Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

20 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому зазначають, що вони є власниками двохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року та технічним паспортом від 03.11.2006 року. Також в спірній квартирі помилково зареєстрована [PERSON], підтвердженням чого є довідка Комунального підприємства "Оріхівський комунальник" від 17 березня 2014 року №851 в якій вказано, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, з 11.01.2011 року там не проживає. Більш ніж 3 роки взагалі відповідачка не проживає, залишившись бути зареєстрованою за спірною адресою. Наявність реєстрації зазначеної особи у квартирі порушує права, як власників квартири. Підтвердженням того, що відповідач помилково зареєстрована , але проживає вже більше трьох років за адресою: [ADDRESS], є акт депутата міської ради від 12.03.2014 року та свідчення мешканців [ADDRESS]:кв.[NUMBER] - [PERSON] та кв. [NUMBER] - [PERSON] В контексті ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно правила ст.71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона користується ним без поважних причин більше ніж шість місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. На підставі ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування розпорядження своїм майном. Представник позивачів в судовому засіданні прохає визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки та зобов'язати Оріхівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Запорізькій області скасувати її реєстрацію за вказаною адресою. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Звертаючи увагу, що Відповідач не з'явилася, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, про що Представник позивачів не заперечує. Суд, заслухавши Представника позивачів, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками двохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року та технічним паспортом від 03.11.2006 року.(а.с.8,9,11-12). Те, що Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак там не проживає, знаходить своє підтвердження згідно довідки №234 виданої КП "Оріхівський комунальник"17 березня 2014 року (а.с.5). Також, факт не проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом депутата Оріхівської міської ради про обстеження житлово-побутових умов сім"ї від 12 березня 2014 року, згідно якого [PERSON] за вказаною адресою помилково прописана, але ніколи там не проживала.(а.с.16) Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно правила ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона не користується ним без поважних причин більше ніж шість місяців. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року передбачено, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial