Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] 27 вересня 2018 року звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства. В своєму позові [PERSON] зазначив, що 01.09.2016 року його було прийнято на посаду начальника дільниці виробничого підрозділу "Ясинуватське управління механізації" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". 17 липня 2017 року його звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №9641/ДН-ОС від 10.07.2017 року. Згідно розрахунків заробітної плати на день його звільнення [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 11790 грн.10 коп. : за березень 2017 року - 2456,20 гривень заробітної плати; за квітень 2017 року - 1123,43 гривень заробітної плати; за травень 2017 року 2054,90 гривень заробітної плати; за червень 2017 року - 1123,43 гривень заробітної плати; за липень 2017 року - 5032,14 гривень заробітної плати. По теперішній час суми, що належать позивачу від відповідача не виплачені. Ці дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КзПП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ \~ \~ \~Виходячи з того, що дата звільнення 17 липня 2017 року , а з 06 березня 2017 по 16 липня 2017 року на підприємстві встановлено простій і заробітна плата по простою не включається до розрахунку середньої заробітної плати, тому останніми календарними місяцями для розрахунку середньої зарплати перед звільненням були березень (де фактично відпрацьовано 24 години) та квітень (часткова зарплата по простою не включається до розрахунку середньої зарплати) 2017 року. Згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, середньоденний заробіток (заробітна плата за березень 2017 року: оплата по тарифу +вислуга років 15%) / (відпрацьовано днів у березні 2017 року) (567,36+85,10) / 3=217,48грн./на день. з урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%) складає: 217,48 - (217,48х 0,18) - (217,48х 0,015) = 175,07 грн. Сума середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018року складає: 410 днів період затримки х 175,07грн./на день=71778,70 гривень сімдесят одна тисяча сімсот сімдесят вісім гривень 70 копійок) - сума середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018року. [PERSON] просить стягнути з ПАТ "Українська залізниця" на його користь суму заборгованості заробітної плати 11790 грн. 10 коп.; суму середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018 року 71778 грн. 70 коп. та донарахувати по день фактичного розрахунку. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року провадження в справі було відкрито та справу призначено в порядку спрощеного провадження до судового засідання на 25 жовтня 2018 року. (а.с.22-23) 25 жовтня 2018 року судом було ухвалено відкласти розгляд справи, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та витребувати у третьої особи довідку про заборгованість по заробітній платі (а.с.28-30). Представник відповідача ПАТ "Українська залізниця" 15 листопада 2018 року надав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначив наступне. ПАТ Укрзалізниця (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця. Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~від 02\~вересня 2014\~року №\~1669-VII\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України на сьогоднішній день не видавався. Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Згідно із статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Слід зазначити, що згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб . Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Враховуючи наведене у відзиві, відповідач вважає вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, не обґрунтованою та такою, що суперечить статті 117 Кодексу законів про працю України, через відсутність вини відповідача. Виходячи з викладеного у відзиві відповідач ПАТ "Українська залізниця" просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ "Українська залізниця" (а.с.35-45). Заочним рішенням\~Дружківського міського\~суду від\~18\~грудня 2018\~року позовні\~вимоги [PERSON]\~задоволено частково.\~Вирішено: «стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача [PERSON], заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі\~ гривень 18 коп. без утримання податку й інших обов'язкових\~ платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 липня 2017 року по 18 грудня 2018 року у сумі 34937 грн. 88 коп., без утримання податку й інших обов`язкових платежів та судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовити.» Ухвалою суду від 31 січня 2019 року дане заочне рішення за заявою представника відповідача було скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника ПАТ «Українська залізниця». Згідно зі ст.274\~ЦПК України визначено, що дану справу можливо розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки виникла з трудових відносин. Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3\~ст.3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст..\~94\~КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 116\~КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено\~та вбачається\~з матеріалів\~справи,\~а саме трудовою книжкою УКР № 1078657 підтверджено, що позивач [PERSON] 30 травня 2011 року був прийнятий до Управління механізації Державного підприємства "Донецька залізниця" водієм автотранспортних засобів (а.с.13). З 01 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року працював на посаді начальника дільниці виробничого підрозділу "Ясинуватське управління механізації" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", з якої наказом № 9642/ДН від 10 липня 2017 року позивача звільнено у зв"язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 14). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З позовної заяви вибачається, що позивач помилково при обчисленні заборгованості по заробітній платі виходив з сум до виплати після утримання податків і обов'язкових платежів, без урахування Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстат, від 13.01.2004, № 5 , яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що [PERSON] нараховано в березні 2017 року до оподаткування 3032,34 грн., до виплати 2456,20 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 1386,95 грн, до виплати 1123,43 грн., в травні 2017 року до оподаткування 2505,97 грн., до виплати 2054,90 грн., в червні 2017 року до оподаткування 1386,95 грн., до виплати 1123,43 грн., в липні 2017 року до оподаткування 6156,97 грн., до виплати 5032,14 грн. (а.с. 15-19). Із довідки\~про заробітну\~плату №515/2\~від 01.11.2018\~року,\~виданої Структурним\~підрозділом "Донецька\~дирекція залізничних\~перевезень"\~регіональної філії\~"Донецька\~залізниця"\~Публічного акціонерного\~товариства "Українська\~залізниця"\~за підписом\~Начальника СП\~УЗ та\~заступника начальника\~ФЕВ та\~відомості на\~виплату грошей\~№4\~за березень\~2017\~року вибачається,\~що позивач\~[PERSON]\~останній раз\~отримував заробітну\~плату за\~березень 2017\~року в\~сумі 984,41\~грн.\~(а.с.63-64,\~65). Відповідно до вищезазначеної Інструкції з урахуванням сум до оподаткування при розрахунку сум заробітної плати за період березень-липень 2017 року та виплаченої позивачу суми заробітної плати за період з 01по 15 березня 2017 року суд дійшов до висновку, що сума невиплаченої відповідачем заробітної плати позивачу за період з 16 березня по 17 липня 2017 року становить 13484, 77 грн. (3032,34 +1386,95+2505,97+1386,95+6156,97) -984,41=13484,77 грн. З урахуванням викладеного заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів у сумі 13484,77 грн. Таким чином, оскільки позивачу в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать йому від ПАТ «Укрзалізниця», зокрема заробітну плату, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 16 березня по 17 липня 2017 року у сумі грн. і це не є виходом за межі позовних вимог. Відповідно до положень статей\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування зазначеної довідки та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час розгляду справи судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена. Відповідно до\~ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини 1\~ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що позивач перебував з 01.09.2016 року у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське управління механізації» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року позивач звільнений у звязку зі скороченням штату за п.1\~ст.40 КЗпП України\~на підставі наказу №9641/ДН від 10.07.2017 року (а.с.14). Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 40150216 є кодом ЄДРПОУ відокремленого підрозділу - Регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ «Укрзалізниця», місцезнаходження ВП: 84400, Донецька обл., місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22. Факт перебування позивача у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця» відповідач не оспорює та визнає факт звільнення позивача 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З приводу заборгованості яка виникла за період з 16 березня 2017р. по 17 липня 2017р. відповідач зазначає, що з виробничого підрозділу «Ясинуватське управління механізації» до Дирекції у м.Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати позивачу заробітної плати. Відсутня первинна документація, або доступ до неї, а тому не можливо підтвердити, спростувати або надати інформацію за вказаний період. Таким чином відповідачем хоча і не підтверджена заборгованість перед позивачем за період з березня 2017р. по 17.07.2017р., але і не спростовано помісячні розрахунки заробітної плати, надані позивачем за вказаний період. Відповідно до частини 2\~ст.30 Закону України «Про оплату праці»\~роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до\~ст.8 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої\~статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша\~ст.21 КЗпП України), а обов'язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Доводи відповідача про припинення нарахування заробітної плати з 16.03.2017р. на виконання\~указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, та ухвалення рішення на підставі «розрахунків заробітної плати» та інших паперів складених після 16 березня 2017 року невідомими особами, суд не приймає з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Також, з матеріалів справи, а саме наданої відповідачем копії науково - правового висновку щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126 - 221102, який складений на замовлення ПАТ «Укрзалізниця», встановлено, що: - наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 682-Н від 12.05.2017 року «Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» створена робоча комісія з працівників регіональної філії «Донецька залізниця» до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності; - наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 899-Н від 26.06.2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії «Донецька залізниця», оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією «Донецька залізниця» через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» за місцем їх знаходження (м.Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» (а.с.46-62). Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~не скасовує обов'язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст.116 КЗпП України. Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата, відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати. Відповідно до частини першої\~ст.8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій\~ст.10 ЦПК України. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. В рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1 (п.22). Відповідно до\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі (і за період з 16.03.2017р. по 17.07.2017р. зокрема), у строки, встановлені частиною 1\~ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом, суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов до наступного. Так, згідно із частиною 1\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно\~ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша\~ст.9 ЦК України\~кореспондується з вищевказаною статтею\~КЗпП України\~щодо застосування\~ЦК України\~до врегулювання відносин, зокрема і трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі за місцем роботи позивачки. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі за фактичним місцем роботи позивачки, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення\~\~виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено\~\~впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату\~\~закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин\~\~при всій\~\~обачливості\~\~зобов'язаної сторони за трудовим договором. На переконання суду зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом\~\~та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому\~\~відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з ч.4\~ст.263 ЦПК України,\~\~при виборі\~\~і застосуванні\~\~норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України\~\~від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15,\~\~від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16,\~\~від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах\~\~Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.\~\~ З урахуванням викладеного, доводи відповідача про відсутність його вини у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими. Згідно із\~ст.10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до\~\~пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП. У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у\~\~розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено\~\~на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках,\~\~він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом\~\~ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України. Відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Отже, унеможливлення виконання обов'язків, передбачених\~ст.116 КЗпП України\~перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату згідно з п.1\~ст.40 КЗпП України, а саме в день звільнення провести з працівниками розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер, що підтверджено висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, є підставами для звільнення\~\~відповідача від відповідальності через відсутність вини підприємства, а тому і відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частин 1, 13\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував. Відповідно до частини 6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п/п 1 п.1 частини 2, частини 1\~ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Позивач звернувся до суду з позовом 27 вересня 2018 року (а.с.1). Відповідно до\~ст.7 Закону України від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 11790,10 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн. (11790,10 х 1% =117,90 грн., але не менше 704,80 грн.). Враховуючи, що позивач просив стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11790,10 грн., судом стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі - у розмірі 13484,77 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 704,80 грн. При зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 71778,70грн., позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 717,78 грн. (71778,70грн. х 1%). Задовольняючи позов частково, а саме позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку - в розмірі 13484,77 грн., суд вважає, що розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави - 704,80грн. Отже, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь держави (оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати) має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial