Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Представник Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить: стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2013р. по 01.06.2015р. у розмірі 234,86 грн., з урахуванням інфляційного нарахування у розмірі 3258,17 грн., та 3% річних у розмірі 232,15 грн., а разом 3725,19 грн; заборгованість по сплаті за послуги з постачання холодної та гарячої води та водовідведення у розмірі 7005,40 грн., інфляційного нарахування у розмірі 4015,02 грн. та 3% річних у розмірі 262,42 грн., всього 11282,83 грн., що складає всього 15008,02 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 1867,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надавши відповідні пояснення, зазначивши, що відповідач є власником квартири, відповідальним за її особовим рахунком та членом ЖБК, а тому відповідно до ст. 322, ч. 2 ст. 382, ст. 526 ЦК України, п. 5 ч. 3. ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 151 Житлового кодексу Української PCP, п.п. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», абзацу 2 пункту 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 24.01.2006р. № 45, статуту ЖБК «Харчовик-3», у нього виникає обов'язок своєчасно сплачувати платежі у рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та плату за спожиті комунальні послуги, додатково зазначивши, що разом з відповідачем у вказаній квартирі постійно проживають його дружина та донька, що підтверджується відповідними актами, складеними на протязі 2012-2014 pp., комісією правління ЖБК "Харчовик-3", проте відповідач своєчасно та у повному обсязі не сплачує надані йому житлово-комунальні послуги. Так, станом на 01 червня 2015 року відповідач має заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги (централізоване опалення, водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території). 07.10.2014р. Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 754/16188/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК "Харчовик-№3" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 14084,33 грн. та судового збору у сумі 121,80 грн. 07.11.2014 p. Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу у справі № 754/16188/14-ц про скасування судового наказу. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, надавши відповідні пояснення, що він дійсно є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], за вищезазначеною адресою постійно не проживає приблизно з 2012 року, а з початку 2013 року мешкає з сім'єю в інших містах, зазначивши, що позивач стверджує, що відповідач є членом ЖБК, але не надає жодного документу, ніяких договорів між сторонами немає, додатково зазначивши, що в будинку не робиться ремонт, не надаються послуги так як це передбачено законодавством, (немає системи пожежної сигналізації, ліфти не роблять, немає зв'язку з диспетчерською ліфтів, антена телебачення відсутня, радіо також, немає світла на сходових клітинах та в загальних коридорах, мешканці купляють та вкручують лампочки, ремонт не робився років близько 20, стіни облізлі та пошарпані після пожеж, які нема чим гасити та виявити, підлога крива та пошарпана, також безлад і на сміттєзбірнику, не прибрано тощо. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником особового рахунку, мешкає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS], разом із сином [PERSON], який також зареєстрований з 10.10.2014 року, що підтверджується довідками №223 від 27.11.2014р., №169 від 27.08.2015 року Житлово-будівельного кооперативу "ХАРЧОВИК-3" (а.с. 9). Відповідно Довідки про місце проживання №870/2 від 22.04.2016 року [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], разом із донькою [PERSON] [PERSON], [PERSON], зареєстровані з 28.10.2014 року. Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 04.01.2012 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], разом із своєю сім'єю у кількості трьох осіб, а саме з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], користуючись житлово-комунальними послугами (а.с. 10). Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 16.04.2013 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], разом із своєю сім'єю у кількості трьох осіб, а саме з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], користуючись житлово-комунальними послугами, не допускає до квартири з метою встановлення стану лічильників і показників, відповідно до Протоколу рішення Правління №3 від 03.04.2013р. було вирішено перевести [PERSON] на загальний тариф будинку (а.с. 11). Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 20.06.2013 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], разом із своєю сім'єю у кількості трьох осіб, а саме з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], останні без реєстрації, користуючись житлово-комунальними послугами, не допускає до квартири з метою встановлення стану лічильників і показників (а.с. 12). Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 18.02.2014 року Гордов [PERSON] [PERSON], який проживає у квартирі [ADDRESS], не допускає до квартири з метою встановлення стану лічильників і показників, користуючись житлово-комунальними послугами, був переведений на загальний розрахунок по воді з 01.02.2014 року (а.с. 13). Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 18.02.2014 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], разом із своєю сім'єю у кількості трьох осіб, а саме з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], не допускає до квартири з метою встановлення стану лічильників і показників, користуючись житлово-комунальними послугами, був переведений на загальний розрахунок за водопостачання з 01.02.2014 року за 3 особи по факту проживання (а.с. 14). Відповідно Акту комісії Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-3" від 20.07.2014 року [PERSON], який мешкає у квартирі [ADDRESS], не допускає до квартири з метою встановлення стану лічильників і показників, користуючись житлово-комунальними послугами, відповідно до Протоколу рішення Правління №4 від 23.07.2014р. було вирішено перевести [PERSON] на загальний тариф будинку по факту проживання за 3 осіб (а.с. 15). Разом з тим, у разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення. В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 р. по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Подібне ВССУ зазначив в ухвалі від 17.09.2014 р. по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15.10.2014 р. по справі № 6-29394св14. Відповідно до п. 3 Статуту Житлово-будівельного кооперативу "ХАРЧОВИК-3" кількість громадян, що вступають до кооперативу, відповідає кількості квартир в жилому будинку. Відповідно до п. 38. Статуту член житлово-будівельного кооперативу зобов'язаний виконувати вимоги його Статуту та рішення загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених); 2) у встановлений загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу строк внести вступний та пайові внески; 3) своєчасно вносити платежі на покриття витрат кооперативу по експлуатації, капітальному ремонту житлового будинку та утримання прибудинкової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги; 4) використовувати жиле приміщення відповідно за його призначенням, забезпечувати збереження в цілісності жилого приміщення та всього будинку , дбайливо відноситись до санітарно-технічного і іншого обладнання і об'єктів благоустрою; 5) виконувати правила користування жилим приміщенням, утримання жилого будинку та прибудинкової території, правил пожежної безпеки, підтримувати чистоту та порядок у під'їзді, на сходових площадках та у інших приміщеннях будинку; 6) здійснювати за свої кошти поточний ремонт квартири. Відповідно до п. 39. Статуту громадяни, які придбали у власність жилі приміщення в будинку ЖБК та не виявили бажання вступити до членів кооперативу, здійснюють плату за користування комунальними послугами у встановленому для членівг ЖБК розмірі, а також беруть участь у загальних витратах кооперативу по експлуатації і капітальному ремонту будинку та утриманню прибудинкової території пропорційно балансової вартості належної їм частини будинку. Судом було встановлено, що [PERSON] станом на 01.12.2015 року має заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 7288,08 грн., яка складається з: боргу станом на 01.12.2015 року у розмірі 2501,49 грн., 3% річних у розмірі 306,63 грн., інфляційної складової у розмірі 4479,96 грн., виходячи з кількості осіб, які мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, а саме: за 1 особу за період з 01.01.2013 року по 09.10.2014 року та за 2 особи за період з 10.10.2014 року по 01.12.2015 року, що підтверджується відповідними довідками та розрахунками Житлово-будівельного кооперативу "ХАРЧОВИК-3". Доводи позивача про оплату послуг за 3 особи за період з 01.01.2013 року по 30.04.2015 року суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами у розумінні змісту статей 57-60 ЦПК України. Житлово-будівельний кооператив "Харчовик-3" свої обов'язки, визначені нормативно-правовими актами, як виконавець житлово-комунальних послуг, виконує належним чином, своєчасно та якісно, що підтверджується також укладеними договорами про надання відповідних послуг та постачання, актами передачі-приймання, тарифами, наявними у матеріалах справи. Проте, відповідач, всупереч діючому законодавству України, протягом тривалого періоду частково ухиляється від виконання своїх обов'язків по сплаті за житлово-комунальні послуги, що також підтверджується копіями чеків та не заперечується з боку сторін. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору з водопостачання і водовідведення у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК УРСРвласники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСРкористування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник. Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком-оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Судом встановлено, що відповідач від споживання житлово-комунальних послуг не відмовлявся. Відповідно до ст. 256 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. ЦК не містить переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Судова практика виходить з того, що істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо (роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.94 р. N 02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" із змінами та доповненнями), визначаючи в якості обставин, які беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням сторони. В останньому випадку сторона, що звертається з клопотанням, повинна доводити наявність підстав для зменшення неустойки. Це право суду, а не обов'язок. Оскільки відповідач не звернувся до суду з відповідним клопотанням у спосіб передбачений законом та не доводить наявність підстав для зменшення неустойки, суд вважає, що підстави для зменшення розміру неустойки за рішенням суду відсутні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між Житлово-будівельним кооперативом "Харчовик-3" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський центр права" було укладено Договір про надання юридичних послуг №11, відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає послуги замовнику на умовах визначених цим Договором та Додатками до нього. Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу на підставі Договору №11 від 13.02.2014 року позивач оплатив правову допомогу у розмірі 1867,60 грн. Оскільки на підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, надані відповідні письмові докази, що свідчать про їх оплату, оформлені у встановленому законом порядку, грошові кошти фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову, суд приходить до обґрунтованого висновку, що понесені та документально підтверджені судові витрати присуджуються з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial