Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У лютому 2016 року до суду звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої [PERSON], до управління комунальних ресурсівДонецької міської ради, Донецької міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Вони посилались на те, що рішенням виконкому Ворошиловської районної ради народних депутатів міста Донецька від 16 листопада 1994 року № 294 [PERSON] виданий ордер на право зайняття чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Загальна жила площа квартири - 48.1 кв.м. [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 1995 року поселились в цю квартиру і користуються нею до теперішнього часу, та є там зареєстрованими. Наймачем квартири є [PERSON]. Решта позивачів члени її сімї . 19 червня 2008 року у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], яка також була зареєстрована в [INFO] і фактично там проживала. Скориставшись своїм правом на приватизацію державного житлового фонду, передбаченого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивачі звернулись 22 квітня 2014 року до органу приватизації Донецької міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], додавши до заяви пакет документів, що передбачений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 3965 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції 29 січня 2010 року за 3\~109/17404 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 2 березня 2015 року №42. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. По закінченню місячного строку з дня отримання їх заяви про приватизацію квартири, вони не отримали у відповідача відповідне рішення з поважних причин через те, що на території міста Донецька розпочалася антитерористична операція. Адміністративна будівля Донецької міської ради була зайнята незаконними збройними формуваннями і отримати будь які документи, у тому числі рішення органу приватизації стало неможливим. Враховуючи, що позивачі виконали умови Закону УкраїниПро приватизацію державного житлового фонду", звернулись з відповідним пакетом документів до органів приватизації і не пізніше місяця мали отримати рішення органу приватизації,але його не отримали з поважних причин, просили визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. В засідання суду позивачі не прибули,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Просили розглядати справу у їх відсутність через те, що тимчасово проживають в [INFO] і не мають можливості приїхати у суд міста Селидове. Представники відповідачів також в судове засідання не прибули,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки не повідомили. Відповідно до статті 169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що рішенням виконкому Ворошиловської районної ради народних депутатів міста Донецька від 16 листопада 1994 року № 294 [PERSON] виданий ордер на право зайняття чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Загальна жила площа квартири - 48.1 кв.м. [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 1995 року поселились в цю квартиру і користуються нею до теперішнього часу, та є там зареєстрованими. Наймачем квартири є [PERSON]. Решта позивачів члени її сімї . 19 червня 2008 року у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], яка також була зареєстрована в [INFO] і фактично там проживала. Вказані факти підтверджені копією ордера №23035 серії 094, довідкою обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Аеліта» від 3 листопада 2016 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] 22 квітня 2014 року позивачі звернулись до органу приватизації Донецької міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], додавши до заяви пакет документів, що передбачений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 3965 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції 29 січня 2010 року за 3\~109/17404 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 2 березня 2015 року №42. Проте, до теперішнього часу вони не отримали рішення органу приватизації про передачу квартири [ADDRESS] і не мають можливості його отримати через те, що територія міста Донецька тимчасово окупована незаконними збройними формуваннями. Позивачі виїхали з мста Донецька і зареєстровані в місті Києві як тимчасові переселенці. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 11.12.2013, № 6-121цс13. Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Враховуючи приведені норми закону, та правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 11.12.2013 № 6-121цс13 суд вважає, що у позивачів виникло право вимагати визнання за ними права власності на квартиру у судовому порядку. Відповідно до статті 64 Житлового Кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи, що позивачі відповідно до статті 64 Житлового Кодексу України мають рівні права на житлову площу в спірній кватирі, їх право власності на квартиру також є рівним і відповідає 1/4 частині спірної квартири. Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] квартира №6, розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку і складається з 4 кімнат жилою площею 56.2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 26.1кв.м., 2-а кімната 9.3 кв.м., 3-я кімната 12.1 кв.м., 4-а кімната 8.7 кв.м., кухні площею 9.4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 4.2 кв.м., коридору площею 5.2 кв.м. , вбудованої шафи площею 1.0 кв.м. Квартира обладнана лоджією площею 8.4 кв.м. Загальна площа 84.4 кв.м.

Outcome: approved