Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок"(далі ПСП "Агрофірма "Світанок") про розірвання договору оренди землі від 28 грудня 2013 року, укладеного між ними та відповідачем, зареєстрованого 14.04.2014 року, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Позовні вимоги мотивують тим, що 28 грудня 2013 року між ними та ПСП «Агрофірма «Світанок» укладено договір оренди землі строком на п'ять років. За даним договором вони передали відповідачу земельну ділянку, загальною площею 1,55 га для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка належить їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після укладання договору оренди землі між ними 30.12.2013 року був складений акт приймання - передачі земельної ділянки. Так, як земельна ділянка належить їм спільно(по ? частці кожній), за домовленістю між ними вони разом виконали всі покладені на них обов'язки за чинним договором. Згідно їх домовленостей відповідач зобов'язувався за власні кошти забезпечувати збереження родючості ґрунтів та дотримуватись екологічної безпеки землекористування. Майже від початку дії договору агрофірма «Світанок» почала грубо його порушувати, не виконуючи своїх зобов'язань, які вона добровільно на себе взяла. Земельна ділянка не використовувалась і не використовується на даний час за прямим призначенням, жодних агроробіт на ній не проводиться. Через недбале відношення відповідача на даний час вона знаходиться у вкрай занедбаному стані (самозасіяна чагарниками та дикоростучими деревами). Таке відношення відповідача фактично призводить до втрати родючості ґрунтів. Вже більше року він не сплачує орендної плати за користування земельною ділянкою, чим безумовно порушує умови договору. Вони неодноразово вимагали від відповідача усунути порушення з його боку і почати виконувати ті обов'язки, які на нього покладені у договорі. Але їх вимоги не були задоволені. 08.01.2016 року вони направили претензію до директора «Агрофірми «Світанок»». Відповіді від відповідача вони не отримали, а їх претензії задоволені не були. 24.01.2016 року вони повторно направили відповідачу лист-попередження. Відповіді від відповідача вони також не отримали, розрахунок за користування землею проведений не був і роботу по приведенню земельної ділянки у належний стан не розпочали. А тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - ПСП "Агрофірма "Світанок" в судове засідання повторно не з"явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності суду не надав. На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місцезнаходження, зареєстрованого у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином(а.с.30). Представник третьої особи - Скаківської сільської ради в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав. В порядку ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. В порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного Згідно ст. 3 ЦПК України, особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 4 ЦПК України, встановлює способи захисту, які застосовуються судом та визначає, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 11 ЦПК України, визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 15 та 16 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є власниками земельної ділянки, загальною площею 1,55 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі(а.с.16-22). 28 грудня 2013 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та ПСП «Агрофірма «Світанок» з другої сторони, було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на п'ять років(а.с. 10-11). За даним договором позивачі передали Агрофірмі «Світанок»(Орендарю) земельну ділянку, загальною площею 1,55 га для ведення особистого селянського господарства. Нормативна грошова оцінка ділянки станом на 2013 рік становила 32 917 грн. 98 коп., що підтверджується акт приймання - передачі земельної ділянки та актом про визначення меж земельної ділянки та передачу орендарю на зберігання межових знаків в межах Скаківської сільської ради(а.с.13). Пункт 6 договору оренди землі від 28.12.2013 року зазначено, що орендарь вносить орендну плату у комбінованій (грошова та натуральна) формі, у розмірі 1 316 грн. 72 коп., що становить на дату підписання договору не менше 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. П. 11 чинного договору передбачено, що у разі затримки внесення орендної плати більш ніш на 60 днів, справляється пеня у розмірі 0,001 % відсотка не сплаченої суми за кожен день прострочення. Крім того відповідач зобов'язувався за власні кошти забезпечувати збереження родючості ґрунтів та дотримуватись екологічної безпеки землекористування(п.п. 19, 25, 26, 27 договору оренди землі). Судом встановлено, що Агрофірма «Світанок» умови даного договору оренди належним чином не виконує. Так, зазначеного обов"язку про сплату орендної плати, у відповідності до п. 6 умов оспорюваного договору оренди землі, відповідач не виконує, не сплачує оренду плату у повному обсязі за період 2014-2015 років, в результаті чого виникла заборгованість станом на 01.01.2016 року в розмірі 1316 грн.. Крім істотного порушення даного договору оренди землі в частині несплати орендної плати, відповідач не виконує зобов"язання щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно умов договору. Земельна ділянка не використовувалась і не використовується на даний час за прямим призначенням, жодних агроробіт на ній не проводиться. Через недбале відношення відповідача на даний час вона знаходиться у вкрай занедбаному стані (самозасіяна чагарниками та дикоростучими деревами). Таке відношення Відповідача фактично призводить до втрати родючості ґрунтів. Доказів на спростування даних обставин представником відповідача суду не надано. В зв"язку з систематичним не виконанням оспорюваного договору позивачі 08.01.2016 року направили претензію директору «Агрофірми «Світанок»(а.с.23). Однак відповіді їм відповідачем не надано, даний факт сторони не оспорюють. 24.01.2016 року позивачі повторно направили відповідачу лист-попередження, який також залишено без реагування(а.с. 24). У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі»(далі Закон), відносини, пов"язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його не виконання або виконання з порушенням умов. За змістом ст. 611 ЦК України, правовим наслідком порушення зобов"язання є, зокрема, розірвання договору, якщо це передбачено договором або законом. За умовами договору(п. 33) сторони дійшли згоди про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов"язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об"єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Одним із основних обов"язків орендаря відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» є своєчасне внесення орендної плати. Цьому положенню кореспондуються умови розділу 4(п.8) щодо внесення орендної плати не пізніше 31 грудня поточного року. В силу приписів ч. 5 ст. 17 Закону України «Про оплату за землю», несплата земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності виробниками сільськогосподарської і рибної продукції та громадянами протягом року, іншими платниками протягом півроку вважається систематичною і є підставою для припинення права користування земельними ділянками. Згідно ст. 96 ч. 1 «а» Земельного Кодексу України, землекористувачі зобов"язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. У свою чергу, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди ст. 24 Закону «Про оренду землі». Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, серед підстав припинення права користування земельною ділянкою зазначені такі як використання її не за цільовим призначенням, та систематична несплата орендної плати. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов"язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред"явлення позову про розірвання договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення ЦК України, повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людинита основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі « «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» та у справі від 20.11.1995 року «Прессе Компанія Навієра СА» проти Бельгії», зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися свою власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, відповідачем порушені. Оскільки ПСП "Агрофірма "Світанок" не виконує взяті на себе зобов"язання за укладеним з позивачем договором оренди землі від 28.12.2013 року щодо цільового використання земельної ділянки та виплати орендної плати, то на вимогу позивачів даний договір слід достроково розірвати. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачами судового збору у сумі 1102.40 грн.(а.с. 2-3). На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 651 ЦК України, ст.ст. 96, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 32, 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 17 Закону України «Про оплату за землю»,

Outcome: approved