Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" про скасування наказу № 381/ОС від 29 серпня 2013 року про звільнення за п.4ст.40 КзпП України, зобов*язання змінити дату звільнення з 29 серпня 2013 року на день набрання законної сили рішення суду, зобов*язання змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов*язання виплатити трьохмісячну заробітну плату у сумі 13.492 гривень 98 копійок, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку та стягнення спричиненої моральної шкоди у сумі 10.000 гривень. 15 листопада 2013 року [PERSON] позовні вимоги були уточнені та доповнені. Позивач також просив суд скасувати наказ № 151 від 10 червня 2013 року про відсторонення його від роботи, стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 02 вересня 2013 року у сумі 14.486 гривень 75 копійок, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку остаточного розрахунку з 02 вересня 2013 року по 18 листопада 2013 року у сумі 11.683 гривень 26 копійок, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, та стягнення спричиненої моральної шкоди у сумі 22.769 гривень 40 копійок. 29 листопада 2013 року [PERSON] знову позовні вимоги були уточнені та доповнені. Просив суд зобов*язати відповідача змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на ч.2 ст.36 КЗпП України, стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 02 вересня 2013 року у сумі 8.624 гривень 75 копійок, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку остаточного розрахунку з 02 вересня 2013 року по 05 грудня 2013 року у сумі 11.550 гривень 12 копійок, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, та стягнення спричиненої моральної шкоди у сумі 22.769 гривень 40 копійок. 09 грудня 2013 року [PERSON] позовні вимоги знову були уточнені та доповнені. Позивач просив суд скасувати наказ № 381/ОС від 29 серпня 2013 року про звільнення за п.4ст.40 КзпП України; скасувати наказ № 151 від 10 червня 2013 року про відсторонення його від роботи; зобов*язати відповідача змінити дату звільнення з 29 серпня 2013 року на день набрання законної сили рішення суду; зобов*язати відповідача змінити формулювання причини звільнення з п.4ст.40 КЗпП України на ч.2 ст.36 КЗпП України; стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 29 серпня 2013 року у сумі 8.009 гривень 26 копійок; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку остаточного розрахунку з 30 серпня 2013 року по 16 грудня 2013 року у сумі 13.074 гривень 33 копійок; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; та стягнення спричиненої моральної шкоди у сумі 24.769 гривень 40 копійок; зобов*язання відповідача негайно прийняти у нього трудову книжку для здійснення зміни некоректного запису на коректний; зобов*язання відповідача виплатити йому середню заробітну плату по день видачі трудової книжки з відкоригованим записом. 03 лютого 2013 року [PERSON] позовні вимоги знову були уточнені стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2013 року по 03 лютого 2014 року. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 22.927 гривень 35 копійок. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказав, що з 04 березня 2005 року він працював у відповідача апаратником, а з 09 серпня 2007 року майстром виробництва. При прийомі на роботу з ним було укладно контракт. Щороку він писав заяву про продовження строку дії контракту на один рік. Згідно останньої його заяви строк дії контракту закінчувався 10 травня 2013 року. Тому він 23 квітня 2013 року подав відповідачу заяву про звільнення з закінченням строку дії контракту. Подана ним заява була підписана начальником цеху та начальником відділу кадрів. Ним були здані інструменти, робоче місце, перепустка на завод та ним був отриманий обхідний лист, який ним був зданий у відділ кадрів. Йому повідомили, що за документами необхідно прийти 13 травня 2013 року. Коли він прийшов то йому нічого не видали. Замість остаточного розрахунку він отримав листа за підписом заступника Генерального директора з безпеки та кадрів [PERSON] про те, що він неправильно звільняється, що він повинен написати заяву про звільнення за власним бажанням чи за згодою сторін. Таких заяв він не писав тому, що з ним було укладено контракт. 05 серпня 2013 року ним відповідачу була подана заява про видачу наказу про його вихід на роботу бо у нього не було перепустки, спецодягу та ним не була пройдена медкомісія. Відповіді на цю заяву він від відповідача не отримав. Наказ про звільнення виданий не був. Тому 21 серпня 2013 року ним була подана заява про звільнення за п.3ст.38 КЗпП України. 22 серпня 2013 року йому був вручений лист про виклик на роботу у зв*зку з пуском підприємства, але наказу про його вихід на роботу йому не надали. З березня 2013 року по по вересень 2013 на підприємстві був простой. 22 серпня 2013 року відповідач вимагав від нього пояснення про його знаходження з 10 травня по 22 серпня 2013 року та чому не виходив на роботу. На роботу він не міг вийти з тієї причини, що ним не була пройдена медкомісія та не було наказу про вихід на роботу у зв*язку з пуском виробництва. У зв*язку з простоєм підприємства з березня по серпень 2013 року йому не було відомо про проходження робітниками медкомісії. Наказ про проходження медкомісії йому вручений не був. Більш того, 23 серпня 2013 року від робітників йому стало відомо, що наказом відповідача від 10 червня 2013 року він був відсторонений від роботи у зв*язку з непроходженням медкомісії. 22 серпня 2013 року він відповідачем був направлений для її проходження. Однак, у медкомісії йому була видана довідка, що він виключений зі списків на проходження медкомісії. Тому 25 серпня він звернувся до відділу кадрів за документами стосовно звільнення за п.3ст.38 КЗпП України бо зрозумів, що відповідач не бажає продовжувати з ним трудові стосунки. Однак, наказу про звільнення, трудова книжка та розрахунок з ним проведений не був. Стосовно цього він звернувся зі скаргами до прокурора району та Територіальної Державної інспекції України з питань праці у Дніпропетровській області. 29 серпня 2013 року він був звільнений за п.4ст.40 КЗпП України та 02 вересня 2013 року ним була отримана трудова книжка та розрахунок у сумі 3.499 гривеень 51 копійки. У видачі наказу про звільнення йому було відмовлено. Тому за захистом своїх прав він знову був вимушений звернутись до прокуратури. Вважає, що відповідач повинен був звільнити його з 10 травня 2013 року згідно поданої ним заяви за закінченням строку дії контракту. 21 серпня 2013 року він не вийшов на роботу тому, що вже не був працівником підприємства. Він зареєстрований по вулиці Матросова і там періодично мешкає. Його батьки проживають по вулиці Алтайській і батьки йому не говорили, що приходили з заводу. Накази за № 116 та № 151 йому під розписку йому не були видані. Його посадовий оклад складав 3.005 гривень. З березня 2013 року по 12 серпня 2013 року йому нараховувалось та виплачувалось 2/3 окладу у зв*язку з простоєм підприємства 2.015 гривень. З 13 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась тому, що відповідач ці дні вважає прогулом без поважних причин. Трудова книжка йому була видана у день звільнення. Остаточний розрахунок з ними було проведено 02 вересня 2013 року. Просить позов задовольнити. Представник позивача, [PERSON], також пред*явлений позов підтримав та пояснив, що підприємством з позивачем був укладений контракт, який сторонами щорічно переукладався. У квітні позивачем була подана заява про звільнення з роботи по закінченню строку дії контракту. Це волевиявлення позивача і його право на звільнення з 10 травня 2013 року, по закінченню строку дії контракту. Позивач не повинен був проходити медкомісії, бо повинен був бути звільненим з 10 травня 2013 року. Виклик позивача на роботу після закінчення простою та пуску виробництва оформляється наказом. Такого наказу позивач не отримував та про такий наказ позивач не знав та про пуск виробництва його не повідомляли. Відповідач закон у частині звільнення [PERSON] за закінченням строку дії контракту трактує на власний розсуд. Позивач був незаконно звільнений з роботи з вини [PERSON] Будучи звільненим за прогули без поважних причин та ще й незаконно, позивач позбавлений можливості будь-де працевлаштуватись. Просить позов задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], пред*явленого позову не визнав та пояснив, що позивач був звільнений з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України: за прогули без поважних причин, які скоїв з 13 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року, що стверджується складеними актами. Від дачі пояснень позивач відмовився. Проведеною за вимогою позивача перевіркою Територіальною Державною інспекцією України з питань праці у Дніпропетровській області /а.с.73-85/ від 10 жовтня 2013 року порушень при його звільненні виявлено не було. Пояснення позивача, що у нього не було перепустки на завод необгрунтована. Перепустку він міг отримати на протязі 05 хвилин та без проходження медогляду. Позивач від роботи був відсторонений у зв*язку з тим, що у встановлений строк не пройшов медогляд та знаходився у стадії звільнення. Листом від 08 липня 2013 року його було виключено зі списків працівників для проведення остаточного розрахунку з медичним закладом за послуги з проведення медичного огляду. У разі ж виходу на роботу він пройшов би медогляд. Однак, позивач всупереч своєї посадової інструкції та ПВТР не повідомив свого безпосереднього керівника про неможливість виходу на роботу. До 13 серпня 2013 року підприємство знаходилось у простої про що є наказ. Згідно наказу, працівники повинні знаходитись вдома до усної вимоги про вихід на роботу. Наказ був доведений до відома всіх працівників. Законодавством не передбачено видання наказу про вихід підприємства з простою. Наказ про простой це документ загального порядку. На час виходу підприємства з простою [PERSON] з роботи не був звільнений. Під час простою підприємства позивач отримував компенсацію заробітної плати у розмірі 2/3 окладу по 29 серпня 2013 року включно, що підтверджує продовження ним трудових стосунків з підприємством. Позивач начальнику зміни [PERSON] та заступнику начальника виробництва мінеральних добрив [PERSON] не говорив, що з роботи звільнений та не має наміру виходити на роботу. Позивач ігнорував розпорядження свого керівництва, не знаходився за місцем мешкання, на телефонні дзвінки не відповідав. Позивач, починаючи з травня 2013 року, сам неодноразово намагався звільнитись з підприємства. При його звільненні ст.149 КЗпП України порушена не була. Позивачем були здійснені прогули, він ухилявся від виходу на роботу, ігнорував приписи керівництва, порушував Правила внутрішнього трудового розпорядку. У зв*язку із закінченням контракту позивача неможливо було звільнити тому, що, відповідно до чинного законодавства, ст.39-1 КЗпП України, трудовий договір, переукладений один чи декілька разів, вважається таким, що укладений на невизначений строк. У задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача Шевченко Л.І. пред*явленого позову не визнала та пояснила, що при звільненні позивачу копія наказу не була видана з тих підстав, що від нього не було заяви про видачу копії наказу. У наказі про звільнення позивач просив видати йому його копію. Однак, позивачу необхідно було написати заяву про видачу копію наказу на ім*я директора. Копія наказу про звільнення йому була видана через два-три тижні. Позивач не намагався отримати пропуск та спецодяг. Позивачем був отриманий лист від 19 серпня 2013 року та вона 22 серпня 2013 року пропонувала йому приступити до роботи. Також вона просила позивача надати документи про поважність причини його відсутності на роботі з 13 серпня по 29 серпня 2013 року. Вони позивача не могли знайти на протязі двух тижнів, до 22 серпня, тому, що позивач вказав три адреси, а його представник повідомив, що позивач мешкає у лівобережній частині міста. Також вона позивачу повідомляла, що звільнити його з підстав п.2ст.36 КЗпП України неможливо тому, що ним контракт неодноразово переукладався та пояснила, що він може звільнитись за п.1ст.36 чи за ст.38 КЗпП України. 22 серпня 2013 року позивач просив видати йому направлення для проходження медкомісії. Направлення видається особам, яких приймають на роботу. У зв*зку з тим, що позивач був робітником заводу, то направлення видається за підписом начальника виробництва та інженера з охорони праці. В обхідному листі, який був виданий позивачу, причина звільнення була вказана: за п.2ст.36 КЗпП України, але за цієї статтею вони не мали права його звільнити. Обставина, що [PERSON] звертався з заявою про звільнення за п.3 ст.38 КЗпП України їй відома не була. У задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача, [PERSON], пояснив, що позивач неодноразово звертався з заявою про звільнення у зв*язку з закінченням строку дії контракту. Позивачу була надана відповідь, що ним договір укладений не невизначений строк тому, що контракт за його заявами неодноразово переукладався. Позивачу було запропоновано звільнитись за власним бажанням або за угодою сторін. Однак, на їх пропозицію позивач не відреагував. Підприємство знаходилось у простої з березня 2013 року. З 13 серпня 2013 року позивач викликався на роботу. Однак на підприємство він прийшов лише 22 серпня та відмовився надати пояснення про відсутність на роботі з 13 серпня 2013 року. Йому було запропоновано приступити до роботи, але він відмовився і на роботі був відсутній. Тому позивач був звільнений з 29 серпня 2013 року за прогули без поважних причин. Позивач не надав документів про поважність причин його відсутності на роботі. Позивача після відсторонення до роботи ніхто не допускав. До 2013 року підприємство неодноразово знаходилось у простої і позивач після простою щоразу виходив на роботу. Працівників про вихід підприємства із простою повідомляв безпосередній керівник. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він працює замісником начальника виробництва. Позивача знає та з ним службові стосунки. Підприємство знаходилось у простої. Всім працівникам виплачувалось по 2/3 заробітної плати. При поновленні виробництва на роботу були викликані всі працівники. Він особисто неодноразово телефонував позивачу про вихід на роботу. Однак на роботу [PERSON] не виходив. 11 серпня 2013 року він [PERSON] зустрів на вулиці та повідомив, що необхідно бути на роботі, що підприємство вийшло з простою. Позивач відповів, що наступного дня буде на роботі. Однак на роботу не вийшов та на дзвінки не відповідав. По підприємству був загальний наказ про виклик всіх працівників на роботу після простою. Він всім про це телефонував. Йому, свідку, відомо, що позивач свій пропуск здав, а трудової книжки не забрав. З [PERSON] був укладений контракт, який щороку за його заявою на ім*я директора переукладався. Щоразу при переукладенні контракту вказувалась дата до якого часу контракт переукладається. Медкомісії позивач не пройшов зі своєї вини. Він повідомляв позивача про необхідність проходження медкомісії. На роботу позивач не виходив з травня 2013 року: з дня підписання його заяви про звільнення. Він заяву [PERSON] про звільнення підписав ще у квітні 2013 року. Також він позивачу підписав і обхідний лист. Йому невідомо чому [PERSON] не звільнили у травні 2013 року. Він не пам*ятає хто йому сказав, що [PERSON] звільнився. Свідок [PERSON] пояснив, що працює начальником зміни та стосунки з позивачем службові. Позивач знаходився у його підпорядкуванні. Від [PERSON] він отримав вказівку викликати [PERSON] на роботу. На його дзвінки позивач не відповідав. Тому він поїхав за його місцем мешкання. Вдома по вулиці Матросова позивача не було. У серпні 2013 року він зустрів позивача та сказав, що його викликають на роботу. [PERSON] відповів, що здав пропуск але на роботу вийде. Однак на роботу не прийшов та на телефонні дзвінки з 20 серпня не відповідав. Стосовно цього ним була написана службова записка. Він не знав, що [PERSON] був виключений зі списків працівників на проходження медкомісії. [PERSON] йому говорив, що має намір з роботи звільнятись за закінченням строку дії контракту. Однак його не звільнили. Він [PERSON] табелював тому, що [PERSON] не був звільнений. [PERSON] заробітна плата нараховувалась по день звільнення включно. Обставина, що [PERSON] був відсторонений від роботи йому не була відома та цього наказу він не підписував. Свідок [PERSON] пояснив, що працює начальником охорони та з позивачем стосунки службові. [PERSON] приблизно у лютому-березні 2013 року був затриманий охороною заводу та у нього був виявлений кабель. [PERSON] пояснив, що кабель він купив. Потім [PERSON] ще затримувався охороною заводу і в нього були виявлені якісь речі. [PERSON] розшукували за місцем мешкання. Сусіди по вулиці Матросова сказали, що його не знають. Він особисто возив [PERSON] лист про виклик на роботу. [PERSON] не пояснював чому не виходив на роботу з 22 по 27 серпня. Лише сказав, що здав пропуск та не пройшов медкомісії. Йому не було відомо, що 10 червня 2013 року [PERSON] був відсторонений від роботи. Йому не була відома обставина, що 22 серпня 2013 року [PERSON] написав заяву про звільнення. Свідок [PERSON] пояснив, що працює замісником начальника охорони та стосунки з позивачем службові. Він з начальником охорони заводу після 20 серпня 2013 року їздили за місцем мешкання [PERSON] по вулиці Матросова та по вулиці Алтайській, щоб повідомити, що його викликають на роботу. Однак [PERSON] вони не знайшли. Сусіди по вулиці Алтайській сказали, що він не проживає, що у квартирі проводить ремонт але передати йому записку про вихід на роботу відмовились. По вулиці Матросова їм не відчинили двері. Свідок [PERSON] пояснив, що працює замісником директора з безпеки та кадрів. Стосунки з [PERSON] службові. Особисто з [PERSON] він знайомий не був до того часу, коли його затримали на прохідній при спробі крадіжки кабелю. [PERSON] сказав, що кабель належить йому. Ним була дана вказівка зібрати матеріал. Однак, матеріал був зібраний неякісно та виявилось, що крадіжки не було, кабель [PERSON] повернули і до відповідальності [PERSON] притягнутий не був. Після цього [PERSON] подав заяву про звільнення за закінченням строку дії контракту і у подальшому з роботи був звільнений за прогули без поважних причин. З [PERSON] був укладений контракт, який переукладався. Вважає, що якщо контракт переукладався 2-3 рази то вважається продовженим на невизначений строк і тому звільнення повинно здійснюватись на загальних підставах: за власним бажанням чи за згодою сторін. Якби [PERSON] була подана заява про звільнення за власним бажанням, то його б звільнили. [PERSON] не був звільнений за п.2ст.36 КЗпП України тому, що заява про звільнення, яку він подав 23 квітня 2013 року, за закінченням строку дії контракту була написана неправильно. Заява [PERSON] за текстом відрізнялась від заяв інших працівників. Підприємство знаходилось у простої. [PERSON] не виходив на роботу без поважних причин. Начальником відділу кадрів [PERSON] пропонувалось звільнитись за власним бажанням або за згодою сторін. Наказ про проходження медкомісії під розписку не оголошується. Якби [PERSON] вийшов на роботу, то був би направлений для проходження медкомісії та продовжував би працювати. З наказом про відсторонення від роботи [PERSON] ознайомлений не був. Після простою [PERSON] на роботу не вийшов. Вони провіряли причину його невиходу на роботу та відвідували вдома згідно адреси у його особистій справі. Вони вирішили, що [PERSON] не буде проходити медогляду і тому написали, що він звільнений, але в списки був внесений. Від роботи [PERSON] був відсторонений тому, що не пройшов медогляд. Звільнити [PERSON] за ч.3ст.38 КЗпП України вони не могли за відсутністю підстав. Ініціатором звільнення був сам [PERSON] На протязі всього часу роботи у підприємства до [PERSON] скарг та претензій не було. У судовому засіданні було встановлено, що 10 березня 2005 року між сторонами по справі був укладений строковий трудовий договір №778 - контракт. Згідно укладеного контракту позивач був прийнятий на роботу у якості апаратника гранулювання 4-го розряду строком з 10 березня 2005 року по 09 травня 2005 року. Укладений між сторонами контракт припиняється: після закінчення строку дії трудового договору; за згодою сторін;з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії трудового договору у випадках, передбачених законодавством /статтями 40,41 КЗпП України/ та цим трудовим договором /а.с.36-37/. Із укладеного між сторонами контракту вбачається, що однією із умов його розірвання є - закінчення його строку дії. Із матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2005 року за заявою позивача контракт між сторонами був продовжений на 01 рік /а.с.38/. У виконання укладеного контракту аналогічними заявами позивача контракт продовжувався 25 квітня 2006 року, 10 травня 2009 року, 07 квітня 2010 року, 08 травня 2011 року, 12 квітня 2012 року /а.с.39,41,42,43,44/. Щоразу контракт за заявою позивача продовжувався строком на 01 рік. 23 квітня 2013 року позивачем була подана заява про звільнення з підприємства у зв*язку із закінченням терміну дії контракту- з 09 травня 2013 року /а.с.45/. Листом № 22-01/670 від 13 травня 2013 року /а.с.46/ позивачу у звільненні за закінченням строку дії трудового договору було відмовлено з тих підстав, що ним проводилося продовження дії трудового договору та що згідно ст.39-1 КЗпП України, якщо по закінченню дії строкового трудового договору /пункти 2 і 3 ст.23 КЗпП України/ трудові відносини продовжуються і ні одна із сторін по письмовій заяві не припинила, то такі трудові відносини вважаються продовженими на невизначений строк. Трудові відносини, що були переукладені /продовжені/ один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений термін /ст.39-1/. Тому припинити у цьому випадку трудовий договір на підставі п.2 ст.36 КЗпП України неможливо. Позивачу було запропоновано припинити трудові відносини згідно п.1ст.36 КЗпП України /згодою сторін/ або за ст.38 КЗпП України /власне бажання/. Відповідно до статті 23 КЗпП України: "Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами." Дійсно, відповідно до ст.39-1 КЗпП України:"Якщо після закінчення строку трудового договору /пункти 2 і 3 статті 23/ трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк." Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що з позивачем був укладений контракт, а не строковий трудовий договір. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України:"Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов*язки і відповідальність сторін /в тому числі матеріальна/, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України". Таким чином, обов*язковою умовою контракту є строк його дії. Контракт укладається на визначений строк. У судовому засіданні було встановлено, що сторонами по справі контракт укладався на певний строк - один рік. Якщо строк, на який був укладений контракт збіг і сторони зацікавлені у співробітництві, то вони повинні переукласти його на новий строк. Щоразу, переукладаючи контракт, позивач у своїх заявах вказував строк на який він переукладається. Відповідач з цим був згодний. Строк дії останнього контракту закінчувався 09 травня 2013 року. Тому позивачем 23 квітня 2013 року, згідно з умовами укладеного контракту, і була подана заява про звільнення з закінченням строку дії контракту. При цьому, із записки про звільнення [PERSON] підписаної начальником цеху та начальником відділу кадрів Шевченко Л.І./а.с.13/ вбачається, що [PERSON] звільняється з 09 травня 2013 року за п.2ст.36 КЗпП України та йому необхідно виплатити компенсацію за відпустку із розрахунку з 10 березня 2013 року по 09 травня 2013 року - 28 календарних дні. [PERSON] була здана перепустка на роботу та був підписаний обхідний лист. У судовому засіданні було встановлено, що у зв*язку з відсутністю сировини наказом № 92 від 03 квітня 2013 року /а.с.238/ було зупинено виробництво ПАТ "ДЗМД" - та працівникам виробництва мінеральних добрив....не залучених до виробничих завдань та чергування...з 04 квітня 2013 року оплату праці проводити у відповідності з п.2.5.2. Колективного договору з правом знаходитись вдома до вимоги. 04 квітня 2013 року був оформлений акт /а.с.239/ простою виробництва з 04 квітня 2013 року. Наказом №196 від 28 серпня 2013 року "Про пуск виробництва мінеральних добрив" /а.с.241/ : 1/ пуск виробництва мінеральних добрив провести з 02 вересня 2013 року; 2/ відмінити з 02 вересня 2013 року дію наказів-постанов про простій від 03 квітня 2013 року № 92 та 04 квітня 2013 року № 93; 3/ з даним наказом-постановою ознайомити усіх працівників заводу. З наказом № 196 від 28 серпня 2013 року позивач ознайомлений не був. Відсутні докази про його ознайомлення позивача. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню та наказ № 381/ос від 29 серпня 2013 року: за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та в здійсненні прогулів без поважної причини, [PERSON], майстра виробництва мінеральних добрив звільнити згідно п.4ст.40 КЗпП України з 29 серпня 2013 року. Не вийшов на роботу з 13 серпня 2013 року, підлягає скасуванню з тих підстав, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт скоєння позивачем прогулів без поважних причин. При цьому, наказом № 151 від 10 червня 2013 року позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 10 червня 2013 року - за ухилення від проходження обов*язкового медичного огляду /а.с. 48/. Підставою для видання наказу була доповідна записка начальника відділу охорони праці [PERSON] Вказаним наказом начальник виробництва мінеральних добрив [PERSON] був зобов*язаний ознайомити [PERSON] з даним наказом під розпис та контроль за виконанням даного наказу був покладений на заступника генерального директора з безпеки та кадрів [PERSON] та начальника відділу охорони праці [PERSON] Зі вказаним наказом [PERSON] ознайомлений не був. Про проходження медичного огляду він у відомість поставлений не був. Разом з тим, у порушення наказу заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась у розмірі 2/3 окладі у результаті простою підприємства. Разом з тим, із докладної записки /а.с.49/ [PERSON] вбачається, що причина непроходження [PERSON] медичного огляду вказана - невідома. Із довідки /а.с. 32/ вбачається, що [PERSON] у списках для проходження медогляду по підприємству ПАТ "ДЗМД" рахується, як звільнений із підприємства. При цьому, із Списку працівників ПАТ "ДЗМД" від 25 квітня 2013, які підлягають періодичному медичному огляду у 2013 році також вбачається, що [PERSON] - звільнений. /а.с.142-143/. Також, [PERSON]вказаний, як звільнений з підприємства і підлягає виключенню із Списку працівників ПАТ "ДЗМД" , що підлягають періодичному медичному огляду у 2013 році у супровідному листі від 08 липня 2013 року /а.с.144-146/. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині скасування наказу про його відсторонення від роботи також підлягає задоволенню та скасуванню. Із Акту перевірки додержання суб*єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов*язкове державне соціальне страхування № 04-03-48/77 від 10 жовтня 2013 року /а.с.73-84/ вбачається, що відповідачем порушень при звільненні [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України виявлено не було. Також із Акту вбачається, що при перевірці Територіальна Державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області керувалась тим, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір, який декілька разів переукладався. Разом з тим, з позивачем був укладений контракт що є особливою формою трудового договору і умови його розірвання, в тому числі дострокового, сторонами були встановлені: за закінченням строку його дії. Відповідно до п.8 статті 36: «Підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені контрактом.» У даному випадку підставою припинення контракту, укладеного між стронами є строк закінчення його дії. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у частині скасування наказу про його звільнення за п.4 ст.40 КзпП України, скасовуючи наказ про його відсторонення від роботи суд вважає, що при таких обставинах підлягають задоволенню його позовні вимоги у частині зміни дати та формулювання причини звільнення "за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та здійснення прогулів без поважної причини згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 29 серпня 2013 року"" на: "за ч.2 ст.36 КЗпП України -- закінчення строку трудового договору № 778 /контракту/ з 04 лютого 2014 року» та зобов*язання Приватне Акціонерне Товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" внести зміни у трудову книжку [PERSON] у зв*язку зі зміною дати та формулювання причини звільнення. Відповідно до ч.3 ст.235 КзпП України: «У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов*язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причинку звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю /пункт/ закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.» При таких обставинах суд вважає, що з Приватного Акціонерного Товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2013 року по 04 лютого 2013 року включно у сумі 22.927 гривень 35 копійок. Так, у судовому засіданні було встановлнено, що середній заробіток [PERSON] складає 4.497 гривень 66 копійок. Тому його середній заробіток за вересень, жовтень, листопад, грудень 2013 року та січень 2014 року буде складати 22.488 гривень 30 копійок. За один робочий день у серпні його середній заробіток складав 214 гривень 17 копійок і за один день лютого 2014 року - 224 гривні 88 копійок. Загальна сума середнього заробітку складає: 22.488,30гр.+ 214,17гр.+224,88гр.= 22.927 гривень 35 копійок. Суд вважає, що [PERSON] діями відповідача була завдана і моральна шкода. Відповідачем були порушені права позивача у сфері трудових відносин. Суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача у рахунок спричиненої моральної шкоди необхідно стягнути 2.000 гривень. Суд вважає, що у задоволенні решти позовних вимог: стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 29 серпня 2013 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; зобов*язання відповідача негайно прийняти у нього трудову книжку для здійснення зміни некоректного запису на коректний; зобов*язання відповідача виплатити йому середню заробітну плату по день видачі трудової книжки з відкоригованим записом [PERSON] необхідно відмовити як такі, що необгрунтовані. Суд не приймає до уваги пояснення свідків у частині попередження позивача про його вихід на роботу після простою підприємства з тих підстав, що всі вказані свідки безпосередні керівники позивача та вони заінтересовані у вирішенні справи на користь Приватного Акціонерного Товариства. Відповідачем у цій частині, окрім докладних, складених самими свідками, керівниками позивача, суду не надано доказів, що позивач попереджувався про вихід на роботу. Разом з тим, свідки пояснили: [PERSON], що з позивачем підприємством було укладено контракт, який щороку ними переукладався строком на 01 рік, що він підписував позивачу у квітні 2013 року заяву про звільнення за закінченням строку дії контракту та обхідний лист, що йому невідома причина чому позивач не був звільнений з роботи та був виключений зі списків працівників на проходження медкомісії. [PERSON], що [PERSON] йому говорив, що має намір з роботи звільнятись за закінченням строку дії контракту, що він [PERSON] табелював, що [PERSON] не був звільнений, що йому заробітна плата нараховувалась по день звільнення включно, що він був виключений зі списку на проходження медкомісії. Обставина, що [PERSON] був відсторонений від роботи йому не була відома та цього наказу він не підписував. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] з наказом про відсторонення від роботи ознайомлений не був. Вони вирішили, що [PERSON] не буде проходити медогляду і тому написали, що він звільнений, але в списки був внесений. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд вважає, що з Приватного Акціонерного Товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь держави підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: partial