Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

30.05.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 14 лютого 2007 року договору б/н відповідач отримав кредит у розмірі 4500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30 квітня 2014 року в нього утворилась заборгованість в розмірі 20 522 грн 68 коп.. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові, суд виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки кредитний договір укладено 14 лютого 2007 року, останню проплату боржником здійснено 17 жовтня 2007 року, у зв'язку з чим перебіг строку позовної давності розпочався 18 жовтня 2007 року та закінчився 18 жовтня 2010 року. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2007 року в сумі 8 634 грн 95 коп.. Вирішено питання про розподіл судових витрат. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що до вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості слід застосувати наслідки спливу позовної давності, стягнувши на користь банківської установи з відповідача заборгованість в межах трирічного строку. Оскільки позов до суду позивачем подано 29 травня 2014 року, заборгованість за кредитним договором слід стягувати з 29 травня 2011 року до 29 травня 2014 року. Згідно з розрахунком заборгованості від 30 квітня 2014 року заборгованість за процентами з урахуванням сальдо поточної заборгованості за кредитом за цей період становить 7 614 грн 30 коп. та 133 грн 27 коп., разом - 8 634 грн 95 коп.. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року за наслідками розгляду касаційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" , касаційну скаргу задоволено та рішення суду першої і апеляційної інстанції скасовано та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів, суд касаційної інстанції зазначив, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (позиція Верховного Суду України, викладена в справі № 6-14цс14). У судове засідання представник позивача за довіреністю Деркач О.Р. не з"явилась, подала письмове пояснення до позовної заяви, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] 12.11.2012 року отримав кредитну картку із новим строком дії, що спростовує твердження відповідача про закінчення строку позовної давності щодо спірних правовідносин у жовтні 2010 року. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів щодо спростування вказаної обставини, а також правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14, вважала позовні вимоги підставними та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання повторно не з"явився, що суд вважає неявкою без поважних на те причин. Підстави для відкладення розгляду справи не встановлені. Відповідно до положень ст.ст.224-228 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалив можливим заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Оцінюючи надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення за наступних підстав. Дані правовідносини регламентуються: -ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, за якими одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; -ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом; -ст. 1054 ЦК України, за якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з договором б/н, укладеним 14 лютого 2007 року між ПАТ КБ"ПриватБанк" та [PERSON], останньому видано кредит в розмірі 4500 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із матеріалів справи вбачається відповідач [PERSON] 12.11.2012 року отримав кредитну картку із новим строком дії. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг держатель картки зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним та комісію на умовах, передбачених договором. Пункт 6 Умов передбачає, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Відповідно до п. п. 9.3, 9.12 Умов картковий рахунок відкритий на невизначений строк і договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У своїй письмовій заяві від 14 лютого 2007 року [PERSON] погодився та підтвердив своїм підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Також [PERSON] виразив згоду з тим, що підписана ним заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Судом установлено, що відповідач на порушення взятих на себе зобов'язань умови договору не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 квітня 2014 року становить 20522 грн 68 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3574 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 15495 грн. 22 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 953 грн 46 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (позиція Верховного Суду України, викладена в справі № 6-14цс14). Розприділяючи судові витрати суд керується вимогами ст.88 ЦПК України та приходить до висновку, що стягненню із відповідача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved