Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

14.04.2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - відділ освіти Єланецької районної державної адміністрації, Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання дій незаконними, які призвели до зміни істотних умов праці, через скорочення педагогічного навантаження та порушення трудового договору. Свої вимоги мотивує тим, що 30.06.2020 року між нею та Возсіятським ліцеєм Єланецької селищної ради Миколаївської області в особі директора Шевченко О.Р. укладено трудовий договір № 1, відповідно до якого вона приймається на посаду вчителя географії з випробувальним терміном в один календарний рік з метою перевірки відповідності роботі, що доручається. Проте, роботодавцем було зменшено години викладання з 10 годин інваріантної складової в тиждень до 4 годин інваріантної складової в тиждень з додатковими 3 годинами варіативної складової робочого навчального плану ліцею в односторонньому порядку. В зв`язку з цим вона не отримує заробітної плати в повному обсязі, що призвело до погіршення її фінансового становища та життєвого рівня. Вважає, що адміністрацією Возсіятського ліцею наказ про зміну істотних умов праці не видавався, вона не була письмово попереджена про зміну істотних умов праці та не надавала згоди на зменшення тижневого навантаження. Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд зобов`язати керівника Возсіятського ліцею надати їй часи для викладання предмету «Географія" у кількості 10 годин інваріантної складової в тиждень, які належні їй відповідно до умов трудового договору; зобов`язати керівника Возсіятського ліцею внести відповідні зміни в педагогічне навантаження на 2020-2021 навчальний рік стосовно неї; стягнути з відповідача на її користь суму втраченого заробітку у розмірі 42646 грн. за період із 01 вересня 2020 року по 01 квітня 2021 року; стягнути з відповідача на її користь всі понесені витрати, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. Ухвалою від 19.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги доповнили, просили також визнати незаконним та безпідставним повідомлення про звільнення позивачки від 26.04.2021 року. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, уточненій позовній заяві та додаткових поясненнях. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачка не зверталася до комісії по трудовим спорам в тримісячний строк (ст. 225 КЗпП України), а тому погодилася щодо тижневого навантаження і приступила до виконання своїх посадових обов`язків згідно трудового договору. Роботодавцем було дотримано вимоги трудового договору № 1 від 30.06.2020 року, а саме положень п. 4.1 розділу 4 даного трудового договору, адже норма тривалості робочого часу вчителя [PERSON] відповідає її тижневому навантаженню відповідно до тарифікації, ухваленої педагогічною радою ліцею та затвердженої наказом по ліцею і становить 7 годин: 4 години інваріантної та 3 години варіативної складової робочого навчального плану. Оплата праці [PERSON] відповідає в повному обсязі її тижневому педагогічному навантаженню і нараховується централізованою бухгалтерією відділу освіти та спорту Єланецької селищної ради, а не переглядається з власної ініціативи роботодавця. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу освіти Єланецької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, до суду направила письмові пояснення, в яких зазначила, що позивачка не зверталася до комісії по трудовим спорам в тримісячний строк з дня коли вона дізналася про порушення свого права, що передбачено ст. 225 КЗпП України, тому остання, приступивши до виконання своїх посадових обов`язків, не оспоривши трудовий договір укладений з навчальним закладом в установлені терміни, погодилася із встановленим тижневим навантаженням. А тому вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, а залучення відділу освіти в якості третьої особи без самостійних вимог підлягає виключенню, оскільки рішення по справі не може вплинути на їх права на обов`язки щодо жодної із сторін. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Національного агентства з питань запобігання корупції в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу в його відсутність за наявними в справі матеріалами, до суду направив письмові пояснення, в яких зазначив, що позивачка не зверталася до Національного агентства із повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень закону. А тому не вбачає необхідності залучення Національного агентства як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та стороні позивача у справі № 476/199/21. Вислухавши позивачку, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 94 КЗпП України надано визначення заробітної плати - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, а про зміну істотних умов праці, якими є зміна систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та ін. - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно положень ст. 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16.01.2020 року №463-IX на посади педагогічних працівників приймаються особи, які мають педагогічну освіту, вищу освіту та/або професійну кваліфікацію, вільно володіють державною мовою, або володіють державною мовою в обсязі, достатньому для спілкування, моральні якості та фізичний і психічний стан здоров`я яких дозволяють виконувати професійні обов`язки. Педагогічні працівники мають права, визначені Законом України "Про освіту", цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти. Педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю. Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років. Частинами 1, 3, 5 статті 24 Закону України "Про повну загальну середню освіту" визначено, що робочий час педагогічного працівника включає час, необхідний для виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором та/або посадовою інструкцією. Педагогічна діяльність вчителя включає діяльність у межах його педагогічного навантаження, норма якого на одну тарифну ставку становить 18 навчальних годин на тиждень. діяльність у межах його педагогічного навантаження. Розподіл педагогічного навантаження у закладі освіти затверджується його керівником відповідно до вимог законодавства. Педагогічне навантаження педагогічного працівника закладу освіти обсягом менше норми, передбаченої цією статтею, встановлюється за його письмовою згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих навчальних предметів (інтегрованих курсів), що передбачається навчальним планом закладу освіти, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства про працю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30 червня 2020 року між Возсіятським ліцеєм Єланецької селищної ради Миколаївської області в особі директора Шевченко О.Р. та позивачкою [PERSON] укладено трудовий договір № 1, відповідно до якого остання прийнята на посаду вчителя географії (а.с. 11-14, 236-241). Відповідно до п. 1.3 розділу 1 вищевказаного трудового договору позивачці було встановлено випробування строком на 1 рік з метою перевірки відповідності роботі, що доручається (а.с. 11-14, 238-241). Пунктом 1.4 трудового договору визначено, що датою початку роботи [PERSON] є 01.07.2020 року. Згідно розділу 2 трудового договору №1 строк дії договору - 1 рік. Пунктом 4.1 розділу 4 вказаного договору встановлено, що норма тривалості робочого часу працівника відповідає його тижневому навантаженню відповідно до тарифікації. Інша тривалість робочого часу може бути встановлена за угодою між працівником і роботодавцем та у випадках встановлених законодавством. Із протоколу № 1 засідання тарифікаційної комісії Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області від 05.05.2020 року вбачається, що тарифікаційною комісією проведено попередній розподіл навчальних годин між педагогічними працівниками відповідно до навчального плану закладу освіти на 2020-2021 навчальний рік, який підлягає затвердженню наказом керівника ліцею 01.06.2020 року (а.с. 60). Із протоколу №2 засідання тарифікаційної комісії Возсіятського ліцею від 28.08.2020 року слідує, що проведено розподіл педагогічного навантаження між педагогічними працівниками на 2020-2021 навчальний рік і прийнято рішення про затвердження педагогічного навантаження наказом керівника ліцею від 02.09.2020 року. Протоколом № 1 засідання педагогічної ради Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області від 01.09.2020 року погоджено затвердити тижневе педагогічне навантаження педагогічних працівників на 2020-2021 навчальний рік (а.с. 59-60, 235). Як вбачається з витягу із наказу № 25/02 від 02.09.2020 року «Про розподіл педагогічного навантаження на 2020-2021 навчальний рік» директором ліцею затверджено тижневе педагогічне навантаження [PERSON] з 02.09.2020 року кількості 7 годин в тиждень, з яких: 4 години викладання географії та 3 години викладення факультативу юний географ-краєзнавець (а.с. 234). Між тим, як зазначала позивачка, відповідачем не дотримано вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України, щодо зміни істотних умов праці, що призвело до суттєвого погіршення умов праці, внаслідок зменшення тижневого навантаження вчителя та зменшення заробітної плати. Зважаючи на те, що вирішити дане питання у позасудовому порядку позивачці не видалось можливим, вона звернулася за захистом своїх порушених прав до суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р. установлено, що до інших істотних умов праці можна віднести скорочення педагогічного навантаження працівникам середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладів. Відповідно до п. 31 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. В ході розгляду справи судом встановлено, що педагогічним працівникам Возсіятського ліцею, в тому числі і [PERSON] , наказом директора № 25/02 від 02.09.2020 року було затверджено тижневе педагогічне навантаження на 2020-2021 навчальний рік. Розподіл тижневого педагогічного навантаження було проведено тарифікаційною комісією вказаного навчального закладу. В результаті проведеного розподілу позивачка на початку 2020-2021 навчального року отримала тижневе навантаження, відповідно до тарифікації, в кількості 7 годин на тиждень. Розподіл педагогічного навантаження та його затвердження вперше відбувся під час дії нового трудового договору укладеного навчальним закладом з позивачкою 30.06.2020 року. Положеннями трудового договору не було встановлено кількість годин тижневого навантаження з географії вчителю [PERSON] . Більш того, пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що норма тривалості робочого часу позивачки відповідає її тижневому навантаженню відповідно до тарифікації. Іншого розподілу (перерозподілу) педагогічного навантаження після видання наказу № 25/02 від 02.09.2020 року в Возсіятському ліцеї не проводилось. Таким чином, судом не встановлено, а позивачкою не доведено належними та достатніми доказами зменшення на протязі навчального 2020-2021 року педагогічного навантаження з викладання [PERSON] предмету "Географія" в Возсіятському ліцеї. А відтак позивачкою не доведено зміну відповідачем істотних умов її праці та настання наслідків у вигляді суттєвого погіршення умов праці. За викладених обставин суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання керівника Возсіятського ліцею надати позивачці 10 годин для викладання предмету "Географія" та внесення відповідних змін в педагогічне навантаження Возсіятського ліцею на 2020-2021 навчальний рік. Крім того, позивачка звернулась до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача - Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області на її користь суми втраченого заробітку у розмірі 42646 грн. за період із 01 вересня 2020 року по 01 квітня 2021 року. Оплата праці педагогічних працівників здійснюється відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993р. №102 ( із змінами та доповненнями). Пунктом 63 Інструкції передбачено, що оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі. Обсяг навчальної та іншої педагогічної роботи, яку може виконувати педагогічний працівник за основним місцем роботи, граничними розмірами не обмежується. Згідно п. 4 Інструкції тарифікаційні списки (тобто остаточний розподіл тижневого навантаження) затверджується керівником навчального закладу не пізніше 05 вересня. Відповідно до п. 76 Інструкції вчитель має право на відповідний рівень заробітної плати за умови, коли з незалежних від нього причин протягом навчального року навантаження зменшується порівняно з навантаженням, встановленим йому при тарифікації (дана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 15.04.2020р. справа №162/827/18, провадження №61-621св20). Як вбачається із наказу директора Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області №25/02 від 02.09.2020 року, яким затверджено рішення тарифікаційної комісії про розподіл педагогічного навантаження у 2020-2021 навчальному році позивачці встановлено тижневе педагогічне навантаження 7 годин. Позивачка [PERSON] фактично не працювала з навантаженням у 18 годин за період з 01.09.2020 року по 01.04.2021 року, тому правові підстави для стягнення з відповідача - Возсіятського ліцею Єланецької селищної ради Миколаївської області втраченого заробітку відсутні, оскільки заробітна плата це винагорода за виконану роботу. Якщо працівник не виконував певний обсяг роботи, відсутні підстави для оплати невиконаної роботи (вказана правова Позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду справа №559/321/16-ц, провадження №14-367цс18). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення втраченого заробітку необхідно відмовити. До того ж, відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Для встановлення початку перебігу такого строку визначальним є момент, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, як складова механізму реалізації права на судовий захист, є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України). Представники відповідача у судовому засіданні посилаються на те, по позивачка не зверталася до комісії по трудовим спорам в тримісячний строк з дня коли вона дізналася про порушення свого права, що передбачено ст. 225 КЗпП України. Вирішуючи питання про поновлення строку, суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк подання позову. Однак, в даному випадку позивачка не визнає факту порушення нею строку позовної давності, відповідно не клопоче про його поновлення та не обґрунтовує жодним чином причини його пропуску. При цьому суд не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно відшуковувати об`єктивні та непереборні перешкоди для звернення особи до суду в межах визначених законом строків. В ході слухання справи позивачка уточнила свої вимоги і просила суд також визнати незаконним та безпідставним повідомлення Возсіятського ліцею від 26.04.2021 року за вих. № 63, посилаючись на те, що вона не виявляла бажання стосовно припинення трудових відносин та керівництвом закладу не було належним чином повідомлено про припинення трудових відносин. При цьому зазначила, що 26.04.2021 року за вих. № 63 Возсіятським ліцеєм Єланецької селищної ради Миколаївської області її повідомлено про те, що продовжувати з нею трудові відносини на умовах строкового трудового договору в подальшому не планується, так як вимоги п. 3.1.3, п. 3.1.4, п. 3.1.6, 3.1.7 розділу 3 трудового договору № 1 від 30.06.2020 року останньою не виконувалися на належному рівні, що підтверджується повідомленням про продовження/ припинення трудових відносин (а.с. 243). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав позивачки та відповідно відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та безпідставним повідомлення про припинення трудових відносин в межах доводів позивачки та її представника. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню на користь позивачки судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed