Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягненя аліментів на утримання дитини. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, з відповідачем по справі - [PERSON], вона одружилася 11.08.2012 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 11 серпня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського РУЮ зроблено актовий запис за №118. Від шлюбу із відповідачем у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Рішенням Виноградівського районного суду №299/3794/14-ц від 04.12.2014 року шлюб укладений між позивачкою [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Далі позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] залишив свого малолітнього сина - [PERSON], проживати разом із позивачкою [PERSON] На даний момент син - [PERSON], [INFO], проживає разом зі позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Починаючи з дня розлучення, відповідач повністю перестав цікавитися долею свого малолітнього сина, відповідач жодного разу не поцікавився як живе його малолітній син, ухиляється від виконання батьківських обов'язків передбачених чинним законодавством України, та взагалі усунувся від його виховання, і з того часу всі обов'язки по вихованню сина покладені тільки на позивачку, що підтверджується довідкою виданою Виноградівським ВУЖКГ №1419 від 09.08.2017 року. Відповідач є працездатною, фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців, крім спільного зі позивачкою сина [PERSON] у нього не має, а також відповідач є матеріально забезпеченою особою, так як займається сезонними заробітками, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. Враховуючи таку поведінку відповідача малолітній син повністю залишився на утриманні та вихованні матері. Позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягувати з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500грн., щомісячно починаючи з 26.09.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки [PERSON], будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ст.ст. 280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача у поданій до суду заяві. Представник третьої особи -органу опіки та піклування Виноградівської РДА будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з»явився, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності а також зазначив, що відповідно до висновку органу опіки та піклування Виноградівської РДА за №03-19/2446 від 06.11.2017 року, недоцільне позбавлення відповідача [PERSON], батьківських прав відносно його малолітнього сина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.10.2013 року, встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно висновку №03-19/2446 від 06.11.2017 органу опіки та піклування Виноградівської РДА, орган опіки та піклування Виноградівської РДА вважає за недоцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.53 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування (ст.19 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, у відповідності до ст.164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наведене вище в нормативних актах у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ні з конкретних обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому факт роздільного проживання батька та дитини, також суд не вважає обставиною, яка може слугувати про позбавлення батьківських прав. Оцінюючи усі докази, суд встановив, що неспроможність відповідача проживати разом з сином та забезпечити дитині кращі умови, пояснюється лише тим, що він не бачився із сином близько двох років. Відсутні також будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН "Про права дитини" державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї, а саме матері для догляду за дитиною. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання своєї дитини та її утримання. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем батьківських обов'язків, нехтування такими обов'язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачем суду не надано. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовниї вимоги про позбавлення батьківських прав суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Отже, з огляду на вищевстановлене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не здобуто належних та достовірних доказів ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо свого малолітнього сина, які можна розцінювати як його винне ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов'язками. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому у задоволені позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] слід відмовити. Разом з цим, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні установлено, що відповідач є працездатною, фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців, крім спільного зі позивачкою сина [PERSON] у нього не має, а також відповідач є матеріально забезпеченою особою, так як займається сезонними заробітками. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також, при визначенні розміру аліментів, суд враховує ч.2 ст.182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ч.2 ст.184 СК України, яка встановлює, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що він займається сезонними заробітками, тому, суд дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, а тому суд вважає, що аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на дитину щомісяця до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial