Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2001, позивач є власником ? частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Іншим спадкоємцем та власником другої ? частки даного будинку був його брат [PERSON]. Спадщину позивач та його брат прийняли після їхнього батька [PERSON], який помер [INFO] року. На даний час, а саме [INFO] року, брат позивача [PERSON] також помер і спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON]. При житті батьку позивача [PERSON] відділом комунального господарства Могилів-Подільської міської ради був наданий дозвіл на перебудову існуючої веранди з розширенням - на будівництво прибудови «а», що розташована по [ADDRESS] Будівництво прибудови завершилось в 1990 році, однак батько позивача не оформив її у встановленому порядку. Позивач вважає, що право на побудоване, але неоформлене нерухоме майно ввійшло до складу спадщини після його померлого батька, оскільки будівництво здійснювалось на відведеній [PERSON] в установленому порядку земельній ділянці і згідно висновку Могилів-Подільського КП МБТІ технічний стан прибудови є задовільним, а тому вказана прибудова не є самовільним будівництвом. Позивач вважає, що факт того, що прибудова не є самочинним будівництвом також підтверджується п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомбуду України від 24.05.2001 № 127, згідно якого до самочинного будівництва не належать, зокрема, прибудови до індивідуальних (садибних) житлових будинків, побудовані до 05 серпня 1992 року. Оскільки позивач має право на ? частку зазначеної прибудови, а право на іншу ? частку належить відповідачам, позивач має право вимагати виділу своєї частки із спільного майна в натурі. Однак відповідно до норм цивільного права України прибудова не є окремою господарсько-побутовою будівлею, а лише приналежністю до житлового будинку і складає з будинком одне ціле, а тому право власності на таку споруду як окремий об'єкт визнаватися не може. З урахуванням викладеного позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», підвалу літ. «а1», ганку літ. «а2», веранди літ. «а3», ганку літ. «а4», гаражу літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю-прибудови літ. «б», сараю літ. «Г», воріт 1, хвіртки 2, відмостки І, а також виділити йому в натурі належну йому ? частку вказаного будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Позивач та його представник 15.09.2016 в судове засідання не з'явились. Подали до суду заяви, в яких просять розгляд справи провести у їхню відсутність. Зазначили, що позов підтримують повністю, просять його задовольнити та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Оскільки від відповідачів не надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Спадкоємцями померлого за законом є його сини [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2001 року вони є власниками в рівних частках спадкового майна після померлого батька, зокрема, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці, що належала спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого нотаріальною конторою Могилів-Подільського району 05 вересня 1956 року за реєстровим № 4682 та зареєстрованого в Могилів-Подільському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 березня 1964 року за реєстровим № 1969. На земельній ділянці розташовані: один житловий будинок, жилою площею 40,96 кв.м, позначений в плані літ. «А», підвал під верандою літ. «а», ганок літ. «а2», ганок літ. «а4», гараж «Б», гараж «В». Самовільно зведені сіни «а» та веранда «а3» до цього свідоцтва не включаються (а.с. 7). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 96). Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року [PERSON] успадкувала 2/3 часток спадщини після померлого, а його дружина [PERSON] успадкувала 1/3 частку спадщини (а.с. 115). Відповідно до копії рішення виконкому Могилів-Подільської міської ради депутатів трудящих від 14 серпня 1956 року [PERSON] відведено земельну дільницю під індивідуальне будівництво житлових будинків площею 600 кв. м по [ADDRESS] (а.с. 11). Відділом комунального господарства Могилів-Подільської міської ради був наданий дозвіл № 49 на перебудову існуючої веранди з розширенням - на будівництво цегляного тамбуру та кухні, що на даний час позначені на плані земельної ділянки [ADDRESS] (а.с. 12, 8). Як встановлено в судовому засіданні будівництво даної прибудови закінчено за життя [PERSON], в 1990 році. Проте відповідні зміни до технічної документації на будинок [PERSON] не вніс. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Лише за наявності однієї із наведених умов об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 (справа № 6-180 цс 14). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] побував спірну прибудову на земельній ділянці, що належала йому та була відведена для будівництва індивідуального будинку. На будівництво прибудови йому надано дозвіл Відділу комунального господарства Могилів-Подільської міської ради на підставі проекту та технічної документації, затвердженої архітектором міста. Згідно п. 3.8 ДБН.А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» рішення про введення в експлуатацію видається на закінчені будівництвом об'єкти, які підготовлені до експлуатації, та по яких повністю виконанні будівельно-монтажні роботи в обсязі, передбаченому проектом. Відповідно до листа державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 № 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. В копії висновку Могилів-Подільського комунального підприємства «Міжміське бюро технічної інвентаризації» про технічний стан вказаної прибудови зазначено, що вона побудована в 1990 році і відсоток її зносу станом на 05.01.2012 становить лише 25 % (а.с. 13). Вказане дає суду підстави вважати, що технічний стан прибудови є задовільним. Крім цього, згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001, не належать до самочинного будівництва зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфтклозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо. З аналізу вказаних норм закону та з доданих позивачем матеріалів встановлено, що вказана вище прибудова «а» до будинку [ADDRESS] збудована на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, при наявності дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи, без істотних порушень будівельних норм і правил, а тому не є самочинним будівництвом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто спадкоємці [PERSON], зокрема, позивач [PERSON], після його смерті успадкували право на прибудову «а» відповідно до часток у спадщині. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, ст. 562 ЦК УРСР передбачає, що поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток, належних кожному з спадкоємців за законом. А відповідно до ч. 2 ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» вирішуючи позови спадкоємців про право власності на жилий будинок (квартиру), його (її) поділ в натурі, а також питання, пов'язані з визначенням вартості будівель, судам слід враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що є в постанові від 4 жовтня 1991 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" та в постанові від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. З аналізу норм чинного законодавства, зокрема, статей 186, 380, 381 ЦК України вбачається, що прибудова не є окремою господарсько-побутовою будівлею та самостійним нерухомим майном, а є приналежністю житлового будинку і право власності на такі споруди як окремі об'єкти визнаватись не може. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Судом встановлено, що поділ спірного житлового будинку з відповідними надвірними будовами та спорудами на дві рівні частини відповідно до ідеальних часток сторін неможливий. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Для визначення найбільш сприятливого та найменш обтяжливого для співвласників варіанту поділу спірного майна, судом призначено судово будівельно-технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу. В висновку експерта № 1991/1992/1993/15-21 від 15.07.2016 запропоновано 3 варіанти виділу в натурі ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Дослідивши висновок експерта, з урахуванням заяви представника позивач від 15.09.2016, суд дійшов висновку про те, що запропонований перший варіант до судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи є найбільш оптимальним для сторін щодо розміру та вартості їх часток, а також щодо розміру компенсації за відхилення від ідеальної частки. За цим варіантом позивачу належить виділити в натурі ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], а саме приміщення в житловому будинку літ. «А»: коридор 1-1, комору 1-4, ванну 1-5, житлову 1-6, житлову 1-7; веранду літ. «а3»; ганок літ. «а4»; господарські будівлі: гараж літ. «Б» (частина 12,97 кв.м), гараж літ. «В», загальною вартістю 132285 грн. 00 коп. При цьому відповідачам належить виділити в натурі ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], а саме приміщення в житловому будинку літ. «А»: житлову 1-2, житлову 1-3; приміщення в прибудові літ. «а»: коридор 1-8, вбиральню 1-9, ванну 1-10, кухню 1-11; підвал літ. «а1», ганок літ. «а2»; господарські будівлі: гараж літ. «Б» (частина 14,42 кв.м), сарай-прибудову літ. «б», сарай літ. «Г», загальною вартістю 234717 грн. 00 коп. У спільному користуванні сторін залишаються ворота 1, хвіртка 2, відмостка І. Відповідачу [PERSON] належить сплатити позивачу грошову компенсацію за зменшену частку у праві власності в розмірі 34144 грн. 00 коп. відповідно до її 2/3 часток у спадщині після померлого [PERSON], а відповідачу [PERSON] належить сплатити позивачу 17072 грн. 00 коп. грошової компенсації відповідно до її 1/3 частки спадщини. На підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із позовом [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 558,77 грн., що підтверджується квитанціями від 09.06.2015 (а.с. 1.2). Також позивачем сплачено 4300 грн. вартості проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи (а.с. 195). Суд вважає дані витрати документально підтвердженими і такими, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved