Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

13 березня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], ПАТ "Український страховий дім" про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06 травня 2013 року приблизно о 16 год. 50 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки "Honda HRV", реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вул. Целінній в м. Слов'янську. В цей час на зустріч йому рухався мотоцикл "ІЖ", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував її брат - [PERSON]. Позивачка та дружина брата - [PERSON] їхали в якості пасажирів. Здійснюючи маневр обгону, відповідач [PERSON] порушив п. 14.2 В ПДР України та здійснив зіткнення з мотоциклом, яким керував [PERSON]. В результаті зіткнення дружина [PERSON] - [PERSON] померла на місці, а позивачка та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. За скоєння даної ДТП [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України. По даній справі позивачка була визнана потерпілою. В результаті отриманих тілесних пошкоджень, [PERSON] була спричинена матеріальна шкода на лікування у розмірі 2647 грн. 85 коп. Також була спричинена моральна шкода у розмірі 132 грн. 39 коп. та витрати на отримання правової допомоги за ведення кримінального провадження у розмірі 500 грн. Просить стягнути з [PERSON] витрати на отримання правової допомоги за ведення кримінального провадження у розмірі 500 грн., а з ПАТ "Український страховий дім" матеріальну шкоду у розмірі 2647 грн. 85 коп. та моральну шкоду у розмірі 132 грн. 39 коп. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяви про слухання справи у її відсутності, позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та представник ПАТ "Украхнський страховий дім" в судове засідання не з'явилися. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, виходячи з наступного. У відповідності до вироку Слов'янського міськрайонного суду від 10 жовтня 2013 року [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до п'яти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України строком на три роки. Потерпілою від злочину була [PERSON], яка отримала внаслідок неправомірних дій [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с. 9-11). Відповідно до виписки № 584 з медичної карти [PERSON] вбачається закритий перелом кісток носу зі зміщенням, гематома о області обличчя (а.с. 13-14). У відповідності до виписки з історії хвороби № 413, [PERSON] знаходилася в травматологічному відділенні з 06 травня 2013 року по 09 травня 2013 року з діагнозом: струс головного мозку. Множинні забиті рани обличчя, забита рана правої гомілки. Перелом кісток носу (а.с. 15). Із копій чеків та квитанцій вбачається, що позивач витратила на своє лікування 2647 грн. 85 коп. (а.с. 3-6) У відповідності до квитанції № 000007 від 18 вересня 2013 року, від [PERSON] прийнято 500 грн. для ведення кримінального провадження (а.с. 7). Відповідно до полісу № АС/2372126 від 25 квітня 2013 року, між ПАТ "Український страховий дім" та [PERSON] був укладений договір страхування, відповідно до якого застрахував цивільну відповідальність, і страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн. (а.с. 8). За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, обставини ДТП не підлягають доведенню в силу положень ч.4 ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами склалися з приводу відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною подією. Відповідно до ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. За змістом ст.. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визнається зокрема шкода пов'язана з лікуванням потерпілого. У відповідності до ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. П.24.2 передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів. За змістом п. 24.3. вбачається, що якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Стаття 24 в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 У відповідності до ст.. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Закон доповнено статтею 26-1 згідно із Законом N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 . У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. З огляду на викладене, суд вирішує спір у межах заявлених вимог, та вважає, що слід стягнути із ПАТ «Український страховий дім» на користь позивача витрати на лікування у сумі 2647 грн. 85 коп., а також моральну шкоду у сумі 132 грн. 39 коп.. Вирішуючи питання про стягнення майнових витрат на правову допомогу у кримінальному процесі в сумі 500 грн. з відповідача [PERSON] на користь позивача, суд виходив з наступних міркувань. За змістом ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу є видом процесуальних витрат. У відповідності до ст. 120 КПК України, витрати пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач. За змістом ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач вимагає стягнення збитків від витрат на правову допомогу у кримінальному процесі з метою отримання виконання на підставі ст. 22 Цивільного кодексу України. Аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку,що витрати на правову допомогу не можуть стягуватися у самостійному провадженні, оскільки розподіл судових витрат здійснюється у рішенні по справі (у даному випадку у вироку про визнання винуватості відповідача). Так, у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (далі - ВСУ) від 15 квітня 2009 року зазначається, що витрати на оплату правової допомоги при розгляді справ у цивільному судочинстві відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, і не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК та не можуть бути стягнуті за позовом. З огляду на викладене, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Крім того, суд, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача ПАТ «Український страховий дім» в прибуток держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., за позовні вимоги майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial