Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

13.10.2020 року представник позивачів, який діє в інетресах позивачів звернулися до Ружинського районного суду Житомирської області з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА», в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] (далі Позивач 1) та [PERSON] (далі Позивач 2) страхове відшкодування в розмірі 9600 грн. моральної шкоди, 57600 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, понесені судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 06 листопада 2017 року відбулась ДТП, під час якої водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODА FАВІА», р.н. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21063», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. В результаті ДТП загинув пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21063», р.н. [NUMBER] [PERSON] . Відповідальність водія автомобіля «SKODА FАВІА», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення ДТП застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА». Представник позивача зазначає, що стався страховий випадок і страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на відшкодування, рівними частинами. 07 жовтня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивача 1 та Позивача 2 подало до Відповідача заяву про виплату страхового відшкодування вих. №9081 від 07 жовтня 2019 року. Зміст заяви передбачав вимогу виплатити 9 600,00 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 1, 9 600,00 грн., відшкодування моральної шкоди для Позивача 2, 57 600,00 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 1 та 57 600,00 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 2. У грудні 2019 року Відповідач виплатив страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 19 200 грн., з яких 9 600 грн. на користь Позивача І, 9 600 грн. - на користь Позивача 2, про що повідомив листом №17-05/8669 від 17 грудня 2019 року. 28 травня 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивачів подало до Відповідача уточнену заяву про виплату страхового відшкодування вих. №1160/11093 від 28 травня 2020 року. Зміст уточненої заяви про виплату страхового відшкодування передбачав вимогу виплатити 19 200 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 1, 19 200 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 2, 57 600 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 1 та 57 600 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 2. У відповідь на уточнену заяву про виплату страхового відшкодування Відповідач надіслав лист №17-09/2853 від 24.06.2020 р., у якому повідомив про необхідність надання довідки про призначену державну пенсію у зв`язку з втратою годувальника для виплати шкоди пов`язаної із втратою годувальника. У відповідь на лист №17-09/2853 від 24.06.2020 р. Відповідачу надіслано лист вих. №1160/12010 від 09.07.2020 р. із вимогою виплатити наступні частини моральної шкоди та шкоди у зв`язку з втратою годувальника. У відповідь на лист вих. №1160/12010 від 09.07.2020 р. Відповідач надіслав лист №17- 12/3203 від 16.07.2020 р. із проханням надати відмову від отримання моральної шкоди від [PERSON] та [PERSON] та проханням надати документ, що підтверджує перебування на утриманні померлого, виданим Пенсійним фондом України, або надати постанову/рішення суду, яким буде встановлено факт перебування на утриманні померлого [PERSON] . Позивачі з таким рішенням страховика не погоджуються та вважають його безпідставним, а тому звернгулися до суду. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання, просив розгляд справи проводити за його відсутності, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, та просить відмовити в їх задоволенні, так зазначив, що для отримання страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальни потерпіла особа зобов`язана надати відповідні документи, передбачені ст. 35 Законом України від І липня 2004 року Хе 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2. е) ст. 35 ЗУ «ОСЦВВНТЗ» - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви про виплату страхово відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортн пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втраї годувальника. Таким чином, для отримання недоотриманого доходу в зв`язку зі смертю годувальник позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого; оригінал довідки про доходи загиблого за 12 місяців до ДТП; довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Тобто, спеціальним законом - ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено надання страховці документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, а саме довідку щ призначену державну пенсію, надану утриманцям внаслідок втрати годувальника та розмір дан пенсії. Позивачами не надані документи, що підтверджують перебування на утриманні загиблого [PERSON] , а саме, не надано довідки, про призначення пенсії по втраті годувальника.Таким чином, оскільки позивачі не були на утриманні загиблого [PERSON] , то їм не передбачено відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що відповідно до п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ»: «Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовн одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмір встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами» На підставі положень статті 27.3 ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ», відшкодовується на користь усіх родичів загиблого, моральна шкода в розмірі 38 400 грн., а оскільки в даному випадку кількіст осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди становив 4 особи ( [PERSON] (мати), [PERSON] (батько) та два сини, позивачам належить 1/2 частки (з урахуванням частки, що припадає на синів загиблого), тому розмір відшодування моральної шкоди, що належить позивачам становить 19 200 гри., яке і було сплачене відповідачем та не заперечується позивачами, відповідно до позовної заяви і не потребує доказуванню. Виплата позивачам часток страхового відшкодування, що належать іншим родичам загиблого не передбачена спеціальним законом - ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ», а тому вимоги позивачі щодо виплати їм часток страхового відшкодування, що належать синам загиблого не грунтуєтьс на законі, а тому такі вимоги є незаконними та безпідставними. Позивачами доказів порушення відповідачем його прав не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 06 листопада 2017 року відбулась ДТП, під час якої водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODА FАВІА», р.н. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21063», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП загинув пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21063», р.н. [NUMBER] [PERSON] . За фактом вказаної події СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області 06.11.2017 року було зареєстровано кримінальне провадження №1201706000000209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідно вироку Ружинського районного суду Житомирської області від 23.02.2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покрання 4 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покаранняу виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки, та покладено обов`язки відповідно до ч.1 ст.76 КК України (а. с. 9-12). Із Полісу №АК3229701, діючого на 06.11.2017 року, слідує, що страхова компанія ПрАТ «СК» «Провідна» є діючим членом МТСБУ, застрахований транспортний засіб - автомобіль «SKODА FАВІА», р.н. [NUMBER] (а. с. 42). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи 07 жовтня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивача 1 та Позивача 2 подало до Відповідача заяву про виплату страхового відшкодування вих. №9081 від 07 жовтня 2019 року. Зміст заяви передбачав вимогу виплатити 9 600,00 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 1, 9 600,00 грн., відшкодування моральної шкоди для Позивача 2, 57 600,00 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 1 та 57 600,00 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 2 (а.с.7-8). У грудні 2019 року Відповідач виплатив страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 19 200 грн., з яких 9 600 грн. на користь Позивача І, 9 600 грн. - на користь Позивача 2, про що повідомив листом №17-05/8669 від 17 грудня 2019 року (а.с. 43). 28 травня 2020 року Т`ОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивачів подало до Відповідача уточнену заяву про виплату страхового відшкодування вих. №1160/11093 від 28 травня 2020 року. Зміст уточненої заяви про виплату' страхового відшкодування передбачав вимогу виплатити 19 200 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 1, 19 200 грн. відшкодування моральної шкоди для Позивача 2, 57 600 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 1 та 57 600 грн. відшкодування витрат на утримання для Позивача 2 (а.с.44-45). У відповідь на уточнену заяву про виплату страхового відшкодування Відповідач надіслав лист №17-09/2853 від 24.06.2020 р., у якому повідомив про необхідність надання довідки про призначену державну пенсію у зв`язку з втратою годувальника для виплати шкоди пов`язаної із втратою годувальника (а.с.56). У відповідь на лист №17-09/2853 від 24.06.2020 р. Відповідачу надіслано лист вих. №1160/12010 від 09.07.2020 р. із вимогою виплатити наступні частини моральної шкоди та шкоди у зв`язку з втратою годувальника (а.с.57). У відповідь на лист вих. №1160/12010 від 09.07.2020 р. Відповідач надіслав лист №17- 12/3203 від 16.07.2020 р. із проханням надати відмову від отримання моральної шкоди від [PERSON] та [PERSON] та проханням надати документ, що підтверджує перебування на утриманні померлого, виданим Пенсійним фондом України, або надати постанову/рішення суду, яким буде встановлено факт перебування на утриманні померлого [PERSON] (а.с.60). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.09.2019 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Житомирській області, вбачається, що [PERSON] народився, [INFO] , та його батьками є позивачі (а.с.18) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2017 року, та лікарського свідоцтва про смерть №2844 від 07.11.2017 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 13, 15-16). Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Ч. 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальну заробітну плату у 2017 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 3200 грн. Таким чином загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 38400 грн. (3200х12). За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПАТ «Страхова компанія «Провідна» зобов`язане відшкодувати позивачам [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 19200 грн. кожному. Як вбачається з матеріалів справи позивачам було виплачено частково суму страхового відшкодування, а представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що дане страхове відшкодування відшкодовується на користь усіх родичів загиблого, тобто моральна шкода в розмірі 38 400 грн., а оскільки в даному випадку кількіст осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди становив 4 особи ( [PERSON] (мати), [PERSON] (батько) та два сини, позивачам належить 1/2 частки (з урахуванням частки, що припадає на синів загиблого), тому розмір відшодування моральної шкоди, що належить позивачам становить 19 200 гри., яке і було сплачене відповідачем та не заперечується позивачами, відповідно до позовної заяви і не потребує доказуванню. Листом №17-12/3203 від 16.07.2020 р. Відповідач повідомив, що станом на дату реєстрації цього листа, Відповідач не отримував від синів потенційних заявників на отримання компенсації моральної шкоди, письмової відмови у праві та намірів на отримання компенсації. У цивільній справі № 643/207/16-ц Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого, якщо особа, яка має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та моральної шкоди не заявляла таких вимог - відсутні підстави для відмови у відшкодуванні шкоди особам, які заявили вимогу про страхове відшкодування у загальному розмірі. Більше того, Верховний Суд встановив, що твердження про можливе пред`явлення відповідного позову, особами, які претендують на страхове відшкодування, проте не заявляли такої вимоги - грунтується на припущеннях. Відтак, позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі, передбаченому Законом, а саме - у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто 12 х 3200 грн. = 38 400 грн, а відмова Відповідача у виплаті страхового відшкодування у загальному розмірі грунтується на припущеннях. На підставі вищевикладеного, оскільки Відповідач виплатив на користь позивачів лише половину загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди, суд, задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує із Відповідача невиплачену частину моральної шкоди у розмірі 9 600 грн. кожному позивачу. Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Поняття "непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт "г" пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Відділі Містобудування, Архітектури, Житлово-Комунального-Господарства та Цивільного захисту населення Ружинської РДА, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , та долучено довідку про доходи [PERSON] , відповідно до якої його загальний дохід за період з 01 січня 2017 року по 06 листопада 2017 року становить 83 646 грн. 82 коп, (а.с.47- 55,28). Позивачі [PERSON] , та [PERSON] на підтвердження відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а саме як непрацездатній особі, яка була на утриманні потерпілого, надали суду ксерокопії своїх пенсійних посвідчень №120557 від 22.02.1999 року, та серії [NUMBER] від 01.08.2008 року, термін дії яких довічно (а.с.22, 27); довідку Ружинського УПФУ №185 від 25.04.2018 року, з якої слідує, що [PERSON] знаходиться на обліку в Ружинському УПФУ та отримує пенсію за віком, розмір пенсії за період з з січня 2017 року по квітень 2018 року становить 24968,44 грн. (а. с. 29), довідку Ружинського УПФУ №186 від 25.04.2018 року, з якої слідує, що [PERSON] знаходиться на обліку в Ружинському УПФУ та отримує пенсію за віком, розмір пенсії за період з січня 2017 року по квітень 2018 року становить 28251, 82 грн. (а.с.30). З довідки Виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житмоирської області №518 від 11.05.2021 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не зареєстрований, але постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом з батьками, які перебували на його утриманні, а саме:мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а. с. 32). Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Однак, крім вказаної довідки суду не було надано більше ніяких доказів, що свідчили про перебування позивачів на утриманні свого сина та їх потреби у матеріальній допомозі. Сам факт пенсійного віку та проживання однією сім`єю не підтверджує обставини того, що вона перебувала на утриманні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року під час розгляду справи № 165/325/17, в якому зазначено, що довідка про склад сім`ї, за відсутності доказів, що допомога померлого в ДТП була основним і постійним джерелом існування для позивача не є достатнім доказом перебування позивача на утриманні останнього. Позивачами [PERSON] , та [PERSON] не надано будь-яких доказів передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України про те, що вони перебували на утриманні свого сина та на даний час мають дохід, менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України» та що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування. Тому, враховуючи вище встановлені обставини, суд вважає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами потреби у матеріальній допомозі так і те, що [PERSON] надавав їм таку допомогу, яка в свою чергу була постійним та основним джерелом їх існування, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір суд стягує з відповідача в прибуток держави у розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1187 ЦК України,

Outcome: partial