Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути в солідарному порядку із відповідачів [PERSON] і ТзОВ «Фіакр-Львів» 200000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] 14.11.2013 року о 20.00 год. на вул.Зеленій у м.Львові, керуючи автомобілем «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], здійснив наїзд на малолітнього пішохода - її сина [PERSON], [INFO], який від отриманих тілесних ушкоджень помер в приміщенні 8-ї КМЛ м.Львова. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 28.04.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення. При цьому встановлено, що [PERSON], керуючи транспортним засобом, перебував в трудових відносинах із ТзОВ «Фіакр-Львів». Згідно висновку експертизи автобус «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], мав несправності, а саме: була несправна система рульового керування, що свідчить про халатне зберігання і підтримання у справному стані транспортного засобу. Внаслідок смерті сина їй була завдана моральна шкода, вона переживає моральні страждання з часу його загибелі, вважає, що цей біль навряд чи колись мине. Відмічає, що згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Проте жодної компенсації заподіяної моральної шкоди від відповідачів вона не отримала. З огляду на зазначене, просить стягнути із відповідачів в солідарному порядку 200000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В судовому засіданні позивач і її представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили, зазначивши, що постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 28.04.2014 року кримінальне провадження по факту ДТП закрито у зв'язку із відсутністю у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, відтак подіє, що сталася із малолітнім [PERSON] є нещасним випадком, тому підстав для відшкодування шкоди нема. Поряд з цим [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки на час ДТП перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Фіакр-Львів» і виконував трудові обов'язки. Крім цього, [PERSON] пропонував позивачу відшкодування в розмірі 10000 грн., на що [PERSON] повідомила, якщо буде встановлена його вина, то вона буде вимагати відшкодування, якщо ні, то претензій не буде мати. Просять в позові відмовити. Представник відповідача - ТзОВ «Фіакр-Львів» - Назаркевич С.М. в судовому засіданні та письмових запереченнях позову не визнав, зазначивши, що позивач не обгрунтувала належними і допустимими доказами заявлений нею для відшкодування розмір моральної шкоди. На момент ДТП автобус БАЗ А 079.04, номерний знак [NUMBER], був застрахований у ПрАТ АСК «Скарбниця» згідно полісу АС № 0419208, а тому позивач мала можливість звернутися із заявою до страховика про відшкодування моральної шкоди, а у разі недостатності страхової сплати, для повного відшкодування шкоди, звернутися до ТОВ «Фіакр-Львів» щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування - моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 12 мінімальних заробітних плат, що складає 13764 грн., тому в будь-якому випадку при стягненні з товариства моральної шкоди розмір відшкодування повинен бути зменшений на цю суму. Крім цього, на підставі ст.1193 ЦК України розмір моральної шкоди має бути зменшений, оскільки виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілого [PERSON], а також його матері [PERSON], яка через недогляд якої дитина опинилася сама на дорозі. Також заперечує покликання позивача та її представника на те, що автобус на момент ДТП був в несправному стані, оскільки перед виїздом в рейс була проведена перевірка технічного стану автобуса БАЗ А 079.04, номерний знак [NUMBER], та будь-яких несправностей не було виявлено. Також встановлено, що під час проведення медичного огляду водія [PERSON] не було виявлено ознак захворювання, які б перешкоджали безпечній роботі водія, що підтверджується журналом щозмінного передрейсового та після рейсового медичного оглядів водіїв. Третя особа - ПрАТ АСК «Скарбниця», будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не забезпечило явку свого повноважного представника в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подало, про причини неявки суд не повідомило. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не заперечується, що [PERSON] 14.11.2013 року о 20.00 год. на вул.Зеленій у м.Львові, керуючи автомобілем «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], здійснив наїзд на малолітнього пішохода [PERSON], [INFO], який від отриманих тілесних ушкоджень помер в приміщенні 8-ї КМЛ м.Львова. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 28.04.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення (а.с.10-11). Згідно даної постанови під час досудового розслідування було проведено судово-автотехнічну експертизу по дослідженню механізму та обставин ДТП, відповідно до висновку експертизи № 1041 від 08.04.2014 року з технічної точки зору, причиною даної ДТП є факт виходу пішохода на смугу руху автобуса «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], на такій відстані до останнього, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. Дана постанова позивачем [PERSON] - матір'ю померлого [PERSON] (а.с. 6) не оскаржувалась і викладені в такій висновки щодо причини ДТП нею не оспорюються. Також встановлено, що [PERSON] на час ДТП перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Фіакр-Львів», працював у товаристві водієм, що підтверджується випискою з наказу №25-к від 08.02.2013 року (а.с.40), керуючи 14.11.2013 року о 20.00 год. автобусом «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], він виконував свої трудові обов'язки. Цей транспортний засіб перебував у користуванні ТзОВ «Фіакр-Львів» на підставі договору найму від 06.02.2013 року, що також підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном [NUMBER] (а.с. 148-154). Частиною 1 ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.ч. 2 і 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Наведене дає підстави для висновку про те, що за встановлених обставин справи смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автобуса під керуванням [PERSON], проте навіть за відсутності вини останнього, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження, моральна шкода підлягає відшкодуванню. Поряд з цим, частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно роз'яснень, даних в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Оскільки судом безспірно встановлено, що [PERSON] заподіяв шкоду у зв'язку з використанням транспортного засобу під час виконання ним трудових обов'язків в ТзОВ «Фіакр-Львів», обставин того, що він заволодів транспортним засобом неправомірно не встановлено, а тому він не несе відповідальності за завдану моральну шкоду, а така шкода підлягає відшкодуванню з ТзОВ «Фіакр-Львів», проти чого не заперечив в судовому засіданні представник товариства. Доводи представника ТзОВ «Фіакр-Львів», що на момент ДТП автобус був застрахований в ПрАТ АСК «Скарбниця» і страховик повинен відшкодувати позивачу 13764 грн. моральної шкоди, як це передбачено п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно розмір відшкодування з ТзОВ «Фіакр-Львів» має бути зменшений на вказану суму, не беруться судом до уваги, враховуючи наступне. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автобуса «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], була застрахована у ПрАТ АСК «Скарбниця» на підставі страхового полісу серії АС №0419208 (а.с.123). Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дано роз'яснення, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як встановлено при розгляді справи і підтверджується листом ПрАТ АСК «Скарбниця» (а.с. 108), [PERSON] не зверталася до страховика з приводу відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП за участю автобуса «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], також ПрАТ АСК «Скарбниця» не отримувала жодного повідомлення про настання страхового випадку (ДТП) як зі сторони страхувальника. так і зі сторони потерпілих внаслідок ДТП. Отже, особою, відповідальність якої застрахована, не повідомлено страховика у встановленому законом порядку і строки про ДТП, відтак моральна шкода в повному обсязі відшкодовується завдавачем шкоди, тобто, за наведених обставин, - ТзОВ «Фіакр-Львів». Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довела, що внаслідок ДТП, яка призвела до смерті її сина, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, душевному болю та моральних стражданнях у зв'язку із цим, потребою докласти значних зусиль для нормалізації її подальшого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, втративши сина, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні положення закріплені в Постанові Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якою при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Судом встановлено, що виникненню шкоди сприяла поведінка самого потерпілого [PERSON], який знехтував безпекою дорожнього руху, будучи малолітнім у віці 8 років 11 місяців, перебуваючи на вулиці з інтенсивним рухом без дозволу, супроводу і нагляду дорослих в темну пору доби, вийшов на проїзну частину дороги у не встановленому для переходу пішоходів місці. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 28.04.2014 року, висновком судово-автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 1041 від 08.04.2014 року встановлено, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП є факт виходу пішохода на смугу руху автобуса «БАЗ А079.04», номерний знак [NUMBER], на такій відстані до останнього, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. Крім цього, як видно з вказаної постанови і пояснень позивача у суді, вона на час ДТП була в магазині, залишивши вдома молодшого сина [PERSON] під наглядом старшого сина [PERSON], 1995 року народження. Останній не вслідкував за тим, як його брат [PERSON] вибіг із квартири. Суд критично оцінює і не приймає до уваги при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди покликання позивача в обгрунтування розміру заявлених вимог на те, що на момент ДТП автобус перебував в несправному стані, оскільки, як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 28.04.2014 року, в такій слідчий покликається на висновок експертизи № 1041 від 08.04.2014 року, згідно якого оскільки для уникнення ДТП водієві [PERSON] необхідно було застосувати екстрене гальмування, несправності рульового керування та неналежний стан шин коліс з технічної точки зору не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП. Враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, суд прийшов до висновку про наявність в діях потерпілого [PERSON] грубої необережності, яка сприяла виникненню ДТП, та, з врахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України, визначає розмір моральної шкоди у 40000 грн. З огляду на викладене, позов підлягає до задоволення частково, із ТзОВ «Фіакр-Львів» на користь [PERSON] слід стягнути 40000 грн. моральної шкоди, а в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди - відмовити. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з ТзОВ «Фіакр-Львів» на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial