Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Красноградського районного суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт свого померлого батька\~[PERSON]І, посвідчений 29.01.2015 року секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 51, \~посилаючись на те, що спірний правочин - заповіт - вчинений\~на користь відповідача [PERSON] під впливом обману. В обґрунтування позову вказано, що за життя [PERSON] завжди мав намір залишити своє майно позивачеві,16 липня 2012 року приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON], за яким він заповів своїй доньці [PERSON], все своє майно. Після його смерті [PERSON] стало відомо, що [PERSON] 29.01.2015 року склав інший заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] Заповіт було посвідчено секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району. Однак позивач вважає, що з 01.01.2015 року до 11.03.2015 року її батько [PERSON], перебував у стані алкогольного запою та був дуже хворим, і тому не міг усвідомлювати свої дії при складанні заповіту в Петрівській сільській раді. Крім того, заповіт було складено і посвідчено з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат". З вказаних пістав [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги та визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими. [PERSON] пояснила, що тривалий час була знайома з [PERSON], вони підтримували близькі стосунки та разом проживали. Під час хвороби [PERSON] вона його доглядала, відвідувала в лікарні, турбувалася про нього. Заповіт був складений померлим з власної волі, він самостійно розпорядився своїм майном на її користь. Представники Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи вони повідомлялися належним чином та направили письмові заяви. Вислухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 29 січня 2015 року [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району, зареєстровано в реєстрі за № 51, яким все майно, заповідав [PERSON] 11 березня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ВЛ № 481076, актовий запис № 72 від 12 березня 2016 року. Позивач є донькою померлого [PERSON] Після смерті батька [PERSON] стало відомо про заповіт від 29 січня 2015 року на користь [PERSON], який скасував попередній заповіт батька на її користь. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України, в тому числі Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Як передбачено ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як передбачено ч.1 ст.1243 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим. Оспорюючи заповіт [PERSON] від 29 січня 2015 року позивач посилалася на зловживання покійного спиртними напоями та постійне перебування свого батька в нетверезому стані, крім того вказувала , що він тяжко хворів і перебував в січні 2015 року в Красноградській ЦРЛ. [PERSON] наполягала, що заповіт був підписаний [PERSON] під впливом обману, оскільки він вже висловив свою волю раніше і заповідав все своє майно на її користь. Позивач повідомила, що за її заявою проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.358 КК України, а шлюб між [PERSON] та батьком визнано неукладеним за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 27.07.2016 року. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші пояснювали , що [PERSON] вживав спиртні напої , але був психічно здоровою людиною. З матеріалів справи вбачається , що [PERSON] за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним. Крім того, з пояснень [PERSON], секретаря Петрівської сільської ради встановлено, що при складанні і посвідченні заповіту 29 січня 2015 року [PERSON] був в тверезому стані, звичайно поводився, пояснив що бажає розпорядитися своїм майном та особисто підписав складений заповіт. З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту судом роз"яснювалося сторонам право клопотати про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак клопотання про її призначенні і проведення в судовому засіданні не надійшло. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] 29 січня 2015 року свідомо складав заповіт, усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати та мав повне право на заповіт. Позивач [PERSON] в позовній заяві як на підставу про визнання заповіту недійсним посилалася на те, що заповіт вчинений під впливом обману. У відповідності до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми\~ст.230 ЦК\~не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт вважається одностороннім правочином, оскільки з його укладанням у сторін не виникає, як правило, взаємних прав та обов"язків. Правовою метою заповіту є передача власником свого майна після смерті у власність іншої особи. Таким чином, обґрунтування позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним посилаючись на ст.230 ЦК України не відповідає вимогам закону. Згідно\~ст.1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, і за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки заповіт як односторонній правочин також підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів, то за позовом заінтересованої особи, заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст.1257 ЦК України). З огляду на викладене та аналізуючи зміст заповіту, суд приходить до висновку, що форма заповіту від 29 січня 2015 року, який складено [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений секретарем Петрівської сільської ради Красноградського району, зареєстрований в реєстрі за №51, відповідає вимогам, встановленим ст.1247 ЦК України, тобто спірний заповіт підписаний заповідачем, посвідчений уповноваженою особою сільської ради, в заповіті зазначено місце, дата та час складання заповіту, а також є відмітка про те, що зміст ст. ст.1235, 1241, 1254 Цивільного кодексу України заповідачеві роз'яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру. Відповідно до частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст. 58, 60 ЦПК України, на підтвердження того, що волевиявлення заповідача при складані заповіту не було вільним, а зловживання спиртними напоями, якщо таке і допускалось спадкодавцем, не може свідчити про відсутність його волевиявлення під час укладення заповіту, а також про неможливість укладення правочинів. Відсутні докази того, що [PERSON] під час складання заповіту не розумів значення свої дій та не міг ними керувати та не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги чинного законодавства, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання недійсним заповіту є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed