Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка є дочкою померлого [PERSON] та єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого батька. Спадщину після смерті батька позивачка вчасно прийняла та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, належним чином оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] позивач позбавлена можливості, оскільки спадкодавець за життя не оформив належним чином своїх прав на вказане майно і правововстановлюючий документ відсутній. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Янчук В.М. надали до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили слухати справу без їх участі. Відповідач, представник Устянської сільської ради, в особі голови комісії з реорганізації Устянської сільської ради Драган В.Г., надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу в його відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинностіЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] та єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого батька, що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про одруження. Позивачка вчасно прийняла спадщину після смерті батька і на земельну частку (пай) отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2001 серії АВР № 488072. Однак завідувачем Бершадської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в зв"язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2020 № 412/02-31. Право власності на вказаний будинок [PERSON] набув як колишній член колгоспного двору,але належним чином своїх прав не оформив. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З довідки Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 22.12.2000 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів і станом на 15.04.1991до складу договору входив [PERSON] . Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] . Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст. 25, 346, ЦК України, ст. ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved