Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що з 29.08.2000 р. по 25.12.2013 р. перебував з відповідачем у шлюбі. За час шлюбу вони придбали автомобіль марки "OPEL OMEGA" 1996 року випуску, р/н [NUMBER], право власності на який зареєстроване за відповідачкою. На даний час вони проживають окремо, про порядок поділу майна не домовились. Посилаючись на це, просив визнати зазначений автомобіль спільним сумісним майном подружжя, поділити його, визнавши за кожним з них право власності на автомобіль в рівних частках - по 1/2 частині за кожним, залишивши його у власності відповідачки, а також стягнути з останньої половину вартості автомобіля, яку визначив у сумі 25188,93 грн. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач позов не визнала та пояснила, що хоча автомобіль і був придбаний за час шлюбу, ним постійно користувався позивач, оскільки водійських прав у неї немає. Після розірвання шлюбу позивач продовжував ним користуватись та вивіз його у невідомому напрямку. Автомобіль вона розшукала у непридатному для використання стані у м.Фастові, тому визначену позивачем суму його вартості у 50377,87 грн. вважала необґрунтованою. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника - адвоката [PERSON], яка діє на підставі угоди, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі такого. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають (ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69, ч.1 ст. 70 того ж Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу спільної сумісної власності подружжя частки дружини та чоловіка є рівними. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлені ст.71 того ж Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 зазначеної статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч.ч.1,2 68 того ж Кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2013 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.2000 по 25.12.2013 року. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], право власності на автомобіль "OPEL OMEGA" 1996 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстроване за [PERSON] на підставі довідки-рахунку КІМ626062 від 14.06.2011 з правом користування [PERSON] Той факт, що автомобіль був придбаний у шлюбі, сторонами визнається. З урахуванням наведених норм і встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання спільним сумісним майном автомобіль "OPEL OMEGA" р/н [NUMBER] та визначення, що право власності на нього належить кожному зі сторін в рівних частках по 1/2 частині кожному ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд виходить з такого. За змістом положень ч.ч.2,4 ст.71 СК України та засад змагальності сторін під час судового розгляду, той з подружжя, який вимагає на свою користь грошову компенсацію, повинен довести суду, що майно знаходиться у другого з подружжя, та надати докази на підтвердження його вартості. За змістом п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи. З пояснень позивача вбачається, що після розірвання шлюбу він розпорядився ним без згоди співвласника та поставив автомобіль на станції технічного обслуговування у м.Фастові, подальшою долею автомобіля не цікавився. Жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль перебуває у володінні відповідача, а також його дійсної вартості на час розгляду справи позивач суду не надав. За таких обставин позовні вимоги стягнути з відповідача половину вартості автомобіля в розмірі 25188,93 грн. та залишити його у власності останнього суд вважає необгрунтованими, а тому в їх задоволенні відмовляє.

Outcome: partial