Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі та виплату вимушеного прогула, а також стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 04.12.2000 року по 08.11.2011 року він займав посаду страхового експерта з охорони праці відділення, а з 09.11.2011 року був переведений на посаду начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в Диканському районі Полтавської області, маючи загалом 16 років 7 місяців безперервного стажу роботи. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області № 131-к від 20 грудня 2017 року, його 29 грудня 2017 року, він був звільнений, з посади страхового експерта з охорони праці Диканського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Позивач вказує, що його звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, з наступних підстав. Як зазначає останній, в недотримання ч. 1 ст. 49-2 КЗпП його не повідомлено за два місяці про скорочення посади, яку він займає у зв'язку зі зміною істотних умов праці з 01.01.2018 року. Оскільки його ознайомлення з попередженням від 19.12.2017 року про скорочення посади, яку він обіймає лише відбулося 21.12.2017 року, повідомивши також при цьому про відсутність можливості запропонувати йому іншу посаду, а також про те, що трудовий договір з ним буде розірвано 29.12.2017 року у зв'язку з вище викладеними обставинами. Окрім цього, позивач зазначає, що відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП попередньо не було попередньо повідомлено та погоджено його звільнення з профспілковим органом. Також останній зазначає, що загальна чисельність працівників яким нараховується заробітна плата в центральному Диканському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області не зменшилась виходячи з його штатного розпису, який вступив в дію з 01.01.2018 року в порівнянні з тим, що діяв до 31.12.2017 року. Позивачеві не надано було переважне право на залишення на роботі, як більш працівнику з більшою кваліфікацією і продуктивністю праці, він був нагородженим Почесними грамотами, подяками за сумлінну працю. Також позивачем вказано, що відповідач після його звільнення, 29.12.2017 року не повідомив його письмово про нараховані суми належні йому до виплати в зв'язку з його звільненням. До того ж внаслідок його звільнення, яким було порушено його законне право на працю, йому завдано моральних страждань, оскільки відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості забезпечувати себе та свою родину, внаслідок чого він перебуває постійно у роздратованому стані, втраті душевного спокою, а тому вказуючи на це, позивач просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 22.02.2018 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд поновити його на посаді страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Диканському районі Полтавської області, стягнувши на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 30.12.2017 року по дату ухвалення рішення суду з розрахунку 437, 01 середньоденної заробітної плати.Також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В подальшому, 16.03.2018 року позивач повторно уточнив свої позовні вимоги та просив суд поновити його на посаді страхового експерта з охорони праці Диканського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області із стягненням з вказаного управління вказаних вище виплат та моральної шкоди. Враховуючи те, вказаний спір відноситься до трудових, який відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглядається виключно в порядку спрощеного провадження, тому підлягає розгляду саме в такому провадженні і згідно з ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України справа була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив, а потім відповідно до ст. 180 ЦПК України заперечення на позов, у яких вказав, що позовні вимоги позивача не визнає повністю, оскільки вони є безпідставними з наступних підстав. Так, 01.08.2017 року реалізація повноважень Фонду соціального страхування України здійснювалося відповідачем по справі та його 17-ма відділеннями при граничній чисельності 263,5 штатних одиниць, з яких 84 було розподілено на відділення Відповідача. Позивач з 01.08.2017 року займав одну із штатних одиниць в межах граничної чисельності, а саме посаду головного спеціаліста Диканського відділення, на яку був призначений наказом від 24.07.2017 року. Постановами № 50 та № 51, № 52 змінено структуру органів фонду, затверджено схему посадових окладів працівників Фонду, змінено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду. Окрім цього, відповідно до постанови Фонду № 50 від 10.10.2017 року зменшено кількість відокремлених підрозділів відповідача з 17 на 12. В подальшому, постановою правління Фонду соціального страхування України / далі - Фонд/ від 14.12.2012 року № 63 до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду, затвердженої постановою правління Фонду від 10.10.2017 року № 50, внесені зміни , відповідно до яких з 01.01.2018 року кількість відділень відповідача зменшилась до 10. Внаслідок вказаних змін, реорганізації підлягало в тому числі і Диканське відділення, повноваження якого до 01.01.2018 року поширювалися на Диканський, Котелевський райони, а Зіньківське відділення, яке до 01.01.2018 року здійснювало функції на території Зіньківського району та м. Зіньків, підлягало припиненню. Штатна чисельність працівників Великобагачанського та Диканського, Зіньківського та Решетилівського відділень відповідача до 01.01.2018 року складала в сумі 26 штатних одиниць, а з вказаної дати підлягала зменшенню до 13 одиниць. В той же час, Наказом від 22.11.2017 року № 94-к назву посади посади позивача " Головний спеціаліст" змінено на "Страховий експерт з охорони праці". Відповідач вказує, що зміни у його структурі передбачали зміни в організації виробництва і праці зі скороченням чисельності штату працівників, що потягло за собою затвердження штатного розпису відділень Відповідача наказом від 18.12.2017 року № 211-ос в межах граничної чисельності затвердженої Наказом Виконавчої дирекції від 23.10.2017 року № 570, відповідно до якого затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області та його відділень у кількості 160 штатних одиниць. Вказаним наказом начальнику цього управління провести до 01.11.2017 року передбаченні чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці. Окрім цього, твердження позивача про те, що він має переважне право на залишення на роботі, не відповідають дійсності, оскільки інші працівники мають більш високі показники ефективності роботи ніж останній. Тому рекомендовано провести перегрупування працівників і перевести з 01.01.2018 року головного спеціаліста Зіньківського відділення [PERSON], як працівника з більш високою ефективністю праці, посада якого скорочується, за його згодою на посаду страхового експерта з охорони праці Диканського відділення , звільнивши з відповідної посади позивача по справі. Окрім цього, вказані перегрупування не суперечили вимогам ст. 42 КЗпП України, оскільки позивач, як працівник з тривалим безперервним стажем роботи, мав би при рівних умовах продуктивності і кваліфікації, однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України першочерговому залишенню на роботі при скороченні працівників підлягають працівники з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Окрім цього, у зв'язку з тим, що позивач добровільно вибув із членів профспілки, згода останньої на його звільнення у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників не була обов'язковою. До того ж, позивачеві при звільненні було виплачено допомогу у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 13 календарних днів відпустки. В той же час, [PERSON] при звільненні отримав копію наказу про це, що підтверджується письмовими поясненнями виконуючою обов'язки начальника Диканського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок його незаконного звільнення, відповідач також заперечує, оскільки звільнення [PERSON] відбулось на законних підставах та з додержанням вимог КЗпП України. Позивач в своїй відповіді на відзив, заперечив проти вказаних вище обставин, оскільки вони є такими, які не відповідають дійсності, зазначивши, що його звільнення відбулося з порушенням ст. 32 та ст. 49-2 КЗпП. Окрім цього, в попередженні про його звільнення була відсутня пропозиція про іншу роботу останньому. В той же час, позивач зазначає, що рівні умови продуктивності праці і кваліфікації між ним та [PERSON] відсутні так, як останній не має відповідної технічної освіти до посади страхового експерта з охорони праці та жодного робочого дня не обіймав вказаної посади, а тому рішення кадрової комісії про проведення перестановки працівників та звільнення його з відповідної посади є необґрунтованим, до того ж позивач з ним ознайомлений не був. В своїй відповіді на відзив позивач вказав, що він 28.12.2017 року добровільно вибув з членів профспілки, а відповідач, 20.12.2017 року своїм наказом прийняв рішення про його звільнення, що є порушенням ч. 3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. У випадку судового спору щодо незаконності звільнення у зв"язку зі скороченням штату або чисельності працівників суд не має права досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення, а вивчає лише дотримання порядку процедури такого звільнення. Як встановлено судом, що позивач має 16 років та 7 місяців безперервного стажу роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду у Диканському районі Полтавської області, де працював з 04.12.2000 року до 08.11.2011 рік займав посаду страхового експерта з охорони праці відділення та з 09.11.2011 року був переведений на посаду начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у Диканському районі Полтавської області. Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 131-к від 20 грудня 2017 року позивача було звільнено з посади страхового експерта з охорони праці Диканського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області, у зв'язку з скороченн6ям чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що здійснено відповідний запис у його трудовій книжці. Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача [PERSON] являється Наказ № 117-ос від 25.10.2017 року про зміну в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників, якому передувала постанова правління Фонду від 12.09.2017 року № 47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України" та Наказ виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 року № 570 "Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області". Як вбачається з Наказу відповідача від 25.10.2017 року № 117-ос, що встановлена гранична чисельність працівників Управління виконавчої дирекції Фонду України в Полтавській області та його відділень у кількості 160 штатних одиниць. Окрім цього, в даному Наказі роз'яснено, що і в разі відсутності можливості працевлаштування працівників Управління та його відділень або відмови від переведення на іншу на роботу звільнити їх відповідно до чинного законодавства. Термін ознайомлення з цим наказом встановлено до 31.10.2017 року. В подальшому, 25.10.2017 року на виконання даного Наказу, відповідача персонального було попереджено про майбутнє можливе звільнення у зв'язку зміною організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, які відбудуться з 01.01.20018 року. Факт, що позивач [PERSON] був належно повідомлений про наступне вивільнення з роботи за два місяці підтверджується належно затвердженою копією персонального попередження про звільнення згідно п.1ч.1 ст. 40 КзпП України від 25 жовтня 2017 року, з яким ознайомився 27.10.2017 року, тобто 2-х місячний строк повідомлення [PERSON] відповідачем дотримано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу України про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вбачається з листа Первинної профспілкової організації Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавської області, що [PERSON], не є членом первинної профспілкової організації (добровільно вибули з членів профспілки). Тому, твердження позивача [PERSON] про порушення відповідачем норм ст. 43 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки, останній добровільно вибув з членів первинної профспілкової організації, а тому наявність згоди такої на його звільнення не потрібно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Положення п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Окрім цього, у даному роз'ясненні зазначається, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих самих підстав менш кваліфікованого працівника. Як вбачається з Витягу протоколу № 4 засідання комісії з кадрових питань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, 19.12.2017 року розглядали питання перестановки (перегрупування) працівників, оскільки внаслідок зміни структури робочих органів фонду, згідно з якими буде припинено діяльність Зіньківського відділення управління. Внаслідок цього з 01.01.2018 року зобов'язання щодо соціального страхування на його території буде покладено на Диканське відділення управління. вказане призведе до змін в структурі відділення та скорочення чисельності штату працівників. На вказаному засіданні комісії було розглянуто службові характеристики працівників Диканського та Зіньківського відділень у правління. З яких вбачається, що [PERSON] який займав посаду головного спеціаліста Зіньківського відділення управління, є більш кваліфікованим з більшою ефективністю праці. Тому було запропоновано рекомендувати начальнику управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області провести перестановку (перегрупування) працівників, перевіривши з 01.01.2018 року [PERSON], за його згодою, на посаду страхового експерта з охорони праці Диканського відділення управління. Вказані дії відповідача в цілому не суперечать вимогам трудового законодавства. Дослідивши всі наявні матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, враховуючи той факт, звільнення позивача відбулося відбулося дійсно з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, що підтверджено відповідними доказами у справі, з додержанням чинного законодавства, оскільки останнього у встановлений законом строк персонально повідомлено про таке звільнення, при цьому відповідач не мав можливості перевести його на іншу роботу в тій же самій установі так як було здійснено перестановку (перегрупування) працівників Зіньківського управління та позивача по справі, а тому позов з визначених вище підстав є безпідставним та задоволенню не підлягає. Враховуючи те що, звільнення відповідача відбулося на законних підставах з додержанням чинного трудового законодавства, позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача не завдано, а тому позовна вимога про стягнення на його користь з останнього моральної шкоди в сумі 50 000 грн. задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed