Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1) звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її баба - [PERSON]. Заповіту [PERSON] не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на інше майно. [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Позивач є спадкоємцем своєї баби за правом представлення, у зв'язку з тим, що її мати померла раніше ніж баба. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини своєї баби. Спадщину [PERSON] також прийняв відповідач, бо постійно проживав з нею на час її смерті. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку у нотаріальному порядку, оскільки виник спір про поділ спадкового майна. У зв"язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримала (а.с. 31). Відповідач надіслав лист, в якому просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав (а.с. 32). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 березня 2001 року серії [NUMBER] Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24 грудня 1981 року серії [NUMBER] (а.с 12). 21 вересня 2002 року позивач одружилася з [PERSON], після чого її прізвище з "[PERSON]" змінилося на "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 21 вересня 2002 року серії [NUMBER] (а.с. 13). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 2 грудня 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 6). При житті [PERSON] заповіту не складала, після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю від 26 березня 2001 року серії [NUMBER] [PERSON] на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7464 га, розташована на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 8). Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області № 5811 від 17 жовтня 2018 року [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] разом з сином - [PERSON].(відповідачем) та онукою - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2018 року, що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 22), та доданих до нього копій спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 27-30). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2018 року (вих. № 1797/02-16) позивачу повідомлено, що син померлої [PERSON] не бажає скласти договір про поділ спадкового майна, а тому видати свідоцтво про право на спадщину на одного спадкоємця неможливо та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіту не складала, а позивач, відповідно до приписів ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення. Разом з тим позивач прийняла спадщину [PERSON], подавши до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідач також прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. Позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки виник спір про поділ спадкового майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимога позивача підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved