Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

12.05.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів та суми індексації аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку, [PERSON] . Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22.09.2011 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача, [PERSON] аліменти, на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., в подальшому рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13.12.2018 розмір стягуваних аліментів збільшено до 1200 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист від 10.11.2011 виданий Київським районним судом м. Харкова був переданий на виконання до Семенівського районного ВДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), однак відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів виконував неналежним чином та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 22.07.2011 по 01.03.2020 у розмірі 24518,40 грн. Таким чином, оскільки заборгованість утворилась з вини відповідача, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та суми індексації аліментів. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачкою не враховано надіслані ним в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів грошові кошти в розмірі 400 доларів США, що станом на день здійснення платіжу складає 10 708 грн. Також зазначив, що він перебував за кордоном, та не мав змоги сплатити аліменти у відповідності до законодавства. Станом, на день надання відзиву на позовну заяву, заборгованість зі сплати аліментів сплачена в повному обсязі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості по аліментам грошові кошти в розмірі 400 доларів США не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки з наданого відповідачем розрахунку заборгованості аліментів вбачається, що борг ним сплачено в повному обсязі в червні 2020, однак позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 22.07.2011 по 01.03.2020, яка відповідно до розрахунку відповідача, станом на січень 2020 складала 24518,40 грн. Також позивач зазначила, що згідно розрахунку Семенівського районного ВДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (М. Суми) , який було додано до позовної заяви вбачається, що заборгованість п аліментам станом на 01.03.2020 за період з 22.07.211 по 01.03.200 складає 24518,40 грн. Відповідач своїх заперечень щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів та періоду не висловлював. Таким чином, оскільки сума заборгованості за вказаний період відповідачем не спростована, то з відповідача необхідно стягнути неустойку (пеню) в розмірі 24518,40 грн., а також індексацію аліментів в розмірі 2105,00 грн. Представник позивача [PERSON] - адвокат Розсошенко І.І. надала до суду письмові пояснення відповідно до яких зазначає, що те, що відповідач сплатив заборгованість по аліментам в повному обсязі свідчить про те, що зазначену заборгованість він визнає, заперечень щодо розрахунку заборгованості та періоду заборгованості до суду не надав, а тому з відповідача слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів та суми індексації аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Розсошенко І.І. Представник позивача - адвоката Розсошенко І.І. в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та письмових поясненнях представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні оскільки заборгованість ним сплачена в повному обсязі та з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Семенівського районного ВДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляду справи за відсутністю прелставника. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду міста Харкова від 15.03.2012 (а.с. 7-8). Від шлюбу мають спільну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 9). Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22.09.2011 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 22.07.2011 та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 13.10.2011 (а.с. 10). Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13.12.2018 збільшено розмір аліментів визначених рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22.09.2011 та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитини повноліття. Рішення набрало законної сили 15.01.2014 (а.с.11-13). Виконавчий лист виданий 17.01.2019 Київським районним судом міста Харкова про стягнення з відповідача аліментів перебуває на виконанні Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). (а.с. 24-27). Як вбачається з довідки державного виконавця від 06.03.2020 заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.03.2020 становить 24518,40 грн. (а.с. 14-16). Проти зазначеного розрахунку заборгованості відповідач в судовому засіданні не заперечував, розмір заборгованості визнав, про що свідчить також те, що відповідач в червні 2020 року сплатив борг по аліментам в повному обсязі. (а.с. 43-44). Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження№14-616цс18). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з розрахунку заборгованості по аліментах від 06.03.2020, який виконано начальником Семенівського районного ВДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Чекальського С. станом на 06.03.2020 та становить 24518,40 грн. Згідно указаного розрахунку, заборгованість по аліментам виникла, починаючи з червня 2011 та по січень 2019 та становить 24518,40 грн. Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд виходить з того, що аліменти є щомісячним платежем, який підлягає сплаті до останнього дня кожного календарного місця, таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів до останнього дня календарного місяця. Оскільки розрахунок неустойки (пені) проведений позивачем у відповідності до вимог ст. 196 СК України, він приймається судом, як належний та допустимий доказ. Отже, пеня складає 418 918,44 грн. Але здійснюючи розрахунок пені суд враховує положення ч.1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути пеню, яке не перевищує 100% заборгованості по аліментам, тобто 24518,40 грн. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] що ним було сплачено заборгованість у повному обсязі, оскільки заборгованість погашена в червні 2020, тобто після періоду на який нараховано пеню за прострочення сплати аліментів, та крім того, заборгованість по аліментам не є предметом цього позову. Крім того, відповідно до ст. 184 ч.2 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. До 12.06.2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а діяв Закон України "Про індексацію грошових доходів населення". До об`єктів індексації грошових доходів населення визначених у частині першій ст. 2 даного Закону розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі не відносився. Однак Верховний Суд України у своїй Постанові від 06.11.2013 у справі № 6-113 цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону у порядку передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". 17.05.2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII " Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі", пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України " Про індексацію грошових доходів населення", який набрав чинності 12.06.2016 та яким розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі включено до переліку об`єктів індексації, визначених у ч. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Відповідно до положень частин 1-4 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції, чинній до 24.12.2015), індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24.02.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у частині 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" величину "101" замінено величиною "103". З огляду на це, індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації з показником 101% до 24.12.2015, та з 24.12.2015 така індексація проводиться в разі перевищення 103%. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. При цьому, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50% грошового доходу платника аліментів. Таким чином, оскільки розрахунок індексації аліментів проведений позивачем у відповідності до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 та вказаний розрахунок не спростований відповідачем, він приймається судом, як належний та допустимий доказ. Отже, розмір індексації складає 2105,00 грн. При вирішенні питання про задоволення позову судом враховано, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат, також суд враховує, що відповідач працездатна особа. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved