Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] 15.09.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням суду від 05.02.2013 року поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта ТОВ "АТП-1507" з 02.10.2008 року та стягнуто з ТОВ "АТП-15107" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.10.2008 року по 16.10.2012 року. Однак, фактичного поновлення позивача не відбулося, у зв'язку із чим територіальною державною інспекцією праці в Одеській області був складений акт перевірки щодо невиконання адміністрацією ТОВ "АТП-15107" рішення суду про поновлення на посаді [PERSON] Заробітна плата за період з 05.02.2013 року та станом на сьогоднішній день позивачу не виплачується. [PERSON] стверджує, що після звільнення 02.10.2008 року і по теперішній час протиправні дії відповідача негативно впливають на його репутацію, порушують звичайний уклад життя, погіршують стан його здоров'я. На підставі вищевикладеного, доповнивши свою позовну заяву 04.11.2014 року [PERSON] остаточно просить суд: стягнути з відповідача ТОВ "АТП-15107" на користь позивача [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі, починаючи з 05.02.2013 року у розмірі 25223 грн., а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2013 року позовні вимоги [PERSON] до ТОВ "АТП-15107" про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволені частково, наказ № 35-к від 02.10.2008 року про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта ТОВ "АТП-15107" за ст.36 п.2 КЗпП України - із закінченням строку контракту визнано незаконним; поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта ТОВ "АТП-15107" з 02.10.2008 року; стягнуто з ТОВ "АТП-15107" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.10.2008 року по 16.10.2012 року у розмірі 43115,90 грн; стягнуто з ТОВ "АТП0-15107" на користь держави державне мито у розмірі 431 грн. 16 коп та ІТЗ судового процесу у розмірі 30 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено.Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді юрисконсульта ТОВ «АТП-15107» підлягало негайному виконанню (а.с.2-5). Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України "Про виконавче провадження" негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків. Так, згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" відповідно до ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. 05.02.2013 року АТП "15107" винесено наказ № 6-к відповідно до якого з 05.02.2013 року введено у штат другу одиницю юрисконсульта з окладом 1150 грн. щомісячно. Наказом від 03.06.2013 року №19-к внесено зміни у наказ № 6-к від 05.02.2013 року; поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта ТОВ "АТП-15107" з 02.10.2008 року (а.с.30-31). За наслідками перевірки ТОВ «АТП-15107», територіальною державною інспекцією з питань праці в Одеській області складено акт про виявленні порушення законодавства про працю №15-02-007/0531 від 25.04.2014 року відповідно до якого встановлені наступні порушення в галузі діючого законодавства про працю, зокрема до трудової книжки [PERSON] останні відомості про роботу згідно рішення суду не внесені. З лютого 2013 року по теперішній час заробітна плата [PERSON] не нараховується та не виплачується, ці обставини не заперечуються відповідачем.(а.с.8-12). Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини третьої ст. 94 Кодексу законів про працю України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно - правовими актами. Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами, (ч. 1, 2, 4 ст. 97 Кодексу законів про працю України) Система матеріального стимулювання включає заробітну плату, грошові премії, і іноді в якості інструменту матеріального стимулювання використовується система участі працівників у прибутку підприємства. Відповідач обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на те, що керівництвом заробітна плата позивачу не нараховувалася в силу ст.95 КЗпП України, оскільки [PERSON] на роботу не з'являється, до виконання своїх трудових обов'язків не приступає. На підтвердження зазначених доводі відповідачем надано копії актів про прогули [PERSON] починаючи з 05.02.2013 року по 09.12.2014 року та табелі обліку використання робочого часу починаючи з лютого 2013 року по грудень 2014 року де напроти прізвища позивача зазначені щоденні прогули. Суд вважає безпідставними посилення відповідача на ту обставину, що заробітна плата [PERSON] не нараховувалася у зв'язку із його прогулами, оскільки враховуючи положення ст.43 Конституції України, ст.ст. 9, 94, 95, ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст.ст.1, 3, 7, 8,22 Закону України "Про оплату праці", відповідно до яких умови оплати праці, що погіршують становище працівників порівняно з законодавством про працю є недійсними, а право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (мінімальна заробітна плата) є державною гарантією, у зв'язку з чим власник не вправі в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором. У відповідності до п.4 ст.40 КЗпП, трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числi вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Отже, враховуючи те, що чинним законодавством передбачено звільнення працівника за прогул(в тому числi вiдсутність на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, а не відмова у нарахуванні та виплаті заробітної плати за вказане порушення, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про відсутність законних підстав для нарахування та виплати заробітної плати у зв'язку із прогулами позивача. Тож, вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати підлягають задоволенню виходячи із наступного розрахунку: Згідно штатного розкладу оклад юрисконсульта ТОВ "АТП-15107" з лютого 2013 року по листопад 2013 року становить 1150 грн., з грудня 2013 року по час постановлення рішення 1218 грн. Таким чином з ТОВ "АТП-15107" на користь [PERSON] підлягає стягненню заробітна плати з 05 лютого 2013 року по 09 грудня 2014 року у розмірі 26230,17 грн. за наступним розрахунком: заробітна плата за лютий місяць 2013 року у розмірі 904,8 грн. ((1150+1150):61=37,70 грн. в день. 37,70 х 24= 904,8 грн.) Заробітна плата з березня 2013р. по листопад 2013р. у розмірі 10350 грн.( 1150 грн х 9 міс. = 10350 грн.) Заробітна плата з грудня 2013р по листопад 2014р. у розмірі 14616 грн.(1218 грн. х 12 = 14616 грн.) Заробітна плата з 01 грудня 2014 року по 09 грудня 2014 року у розмірі 359,37 грн.((1218+1218):61=39.93грн. в день 39,93х9= 359,37 грн.) Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, невиплата відповідачем заробітної плати позивачеві призвела до його моральних страждань,та як зазначає [PERSON] погіршення стану його здоров'я, що підтверджує медичною довідкою № 576 (а.с.14). Проте, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі,так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю, спокою особи, а тому при стягненні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, що адекватно нанесеній моральній шкоді На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 94, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial