Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірній квартирі зареєстровані та проживали: [PERSON] з 1988 року по 1995 рік та [PERSON] з народження до 1995 року. Реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS], порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останню можливості в повній мірі реалізувати її право власності. Позивач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви (вх. № 9882 від 23.03.2015 року; вх. № 9881 від 23.03.2015 року), засвідчені нотаріусом м. Хотьково Сергієво-Посадського нотаріального округу Московської області Івіцькою Л.А. та зареєстровані в реєстрі за № 1-158, № 1-156, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення (а.с. 47-48). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її адвоката, пояснення свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.06.1995 року, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів (а.с. 7), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER] (а.с. 10) інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № [NUMBER] від 20.02.2015 року, наданою Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 39-41), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № [NUMBER] від 23.02.2015 року (а.с. 52) та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 23.02.2015 року, наданою Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, а також довідкою про належність нерухомого майна № 84517 від 07.09.2012 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8). Відповідно до довідки № 292 від 19.12.2014 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 3» Кіровоградської міської ради», [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 5). Також реєстрація відповідачів за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запити суду, які здійснені у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 19, 20). Згідно акту від 23.12.2014 року, складеного комісією в складі сусідів та засвідченого начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 3» Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири [ADDRESS], в ході якого встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1995 року за вищевказаною адресою не проживають (а.с. 6). Свідки [PERSON] та [PERSON] повністю і беззаперечно засвідчили в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідачів в спірній квартирі більше десяти років. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстрованими в належній позивачу квартирі, порушують права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживають в ньому більше десяти років, що відповідно до вимог статей 391 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. А також реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved