Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі по тексту КС «Центр фінансових послуг» ) про визнання додаткової угоди до кредитного договору № В-11/0221/08/43/10 від 14.07.2008 року недійсною, яка порушує права споживача і не відповідає умовам закону, у якому зазначив, що 14.07.2008 року між ним та КС «Центр фінансових послуг» було укладено кредитний договір № В-11/0221/08/43/10 (далі по тексту Кредитний договір) за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 165 000 на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості відповідно до умов договору. Згідно пункту 1.2 Кредитного договору, кредит надавався на/для споживчі потреби. Також, 14 липня 2008 року між ним та КС «Центр фінансових послуг» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № В-11/0221/08/43/10, відповідно до якої сторони домовились, що всі спірні питання, пов'язані з виконанням умов Кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду. Позивач вважає, що вказаний пункт договору обмежує його права як громадянина, як споживача на судовий захист та ставить його у не рівні умови по зрівнянню з кредитним банком. Він не має права на вибір звернення до суду, зобов'язаний сплачувати державне мито, не глядячи на те, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів", він як споживач звільняється від сплати державного мита тощо. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутність, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача, діючий на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду, надав письмове заперечення, в якому вказав, що при укладанні договору, позивач та відповідач своїм вільним волевиявленням визначили умови договору, позивач не звертався до відповідача про внесення відповідних змін до договору. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Здійснення третейськими судами функції захисту, є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, а тому судовий захист є не єдиним засобом захисту своїх прав і свобод від порушень і посягань тощо. У зв'язку з чим просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Треті особи, у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено, судом, що 14.07.2008 року між [PERSON] та КС «Центр фінансових послуг» було укладено кредитний договір № В-11/0221/08/43/10 за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 165 000 на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості відповідно до умов договору. Згідно пункту 1.2 Кредитного договору, кредит надавався на/для споживчі потреби. 14 липня 2008 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до кредитного договору № В-11/0221/08/43/10, відповідно до якої сторони домовились, що всі спірні питання, пов'язані з виконанням умов Кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду. Суд вважає, що третейська угода, на яку сторони посилалися у додатковому договорі, є недійсною з наступних підстав. Третейське застереження не включає всіх умов необхідних для розгляду спору. Договір про надання кредиту є договором публічного типа, а це означає, що додаткова угода до Кредитного договору, що містить третейську угоду, був доданий Кредитором за своєю ініціативою, без права позивача вносити пропозиції про зміст даного пункту. Інакше кажучи, при укладанні договору, що містить такий пункт, волевиявлення позивача не було вільним (з причини відсутності інформації про третейську угоду), і не відповідало його внутрішній волі. Згідно ч. 12 постанови N 5 від 12.04.96 Пленуму Верховного Суду України - "в справах про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботові, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). У відповідності до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" - третейська угода завжди є самостійна угода, незалежно від форми її написання, як у вигляді окремого документа, так і у вигляді третейської обмовки в договорі, контракті. Таким чином, третейська угода є угодою, незалежною від кредитного договору. Кредитна спілка, користуючись непоінформованістю Позичальника в юридичних аспектах третейського судочинства, не роз'яснив Позичальнику ні правового змісту третейської угоди, ні правових наслідків укладення такого договору, маючи протизаконну мету - максимально ускладнити або взагалі зробити неможливим повноцінний захист Позичальником своїх прав споживача банківських послуг наступними засобами: - позбавленням можливості захищати свої права в державному суді з правом вибору по територіальності і підсудності, у тому числі - по місцем мешкання Позичальника у відповідності ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України. - згідно ст. 14 Закону України "Про третейські суди", для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна згода сторін. У третейському застереженні не передбачена ця умова, і це не відповідає вимогам Закону. - у третейському застереженні не вказано розмір та розподіл витрат, пов'язаний з вирішенням спору. Згідно регламенту Постійно діючого третейського суду, судовій збір не має граничного розміру, як це визначено при розгляді цивільних та господарчих справ, що є невідповідним до законодавства. - необхідністю виїзду в місто Київ для участі в судових засіданнях за свої власні кошти і з втратою особистого часу. Суд вважає, що відповідачем були порушені також права споживача банківських послуг, передбачені нижче вказаними нормами Закону України "Про захист прав споживачів": - п. 1 та 4 ч. 1 ст. 4 - відносно порушення права на захист прав споживача банківських послуг Державою, у тому числі судом і іншими уповноваженими органами державній владі. Третейський суд не входить до числа уповноважених органів державної влади; - ч. 1 ст. 15 - відносно ненадання інформації про послуги третейського суду (зокрема, ненаданням регламенту третейського суду), вартість послуг третейського суду у вигляді сум третейського збору і гонорару третейських суддів; - ч. 1 ст. 17 - відносно встановлення обмеження прав споживача на судовий захист; - ч. 1 та ч. 2 ст. 18 - відносно встановлення обмеження прав споживача на судовий захист; - ч. 1 та ч. 2 ст. 18 - відносно встановлення несправедливих умов третейської угоди, яка встановлює істотний дисбаланс прав на користь Банку; - ч. 2 ст. 19 - відносно недобросовісної підприємницької практики, що виразилася у введенні в оману шляхом умовчання про сенс і наслідки споживача банківських послуг відносно наявності потреби в послугах третейського суду, від послуг якого, за наявності інформації про ці послуги, споживач би від них відмовився. Додаткова угода до Кредитного договору суперечить ст. 55 Конституції України, якою гарантовано захист прав і свобод людини і громадянина судом. Згідно ст. 124 Конституції України судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції, а також що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп / 2002 (справа про досудове врегулювання спорів) статтю 124 України України слід розуміти так, що право особи на звернення до суду до вирішення спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовим актами. Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Додаткова угода до Кредитного договору суперечить ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнової права та інтересу, і обмежує право позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, визначене ст. 3 ЦПК України. Згідно ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст. 110 п. 5 ЦПК України - позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача. Або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. За таких обставин, суд вважає, що права позивача були порушені відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved