Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

у суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (постійного проживання на території України) звернувся [PERSON], у якій просить встановити факт того, що він на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України, а саме в селі Доробратово Іршавського району Закарпатської області. Заяву мотивує тим, що народився 06 липня 1985 року в селі Кульсари Ембінського району Гурївської області Казахської Радянської Соціалістичної Республіки. На початку 1990 року разом з матірю переїхав в Україну та проживав за адресою: [INFO]. Після переїзду постійно, зокрема і станом на 31.08.1991 року, проживав на території України, навчався в Ільчицькій школі-інтернаті, вищому професійному училищі № 34 м.Вироградов, проходив військову службу у Збройних Силах України. Однак, досі не отримав паспорт громадянина України. Встановлення факту необхідне для отримання паспорта громадянина України з подальшим правом реалізації своїх прав. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав. Представник заявника у судовому засіданні просив задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні висловив заперечення проти заявлених вимог, мотивуючи тим, що заявником не надано допустимих і достатніх доказів на підтвердження проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 06 липня 1985 року в с. Кульсари Ембінського району Гурївської області Казахської Радянської Соціалістичної Республіки, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ТК №453955. Відповідно до свідоцтва АК №21722854 від 23 червня 2003 року [PERSON] закінчив Ільницьку школу-інтернат І-ІІІ ступенів у 2003 році, де отримав базову загальну середню освіту Згідно атестату АК №26870426 від 23 червня 2005 року [PERSON] у 2005 році закінчив Ільницьку школу-інтернат І-ІІІ ступенів, де отримав повну загальну середню освіту. У 2006 році [PERSON] закінчив вище професійне училище № 34 м.Виноградів, що підтверджується Дипломом АК №30065443 від 29 червня 2006 року. З 25 жовтня 2006 року по 25 жовтня 2007 року [PERSON] проходив строкову військову службу в лавах Збройних Силах України. Згідно довідки Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області №789 від 23 серпня 2018 року, [PERSON], [INFO] проживав на території Доробатівської сільської ради із 1990 року по 2015 рік за адресою: с.Доробатово, вул. Шкільна, 2, Іршавського району, Закарпатської області. Згідно довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Ільницька гімназія» від 15.11.2018 року № 98, [PERSON], [INFO], дійсно навчався та проживав в Ільницькій ЗОШ-інтернаті І-ІІІ ступенів з 01.09.1998 року по 27.06.2005 року. Відповідно до посвідчення про приписку до призивної дільниці № 0345, [PERSON] поставлений на військовий облік Іршавським РВК 05.02.2002 року. Місце народження [PERSON] у Посвідчені зазначено с.Доробратово Іршавського району. Відповідно до довідки виконкому Козелецької селищної ради № 10\~419 від 12 жовтня 2018 року та Акту обстеження від 12 жовтня 2018 року, [PERSON], 06.07.1985 року не зареєстрований, але проживає за адресою: [INFO]. У довідці № 02-08/509 від 23.11.2018 року виконавчий комітет Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області повідомляє суд, що довідка про те, що [PERSON], 06.07.1985 року проживав за адресою: [INFO] видавалась на підставі записів у по господарських книгах Доробратівської сільської ради за 1991-1995 р.р., 2006-2010 р.р., 2011-2015 р.р. Заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, суд вважає, що заява [PERSON], заінтересована особа Козелецький районний сектор УДМС у Чернігівській області про встановлення факту, що має юридичне значення (постійного проживання на території України) задоволенню е підлягає виходячи з наступного: Частиною 1\~ст.81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5-6\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1\~ст.3 цього Закону, згідно яких громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім\~Закону України «Про громадянство України», також\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001\~«Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень\~Закону України «Про громадянство України»\~та Порядку… заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України»\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1\~ст.8 Закону України «Про громадянство України»\~особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз.12\~ст.1 Закону України «Про громадянство України»). У своїй заяві [PERSON] просить встановити факт того, що він на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України, а саме в селі Доробратово Іршавського району Закарпатської області. Проте, у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України у цей період часу. Документом, який наданий заявником на підтвердження заявлених вимог є довідка Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області №789 від 23 серпня 2018 року про те, що [PERSON] проживав на території Доробатівської сільської ради із 1990 року по 2015 рік за адресою: с.Доробратово, вул. Шкільна, 2, Іршавського району, Закарпатської області. Про те, на запит суду Доробратівська сільська рада надала розяснення, що інформація у вищевказаній довідці була вказана на підставі записів у по господарських книгах Доробратівської сільської ради за 1991-1995 р.р., 2006-2010 р.р., 2011-2015 р.р., що жодним чином не підтверджує факту постійного безперервного проживання [PERSON] на території саме 24 серпня 1991 року на території України. Крім цього, довідку №789 не можна вважати належним доказом, у розумінні\~ст.77 ЦПК України, оскільки вона не містить посилань на облікові відомості та інші фактичні дані про проживання вказаної особи у зазначений період часу, які б беззаперечно вказували на цей факт, крім того у ній відсутні відомості, що вказана особа перебувала на території України на законних підставах. Тому, суд критично ставиться до довідки Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 789 від 23 серпня 2018 року, та до уваги її не бере. Письмові пояснення [PERSON] також не можуть вважатися доказами, які свідчать про встановлення дійсного факту постійного проживання заявника на території України на момент 24 серпня 1991 року. \~Інші, надані заявником письмові докази самі по собі не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Таким чином,\~враховуючи вищевикладене,\~беручи до\~уваги наведені\~положення законодавства,\~зважаючи на\~те,\~що заявник\~[PERSON] в\~судовому засіданні\~не надав\~суду належних\~та переконливих\~доказів на\~підтвердження того,\~що за\~станом на\~24.08.1991\~року він\~проживав на\~території України,\~заявлені вимоги\~не підлягають\~задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed