Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

19.09.2017\~року Новоград-Волинська\~квартирно-експлуатаційна\~частина району\~Міністерства оборони\~України (надалі\~ Новоград-Волинська\~КЕЧ району) звернулася до суду з позовом, в якому просила, після уточнення позовних вимог, ухвалити рішення, яким поновити строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (надалі [PERSON] ЖКГЕ та КВ Новоград-Волинської міської ради) № 379 від 19.12.2008 року в частині надання дозволу на приватизацію [PERSON] квартири [ADDRESS] (надалі Квартири), визнати недійсним Свідоцтво про право власності на Квартиру, видане на імя [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним Договір купівлі-продажу Квартири, укладений 09.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову вказує, що у липні 2016 року у ході проведення документальної перевірки з питань використання службового житла Збройних Сил України на території Новоград-Волинського гарнізону було виявлений факт незаконної приватизації громадянами [PERSON] та [PERSON] службової Квартири Міністерства оборони України Новоград-Волинської КЕЧ району, а тому відбулося звернення до суду з цим позовом (а.с.45-49). 22.09.2017 року відкрито провадження у справі, справа призначена до судового розгляду (а.с.15). 09.11.2017 року представником [PERSON] ЖКГЕ та КВ Новоград-Волинської міської ради подано письмове заперечення, яке зводиться до того, що на підставі наданих [PERSON] документів для оформлення передачі їй та члену її сімї у приватну власність Квартири не вбачалося те, що остання є службовою. У звязку з чим просять залишити позовні вимоги без задоволення (а.с.19-20). 27.11.2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с.45-49). 27.11.2017 року накладено арешт на Квартиру (а.с.53). 19.02.2018 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Вказують на те, що рішення про включення спірної Квартири до складу службового житла було прийнято після видачі ордеру для вселення та вказуються на сплив позовної давності по даній справі (а.с.118-122). 15.03.2018 року представником Новоград-Волинської КЕЧ району подано відповідь на відзив, у якому останній звертає увагу на те, що на даний час рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 14.09.1994 року за № 65, яким затверджено Квартиру службовою та службовий ордер за № 935 від 04.08.1994 року не оспорені та в установленому порядку не визнані недійсними. Звертає увагу на те, що у ході проведення перевірки службового житлового фонду гарнізону у серпні 2011 року та лютому 2016 року членами житлової комісії Новоград-Волинського гарнізону не було виявлено в ОСББ «Мікрорайон «Зелені» факту приватизації Квартири. Про порушення права на користування квартирою позивач дізнався за результатами додаткової перевірки, проведеної у липні 2016 року. Тому вважає поважними причини пропущення строку позовної давності (а.с.137-157). 04.06.2018 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про закриття провадження у справі у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.234-235). У судовому засіданні представник позивача [PERSON]\~КЕЧ району заявлені вимоги підтримав, які просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги Новоград-Волинської КЕЧ району не визнали в інтересах своїх довірителів. Просили відмовити у задоволенні позову, кожен окремо. З приводу застосування судом строків спливу позовної давності просили врахувати правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-2469цс16. Представник [PERSON] вказувала на те, що її довіритель [PERSON] під час придбання спірної Квартири не знав та не міг знати про обставини на які вказує позивач, а тому є добросовісним набувачем. Представник відповідача [PERSON] ЖКГЕ та КВ Новоград-Волинської міської ради у судове засідання під час розгляду справи по суду не зявлялася, у заявах до суду представник [PERSON] просила розгляд справи проводити без їх участі, правова позиція управління відмовити у задоволенні позову (а.с.97,117,135,167,182,201,216,233). Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за останньою відомою адресою місця реєстрації, яка збігається із адресою місця проживання, що останній зазначив у своїй заяві до суду про відкладення розгляду справи (а.с.99) та шляхом поміщення оголошення про його виклик у судові засідання на сайті суду. Третя особа у судові засідання також не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Опитані свідки у судовому засіданні, кожен окремо, вказували на те, що під час проведення перевірок у 2011 році та на початку 2016 року не було виявлено порушення приватизації даної Квартири. Дане порушення було виявлено лише у кінці 2016 року під час повторної перевірки з цього приводу. Суд, заслухавши учасників справи, зясувавши обставини, на які учасники посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов на наступного висновку. Встановлено, що 04.08.1994 року Новоград-Волинською КЕЧ району видано ордер № 935, на підставі якого [PERSON] із членами сімї, а саме: чоловіком [PERSON], відповідачем по справі, та сином [PERSON] та [PERSON], вселилися у двохкімнатну квартиру, площею 38,0 кв.м., № 28 буд. 6 по вул. Рокосовського в м. Новоград-Волинський Житомирської області (а.с.10). 14.09.1994 року рішенням Новоград-Волинської міської ради народних депутатів Житомирської області за № 65 двохкімнатну квартиру, № 28 буд. 6 по вул. Рокосовського в м. Новоград-Волинський Житомирської області, площею 38,0 кв.м., затверджено службовою (а.с.12). У 2008 року [PERSON] звернулася до [PERSON] ЖКГ та КВ Новоград-Волинської міської ради із заявою про передачу Квартири у спільну власність у рівному співвідношенні із членом сімї чоловіком [PERSON] (а.с.8). 19.12.2008 року наказом [PERSON] ЖКГ та КВ Новоград-Волинської міської ради за № 379 прохання [PERSON] задоволено, передано їй та членам її сімї у спільну часткову власність дану Квартиру (а.с.7). 09.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], житловою площею 47,9 кв.м., загальною площею 75,0 кв.м. (а.с.236). У липні 2016 року під час проведення документальної перевірки з питань використання службового житла Збройних Сил України на території Новоград-Волинського гарнізону посадовою особою встановлено, що Квартира, яка визнана службовою, приватизована [PERSON] на підставі наказу наказом [PERSON] ЖКГ та КВ Новоград-Волинської міської ради за № 379 від 19.12.2008 року (а.с.9). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, у тому ж числі жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Згідно ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Із ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 4 , 5 ст. 5 та ч. 1,3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації, у тому ж числі, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить, у тому ж числі, право комунальної власності на нерухоме майно. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою,… в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, … , що приватизуються та передаються у користування і оренду.\~ Зі змісту п. 9 ч. 1 ст. 15 ЖК Української РСР слідує, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118). Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п. 12.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 року визначено, що перевірка стану обліку та використання жилої площі, закріпленої за гарнізонами, у тому числі в будинках виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, районної державної адміністрації та центральних органів виконавчої влади, проводиться щороку КЕВ (КЕЧ) району разом з гарнізонними житловими комісіями. Про проведені перевірки робляться відповідні відмітки в картках обліку жилої площі, закріпленої за гарнізоном у будинках виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад та центральних органів виконавчої влади (додаток 33). Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] на підставі ордера за № 935 від 04.08.1994 року, виданого Новоград-Волинською КЕЧ району, була вселена разом із членами сімї у двохкімнатну Квартиру, площею 38,0 кв.м., а [PERSON] ЖКГ та КМ Новоград-Волинської міської ради видано наказ про передачу останній та члену її сімї у приватну власність трьохкімнатну Квартиру, житловою площею 47,9 кв.м., загальною 75,0 кв.м., на підставі якого видано Свідоцтво про право власність на житло, та те, що рішення Новоград-Волинської міської ради народних депутатів Житомирської області за № 65 14.09.1994 року про затвердження двохкімнатної Квартири службовою дійсне на момент розгляду справи, суд приходить до висновку, що приватизація Квартири відбулася з порушенням норм Закону. Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача [PERSON] на предмет того, що її довірителю на момент приватизації Квартири не було відомо про те, що квартира рішенням ради визнана службовою з огляду на наступне. Зокрема, у рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 2-п-32,2006р. від 18.08.2006 року, де відповідачі [PERSON] та [PERSON] були учасниками справи, було встановлено про наявність такого рішення. Разом з тим, не підлягає й задоволенню клопотання представника відповідача [PERSON] відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору. У даній справі предметом спору є Квартира за відповідною адресою, у звязку з чим у суду сумнівів з цього приводу не виникає. Проте, враховуючи ту обставину, що звернення до суду з даним позовом відбулося лише у вересні 2016 року, суд рахує за необхідне задовольнити заяву представника відповідача [PERSON] щодо застосування наслідків спливу строків позовної даності до даних правовідносин. При цьому, суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом України, викладену у справі № 6-2469цс16 у постанові від 16.11.2016 року, яка вказує на те, що пунктом 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Ураховуючи положення п. 12.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке зводиться до того, що позивач мав проводити перевірку стану обліку та використання жилої площі щороку, проте цього у достатній мірі не робив. Про приватизацію даної Квартири позивачу стало відомо лише у липні 2016 року, коли остання відбулася ще у 2008 році. Відтак, позивач мав можливість та обов'язок знати про стан своїх майнових прав, а тому посилання позивача на ту обставину, що Новоград-Волинській КЕЧ району не було відомо про приватизацію Квартири до липня 2016 року, що потягло за собою звернення до суду з цим позовом лише у вересні 2017 року, є недостатньою. Тому суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду . У свою ж чергу, представником [PERSON] відповідача [PERSON] неодноразово вказувалося на те, що відповідачі не приховували факту приватизації Квартири. Про те, що Квартира була приватизована у 2008 році було відомо ОСББ, яке її обслуговувало. Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позову. Оскільки представником відповідача [PERSON] . заявлено вимогу про застосування до заявлених вимог позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову у частині надання дозволу на приватизацію Квартири та визнання недійсним Свідоцтва про право власності на Квартиру. Стосовно позовних вимог щодо недійсності договору купівлі-продажу Квартири, укладеного 09.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то судом не встановлено підстав визнання його недійсним. На момент укладення договору свідоцтво про право власність на Квартиру було чинне. Позивачем не доведено того факту, що відповідачу [PERSON] було відомо про обставин незаконної приватизації Квартири. Відтак, відповідач [PERSON] є добросовісний набувачем Квартири за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідачів на користь позивача не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed