Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс», третя особа: Комунальне підприємство «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли, згідно з яким 12.04.2019 р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1812335780000; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] , та ПАТ «КБ «Надра», який наразі перебуває у стані ліквідації, було укладено кредитний договір №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року на суму 184 384 доларів США 95 центів на строк до 10 травня 2028 року. Даний кредит є споживчим кредитом наданий на придбання нерухомості із сплатою Банку процентів за користування кредитом у розмірі 14,49% річних. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року було укладено Іпотечний договір б/н від 14 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року, позивачем передано банку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 87,60 кв. м., жилою площею 53,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та ПАТ «КБ «Надра», 16 березня 2010 року було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року. На момент укладення Додаткової угоди №1 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року, а саме станом на 16 березня 2010 року, розмір строкової заборгованості за кредитом складав 144 025,81 доларів США. 10 серпня 2010 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року. На момент укладення Додаткової угоди №2 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року, а саме станом на 10 серпня 2010 року, розмір строкової заборгованості за кредитом складав 126 061,10 доларів США. 14 грудня 2010 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року. На момент укладення Додаткової угоди №3 до кредитного договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року, а саме станом на 14 грудня 2010 року, розмір строкової заборгованості за кредитом складав 107 444,49 доларів США. 12.12.2018 року було укладено договір купівлі-продаж (відступлення) прав вимоги договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», за яким первісний кредитор (ПАТ`КБ «Надра») відступив шляхом продажу новому кредитору (ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс») права вимоги до позичальника ( [PERSON] ) за кредитним договором №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року та за договором забезпечення: іпотеки. 12.04.2019 року Державним реєстратором Алієв Гусейн Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» Позивачу не було відомо про факт відступлення права вимоги за кредитним договором. Про дану обставину позивач дізнався лише після отримання вимоги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.01.2019 року після особистого звернення до ПАТ «КБ «Надра», де позивачу надали повідомлення про заміну кредитора. Позивач вважає, що реєстрація права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» була проведена відповідачем без відповідних підстав та всупереч вимогам законодавства, чим порушені її права. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2020 р. позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінресурс», третя особа: Когмунальне підприємство «Світоч» м. Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. 02.03.2021 р. до суду від представника відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням їх необгрунтованість та безпідставність, зазначено, що неналежне виконання [PERSON] взятих за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення заборгованості по кредиту. Також відповідач стверджував що 12 грудня 2018 року було укладено договір відступлення прав вимоги договору №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальника за кредитним договором №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року та за договором іпотеки. Станом на дату прийняття оскаржувального рішення, заборгованість позичальника перед ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» за договором №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року не була погашена та становила 149 484,61 доларів США. Позиція відповідача про добросовісне виконання борговох зобовязань позивачем перед банком щодо сплати заборгованості то відповідач стверджував що останній платіж спрямований на виконання боргових зобовязань був здійснений 08 липня 2016 року, тобто вже тривалий час позивач не виконує своїх зобовязань. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги викладені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» Мартиненко В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа державний реєстратор Алієв Г.А. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Поштова кореспонденція з процесуальними документами, яка надсилалась на адресу вказаного відповідача переважно була повернута без вручення з довідками Укрпошти за закінчення терміну зберігання. Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.05.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», було укладено Договір кредиту №101/ЖР/62/2008-840 від 14.05.2008 року, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 184 384 доларів США 95 центів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49% річних строком повернення кредиту до 10 травня 2028 року. В забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором 14.05.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» укладено Іпотечний договір б/н від 14 травня 2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 12238, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 86,60 кв.м. по [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого того ж дня - 14.05.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 12233. Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2019 року, державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46502783 від 16.04.2019 р., відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», код ЄДРПОУ 38899260, дата державної реєстрації 16.04.2019 р., номер запису про право власності 31209523. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: договір купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, серія та номер: 101/ЖР/62/2008-840, виданий 12.12.2018 року видавник: ПАТ «КБ «Надра»; Доказ вречення вимоги, серія та номер: б/н виданий 27.02.2019 р. Видавник ПАТ «Укрпошта»; Вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, серія та номер: 20-02/19, виданий 20.02.2019 р., видавник ТОВ «ФК «Укрфінресурс»; Договір поруки, серія та номер: б/н, виданий 14.05.2008 р., видавник ПАТ «КБ «Надра»; Договір іпотеки, серія та номер б/н, виданий 14.05.2008 р., видавник ВАТ Комерційний банк «Надра». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Статтею 5 договору іпотеки сторонами обумовлено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація, зокрема пунктом 5.4 визначено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення предмет іпотеки в межах передбачених договором іпотеки. Станом на час укладення між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» договору іпотеки від 14 травня 2008 р. частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим станом на 14 травня 2008 р. статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Отже, виходячи з умов договору іпотеки, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. Як визначено нормою частини 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. ТОВ «ФК «Укрфінресурс» надсилало на адресу [PERSON] вимогу від 20.02.2019 р. № 20-02/19 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», у якому вимагалось сплатити борг за кредитним договором розмір якого станом на 20.02.2019 р. складає 149 484,61 дол. США. Разом з тим, суд враховує наступні обставини. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; - таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону «Про іпотеку»). Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, квартира площею 87,60 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Укрфінресурс» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 14.05.2008 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Г.А.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, у зв`язку з чим суду доведено протиправність рішення державного реєстратора Алієва Г.А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 12.04.2019 року, індексний номер 46502783, та реєстрації 16.04.2019 року за ТОВ «ФК «Укрфінресурс» права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,60 кв.м., житловою площею 53,00 кв.м. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині позовних вимог до відповідача ТОВ «ФК «Укрфінресурс», як правонаступника юридичної особи на ім`я якої зареєстроване право власності на спірну квартиру. За змістом пункту 1 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення рішення у справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому суд відхиляє позовні вимоги у цій частині про необхідність застосування такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення його порушеного права. Водночас суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19. За викладених обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, враховуючи норми чинного законодавства на час вирішення спору у сфері державної реєстрації, суд приходить до висновку, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення державного реєстратора Алієва Г.А.О. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.04.2019 року, індексний номер 46502783, та припинити право власності за Акціонерним товариством ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс», код ЄДРПОУ 38899260, на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,60 кв.м., житловою площею 53,00 кв.м., зареєстроване 12.04.2019 року, номер запису про право власності 31209523. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в дохід держави у розмірі 1 681 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial