Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У червні 2021 року позивач акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 16.09.2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1947_0877, на умовах якого позивач надав, а відповідач отримав суму кредиту у визначеному кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені кредитним договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно із пунктом 2.2 кредитного договору, кредит надається в загальному розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 вересня 2025 року, як інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. У відповідності до п. 2.4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56% річних. Згідно із п. 3.2.1 кредитного договору, банк здійснює надання кредиту одноразово, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. При цьому, згідно п. 1.1.12 кредитного договору, поточний рахунок - рахунок відкритий в банку позичальником, поточний рахунок № [NUMBER] . За змістом пункту 3.1.1 кредитного договору, банк надає кредит з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведених нижче умов надання кредиту, а саме: сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 2500,00 грн. протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання цього договору; банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту, для чого позичальник зобов`язаний забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, достатньої для списання комісійної винагороди. Позичальник усвідомлює та погоджується з тим, що комісійна винагорода буде списана з поточного рахунку, в тому числі за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту, у зв`язку з чим сума коштів (в тому числі отриманих у вигляді кредиту), що буде доступна йому для використання на поточному рахунку після списання комісійної винагороди зменшиться на розмір комісійної винагороди банку. Згідно із пунктом 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1750,00 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 5 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з червня 2020. За умовами пункту 4.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний: належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання у строки, обумовлені цим договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а у випадку порушення умов цього договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору. Відповідно до пункту 8.3 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Отже, за кредитним договором виникли зобов`язання: в банку - надати позичальнику кредит у розмірі встановленому кредитним договором; в позичальника - повернути отримані кредитні кошти у встановлений строк, сплачувати проценти, а також штрафні санкції (у випадку їх наявності). Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строк та в розмірі встановленому кредитним договором. В той же час, позичальник систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та процентів. У відповідності умов кредитного договору сторони погодились, що у разі невиконання позичальником будь - якого зобов`язання визначеного кредитним договором, банк має право вимагати погашення кредиту, сплати процентів за фактичний час користування кредитом, комісій, штрафних санкцій. Відповідно до п. 3.9.3.2 кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою Банку відбувається У разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Крім того, сторони погодили зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв`язку з настанням відкладальних обставин, зокрема у разі прострочення виконання зобов`язань позичальником за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів (п. 3.10.2.2 кредитного договору). Однак, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та сплати за обслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору, призвело до виникнення простроченої заборгованості. В свою чергу, в підпункті 4.2.1 кредитного договору, позивач та відповідач домовились, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору. Пунктом 4.2.2 кредитного договору, встановлює право банку при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більш ніж на один місяць, а також, в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Сума заборгованості відповідача за договором, станом на 26.04.2021 року становить 51862 грн. 98 коп., що складається з: - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу) - 45817,85 грн.; - загальна сума прострочених нарахованих відсотків - 5831,21 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 00,00 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів - 00,00 грн.; - сума сплаченої пені - 00,00 грн.; - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 68,63 грн.; - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 25,66 грн.; - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 24,81 грн.; - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 94,82 грн. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 51862,98 грн. та судового збору в розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1-3). Ухвалою судді від 25 червня 2021 року позовна заява акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, була залишена без руху (а.с. 35-36). Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 47-48). В судове засідання представник позивача Ковальчук Роман Володимирович, який діє на підставі довіреності (а.с. 56) не з`явився, через електронну пошту надіслав заяву, зареєстровану судом 22.11.2021 року за вх. № 54614 про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 58). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, зареєстровану судом 29.11.2021 року за вх. № 55966, в якій просив справу за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до нього про стягнення заборгованості, розглядати за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав повністю (а.с. 60). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача АТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 16.09.2020 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1947_0877, на умовах якого позивач надав, а відповідач отримав суму кредиту у визначеному кредитним договором. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені кредитним договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно із пунктом 2.2 кредитного договору, кредит надається в загальному розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 вересня 2025 року, як інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. У відповідності до п. 2.4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56% річних. Згідно із п. 3.2.1 кредитного договору, банк здійснює надання кредиту одноразово, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. При цьому, згідно п. 1.1.12 кредитного договору, поточний рахунок - рахунок відкритий в банку позичальником, поточний рахунок № [NUMBER] . За змістом пункту 3.1.1 кредитного договору, банк надає кредит з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведених нижче умов надання кредиту, а саме: сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 2500,00 грн. протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання цього договору; банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту, для чого позичальник зобов`язаний забезпечити наявність на поточному рахунку суми коштів, достатньої для списання комісійної винагороди. Позичальник усвідомлює та погоджується з тим, що комісійна винагорода буде списана з поточного рахунку, в тому числі за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту, у зв`язку з чим сума коштів (в тому числі отриманих у вигляді кредиту), що буде доступна йому для використання на поточному рахунку після списання комісійної винагороди зменшиться на розмір комісійної винагороди банку. Згідно із пунктом 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1750,00 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 5 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з червня 2020. За умовами пункту 4.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний: належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання у строки, обумовлені цим договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а у випадку порушення умов цього договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору. Відповідно до пункту 8.3 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Отже, за кредитним договором виникли зобов`язання: в банку - надати позичальнику кредит у розмірі встановленому кредитним договором; в позичальника - повернути отримані кредитні кошти у встановлений строк, сплачувати проценти, а також штрафні санкції (у випадку їх наявності). Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строк та в розмірі встановленому кредитним договором. В той же час, позичальник систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та процентів. У відповідності умов кредитного договору сторони погодились, що у разі невиконання позичальником будь - якого зобов`язання визначеного кредитним договором, банк має право вимагати погашення кредиту, сплати процентів за фактичний час користування кредитом, комісій, штрафних санкцій. Відповідно до п. 3.9.3.2 кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою Банку відбувається У разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Крім того, сторони погодили зміну терміну остаточного повернення кредиту у зв`язку з настанням відкладальних обставин, зокрема у разі прострочення виконання зобов`язань позичальником за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів (п. 3.10.2.2 кредитного договору). Однак, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та сплати за обслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору, призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 26.04.2021 року становить - 51862,98 грн. з яких: загальна сума простроченого кредиту (основного боргу) - 45817,85 грн.; загальна сума прострочених нарахованих відсотків - 5831,21 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 00,00 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 00,00 грн.; сума сплаченої пені - 00,00 грн.; загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 68,63 грн.; загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 25,66 грн.; загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 24,81 грн.; загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 94,82 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). В свою чергу, в підпункті 4.2.1 кредитного договору, позивач та відповідач домовились, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору. Пунктом 4.2.2 кредитного договору, встановлює право банку при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більш ніж на один місяць, а також, в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання договору про споживчий кредит № 1947_0877 (кредитний договір) від 16.09.2020 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даної заяви цілком зрозумілі і він вважає його справедливим по відношенню до нього. Вказана заява була прочитана та підписана сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно правової природи стягнення трьох процентів річних згідно частини другої статті 625 ЦК слід зазначити, що вказана норма застосовується як наслідок неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання та не застосовується при стягненні процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, які визначені положеннями статей 536, 1048, 1056-1 ЦК України. Таким чином, правомірне та неправомірне користування грошовими коштами позичальником, а відтак стягнення процентів за правомірне (статті 536, 1048, 1056-1 ЦК) та неправомірне (стаття 625 ЦК) користування - не є тотожними поняттями і регулюються різними нормами ЦК. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року за наслідком розгляду справі 910/10156/17 сформулювала висновок, яким розмежувала наслідки правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами: "Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях, а саме: одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України. Разом із тим, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На даний час відповідачем [PERSON] заборгованість в розмірі 51862,98 грн. не була сплачена. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов заяви до договору, відповідач зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом просив стягнути з відповідача заборгованість саме у сумі 51862,98 гривень, яка утворилася з зв`язку з порушенням зобов`язань з боку відповідача та складається із заборгованості основного боргу, заборгованості по сплаті відсотків, 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу, 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам, інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу, інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам, згідно наявного розрахунку заборгованості. Звертаючись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача, останній визнав заборгованість за кредитом в розмірі 51862,98 грн., яка зареєстрована судом 29.11.2021 року за вх. № 55966. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51862,98 гривень є такими, що підлягають задоволенню в повному об`ємі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Так, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Звертаючись до суду вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № 1825372411 (#731825372411) від 31 травня 2021 року (а.с. 40). Однак, так як відповідач визнав позовні вимоги в повному об`ємі та надав відповідну заяву про визнання позову, а тому відповідно до ЗУ "Про судовий збір" та ст. 142 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» підлягають стягненню понесених позивачем при звернені до суду 50 відсотків судових витрат, а саме у сумі 1135,00 гривень, а Білоцерківському управлінню Державної казначейської служби України Київської області повернути акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 50 відсотків судових витрат, а саме у сумі 1135,00 гривень, відповідно до меморіального ордеру № 1825372411 (#731825372411) від 31 травня 2021 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved