Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (ПАТ "Шахтоуправління "Покровське") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що працював на підприємстві в якості начальника зміни ділянки "Горна Контора" з 11 листопада 2013 року по 8 березня 2016 року, звільнений з роботи за згодою сторін. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не здійснив з ним в день звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі, у зв'язку з чим на підставі ст.117 КЗпП України він просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 8 березня 2016 року по 8 квітня 2016 року за 31 календарний день в сумі 15924,08 грн. з розрахунку, що його середньоденний заробіток дорівнює 513,68 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача Пишна В.Г. позов не визнала і суду пояснила, що позивач дійсно працював на підприємстві з 2 лютого 2013 року по 8 березня 2016 року. У зв'язку з тим, що [PERSON] самовільно залишив роботу та на підприємство не з'являвся без поважної причини, а з'явився на підприємство із заявою про звільнення за згодою сторін лише 14 березня 2016 року, при цьому написав ще одну заяву з проханням звільнити його останнім днем роботи, а наказ видати 14 березня 2016 року, факт неявки на роботі без поважної причини не визнав. У цієї ж заяві написав, що претензій до підприємства у зв'язку з виплатою грошових коштів при звільненні не має. Із заявою про остаточний розрахунок позивач на шахту не звертався, а навпаки написав заяву, що ніяких претензій з приводу остаточного розрахунку при звільненні до підприємства не має, у зв'язку з чим нараховані суми позивачу були сплачені 8 квітня 2016 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідальність підприємства за затримку розрахунку при звільненні настає лише у разі вини власника або уповноваженого їм органу, у зв'язку з чим відповідач вважає, що його вини у затримці остаточних сум при звільненні немає, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" в якості начальника зміни, зайнятого на підземних роботах 50 і більше процентів робочого часу на рік з 11 лютого 2013 року по 8 березня 2016 року, звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Обставинами, визнані сторонами а тому такими, що не підлягають доказуванню згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, є, що останнім робочим днем роботи позивача є 8 березня 2016 року, а датою остаточного розрахунку відповідачем перед позивачем по забортній платі є 8 квітня 2016 року. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з вини відповідача позивачу були виплачені належні йому суми лише 8 квітня 2016 року замість дня його звільнення, тобто 8 березня 2016 року. Таким чином, підлягає відшкодуванню відповідачем середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 11814,64 грн. (513,68 грн. х 23 дні), де 513,68 грн. - середньоденний заробіток позивача, розрахований на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, 23 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Суд не може погодитись з думкою позивача про те, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за всі календарні дні затримки розрахунку, оскільки відповідно до роз'яснень, що містяться в п.32 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992р., у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, що містяться у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Посилання представника відповідача на те, що в своїй заяві [PERSON] зазначав, що не має претензій з приводу розрахунку до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", є безпідставним, оскільки позбавляє його передбачених трудовим законодавством гарантій на відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі, передбаченому п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial