Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців з будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 15.08.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №№NKP0GA0000000117 за яким банк надав, а позивач отримав кредит у сумі 15541,84 доларів США строком до 15.08.2023 року зі сплатою 15% річних. 24.09.2012 року сторони підписали додаткову угоду №1 до кредитного договору №NKP0GA0000000117 за умовами якої передбачено, що сума заборгованості, яка виникла в період від дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшується на 6825,42 доларів США. Згідно п. 8.1 додаткової угоди Банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 15.08.2008 року до 15.08.2023 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії (далі - Кредит) у розмірі 23124,39 доларів США на наступні цілі: у розмірі 13138,24 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 378,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 94,26 доларів США страхування майна, 65,98 доларів США для сплати особистого страхування, а також у розмірі 9986,15 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.2.3, 2.2.7 зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. З метою забезпечення виконання зобовязань між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 43,10, житловою площею 17,40, який розташований за адресою вулиця Поповича, 88 в місті Первомайську Миколаївської області, вартість якого становить 87192,00 грн. за домовленістю сторін. Станом на 01.03.2016 року, внаслідок порушених зобовязань за кредитним договором №NKP0GA0000000117 утворилась заборгованість у розмірі 30744,10 доларів США, яка складається з 18655,25 доларів США заборгованості за кредитом, 3356,17 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 877,31 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 7855,37 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки дає підстави іпотекодержателю ставити питання про виселення всіх мешканців будинку. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів передбачених договором. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення-невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Із матеріалів справи вбачається, що між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №NKP0GA0000000117 від 15.08.2008 року, за яким останній надано кредит у розмірі 15541,84 доларів США строком до 15.08.2023 року з нарахуванням 15% річних. 24.09.2012 року банк уклав з позичальником додаткову угоду №1 до договору №NKP0GA0000000117 згідно якої сума заборгованості зменшується на 6825,42 доларів США. Згідно п. 8.1 додаткової угоди Банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 15.08.2008 року до 15.08.2023 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії (далі - Кредит) у розмірі 23124,39 доларів США на наступні цілі: у розмірі 13138,24 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 378,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 94,26 доларів США страхування майна, 65,98 доларів США для сплати особистого страхування, а також у розмірі 9986,15 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п. 2.2.3, 2.2.7 зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. 15.08.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є надання іпотекодавцем в іпотеку, з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, житлового будинку загальною площею 43,10, житловою площею 17,40, який розташованого за адресою вулиця Поповича, 88 в місті Первомайську Миколаївської області. Вартість предмета іпотеки складає 87192,00 грн. Зобовязання по кредитному договору №NKP0GA0000000117 [PERSON] належно не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості наданої позивачем. Так, станом на 01.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 30744,10 доларів США, яка складається з 18655,25 доларів США заборгованості за кредитом, 3356,17 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 877,31 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 7855,37 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.. 39 зазначеного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпокодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Викладене свідчить, що у позивача виникло право в рахунок погашення частково заборгованості за кредитним договором в розмірі 3218 доларів США, що за курсом 27,09 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.03.2016 року складає 87192,00 грн. відповідно до п. 33.2 договору іпотеки, звернути стягнення на іпотечне майно, у той спосіб, який просить позивач. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст.. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Тобто, даний закон визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Позивач надав кредит в іноземній валюті. Відповідач, який є майновим поручителем, використовує житловий будинок загальною площею 43,10, житловою площею 17,40, який розташований за адресою вулиця Поповича, 88 в місті Первомайську Миколаївської області., як місце постійного проживання своєї сімї, іншого житла немає. Тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду на час дії закону не підлягає виконанню, але не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів (правова позиція Верховного Суду України по справі №6-58цс15 від 27.05.2015 року, №6-57цс15 від 27.05.2015 року, 6-333цс15 від 10.06.2015 року). Що стосується позовних вимог банку щодо виселення із жилого будинку всіх осіб, які там мешкають, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень,одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Із довідки голови квартирного комітету №44 м. Первомайська від 04.05.2016 року встановлено, що за адресою Поповича, 88 в місті Первомайську проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-447цс15 від 24.06.2015 року вбачається, що за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» та ст.. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють повинно бути зазначено у рішенні суду. Із змісту кредитного договору встановлено , що іпотечне майно не було придбано за рахунок кредиту. Тому виселення громадян з жилого приміщення при зверненні стягнення на це приміщення не допускається без надання іншого постійного жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлені ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою підприємцем в сумі 1 розміру мінімальної заробітної плати. В позовній заяві позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру та одну немайнового, за які повинно бути сплачено судовий збір за кожну вимогу по 1378,00 грн. на загальну суму 2756,00 грн. Відповідно квітанції ВОТМ6В164S позивачем сплачено 1378,00 грн., ВОТМ6В164S -689,00 грн., на загальну суму 2067,00 грн. Тому суд вважає, що недоплачему суму коштів в розмірі 689,00 грн. потрібно стягнути з позивача.

Outcome: partial