не з"явилася, її представник направив суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує. Представник третьої особи у судове засідання не з»явилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з"явилася також, будучи повідомленою про час розгляду справи через оголошення у засобах масової інформації, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, визначеному ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивачка є одноосібним власником житлового будинку, який знаходиться [ADDRESS], Рожнятівського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 30 листопада 2011 року (а. с. 6 - 7 ) та копією витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3681461 від 18 грудня 2012 року (а. с. 8). У належному позивачці будинку зареєстровані: дружина її покійного брата [PERSON]О, [INFO] та її дочка [PERSON], [INFO]. Останні там не проживають з 2009 року, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання позивачки № 439 від 5 травня 2014, виданим Лоп»янською сільською радою (а. с. 12). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності судом встановлено, що позивачка [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS], Рожнятівського району Івано-Франківської області. У будинку зареєстровані відповідачка та неповнолітня [PERSON], [INFO], як колишні члени сім"ї її покійного брата. Останні у вказаному будинку не проживають з 2009 року. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Відповідачка [PERSON] не живе у належному позивачці будинку більше п»яти років, не є членом власника будинку, при цьому, між сторонами не було домовленості щодо користування житлом або збереження права па користування житлом на час відсутності. Таким чином, судом достовірно встановлено відсутність відповідачки та її неповнолітньої доньки у спірному приміщені понад один рік, що дає суду підстави дійти до висновку, що відповідачка втратила право на проживання в ньому. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 14 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина має право на рівень життя, достатній для її розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, саме на батьків покладено обов'язок щодо відповідальності за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Неповнолітня [PERSON] з 2009 року вибула за місцем проживання матері, а тому саме остання несе відповідальність за належний рівень її життя і забезпечення житлом. Це і є підставою, згідно ст.405 ЦК України та ст. 167 ЖК України, для визнання дитини її такою, що втратила право користування будинком, оскільки місцем проживання дітей до 14 років є місце проживання їхніх батьків. За змістом ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на житло внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Оскільки відповідачі не живуть у належному позивачці житловому будинку більше одного року без поважних причин, то вони втратили право на проживання там і підлягають зняттю з реєстрації у судовому порядку.

Outcome: approved