Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що в період з 04.06.1999 року по 29.03.2021 року [PERSON] працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де з 01.09.2006 року по момент звільнення працював електрозварником ручного зварювання 6 розряду. За період трудових відносин позивача з відповідачем, а саме 13.02.2020 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок, у зв`язку з чим було створено комісію для розслідування нещасного випадку. За результатами розслідування комісією було складено Акт № 8 про нещасний випадок на виробництві. В п. 5 Акту визначений вид події - дія підвищених температур, а основною причиною нещасного випадку визначена - технічно незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій. Особою, яка допустила порушення вимог законодавсятва з охорони праці та гігієни праці є заступник начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг». В діях позивача не виявлено жодних порушень. Після нещасного випадку позивача було доставлено до опікового відділення КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, де в подальшому він проходив лікування. Зрештою, позивач при надходженні до лікарні мав досить тяжкий стан, та йому було встановлено основний діагноз - термічний опік полум`ям обличчя, І-ІІ ст., лівої кінцівки ІІ-ІІІ ст. - 7% поверхні тіла. Крім того, після нещасного випадку, що спричинив тривале порушення здоров`я позивача, він змушений періодично звертатись за медичною допомогою. Завдана позивачу травма не проходить безслідно та спричиняє інші проблеми із здоров`ям, зокрема часті головні болі, а також потребує косметичного лікування за для видалення плям з обличчя, які виникли внаслідок опіку. Вищенаведені обставини негативно вплинули на стан здоров`я позивача та спричиняють йому не лише фізичний біль а також моральні страждання, позбавляє його нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для позивача та його рідні для організації його життя. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 100 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Стаднік Я.В. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» встановлено, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Крім того, в Акті № 8 від 11.03.2020 року розслідування нещасного випадку, що стався 13.02.2020 року о 11.00 годин зазначено, що причинами настання нещасного випадку основна - технічна. Діагноз, який встановлено позивачу закладом охорони здоров`я термічний опік полум`ям обличчя, І-ІІ стт., лівої кінцівки І-ІІІ ст. Отримана травма відноситься до категорії легких. Крім того, позивач не звертався (та не був направлений) до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності. І відсутність такої довідки являється підтвердженням відсутності у позивача саме стійкої втрати професійної працездатності, що у свою чергу ставить під сумнів підстави для стягнення моральної шкоди. За відсутності довідки МСЕК не зрозуміло з якого розрахунку виходив позивач, оскільки навіть посилання на мінімальну заробітну плату не знайшло свого відображення у вимозі про стягнення суми одноразового відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем належним чином не вмотивований, завищений та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. Крім того, зі сторони підприємства відсутні будь-які протиправні чинники щодо травмування позивача, якого визнано винною особою та особою яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Морозової О.С. 21.07.2021 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач в повній мірі визнає той факт, що позивач отримав ушкодження здоров`я внаслідок травмування на виробництві, однак обґрунтовує свою позицію виходячи виключно з необхідності мати висновок МСЕК, проте відповідні твердження є недоречними та не можуть враховуватись, оскільки нещасний випадок, який трапився з позивачем заме 13.02.2020 року о 11.00 годині на підприємстві відповідача, відповідно до п.8 Акту № 8 розслідування нещасного випадку трапився з вини роботодавця в особі заступника начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту. При цьому за змістом акту вина позивача в даному випадку повністю відсутня, у той час як роботодавець через незабезпечення свого працівника належними та безпечними умовами праці в повній мірі є винним у настанні даного нещасного випадку. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом встановлений перш за все обставинами самого нещасного випадку, який спричинив для позивача вимушене лікування, перенесення фізичних страждань, позбавлення нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Зважаючи на вказане, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки через не забезпечення позивача безпечними умовами праці останній зазнав відповідного травмування та вимушений був перебувати на лікарняному, що змінило звичний режим життя позивача та завдало йому та членам його сім`є відповідні страждання та моральну шкоду. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 11.01.2001 року прийнятий на КДГМК «Криворіжсталь» в ЦРМО №3 електрозварником ручної зварки 4 розряду, 12.08.2012 року переведений в парогазовий цех електрозварником ручної зварки 6 розряду, пропрацював там до 29.03.2021 року та був звільнений з підприємства на підставі п. ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9-10). Згідно Акту про нещасний випадок форми Н-І № 8 від 13.02.2020року [PERSON] - електрозварник ручного зварювання 6 розряду, під час виконання своїх трудових обов`язків на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»11.03.2020 року отримав травму. Внаслідок нещасного випадку отримав термічний опік полум`ям обличчя, І-ІІ ст., лівої кінцівки ІІ-ІІІ ст. - 7% поверхні тіла. Травма відноситься до категорії легка (а.с. 11-17). Згідно пункту № 8 Акту № 8 від 13.02.2020 року допустив порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці [PERSON] - заступник начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який не контролював відповідності вимогам безпеки та надійності обладнання, дотримання вимог безпеки при проведенні робіт підвищеної небезпеки під час ремонту 13.02.2020 року, чим порушив вимоги п.п. 3.3.8.2., 3.3.8.5 посадової інструкції заступника начальника цеха по мережам теплові та газові мережі парогазового цеху енергетичного департаменту, п. 4.24 інструкції з охорони праці для робітників, зайнятих організацією та веденням газонебезпечних робіт в підрозділах підприємства ОП.228.02.09 (а.с.16). Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача де позивач тривалий час працював, виконуючи роботи електрозварника ручної зварки 6 розряду. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на тривалий курс лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Лікування в медичній установі принесло тимчасовий результат. Крім того, плями на обличчі, які виникли внаслідок опіку полум`ям потребують додаткового лікування. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, часткова втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, спричиненого порушенням заступником начальника цеху вимог законодавства з охорони та гігієни праці час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, зазначені у відзиві, а саме, що відсутність довідки МСЕК являється підтвердженням відсутності у позивача саме стійкої втрати працездатності, що ставить під сумнів підстави для стягнення моральної шкоди, враховуючи наступне. В розумінні ч. 2 ст. 72 ЦПК України, саме Акт за формою Н-1 є тим доказом, що підтверджує чи спростовує факт нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Так, Актом №8 Н-1/П розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався від 13 лютого 2020 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Отже позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з ним стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці. З трудової книжки Позивача та Акту про нещасний випадок який стався із ним, встановлено, що Позивач перебував у трудових відносинах саме з Відповідачем, і саме під час виконання своїх обов`язків на території підприємства. Судом встановлено, що нещасний випадок із Позивачем стався під час виконання трудових обов`язків в результаті термічного опіку полум`ям при відкріпленні страхувального фалу запобіжного поясу, який належить Відповідачу, тому відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої позивачу. Згідно частин 1-2 стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] виконуючи свої обов`язки, порушив правила охорони праці та вимоги інструкції з безпеки. Констатуючи цю обставину, суд враховує, що Відповідачем не забезпечено приведення у задовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, під час роботи яких стався нещасний випадок, що підтверджено Актом № 8 за результатами розслідування нещасного випадку. Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Разом з тим, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу огляду МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров`я на виробництві та моральних страждань потерпілого. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до отримання травми внаслідок нещасного випадку на виробництві, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 100 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved