Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що з 06.05.2016 року до 01.08.2018 року він та [PERSON] перебували шлюбі. До укладення шлюбу в 2010 році [PERSON] придбав за особисті кошти пральну машинку "Zanussi", вартістю 3060 грн. та порохотяг "LG", вартістю 430 грн., які після укладення шлюбу перевіз для користування в квартиру [PERSON] , де вони разом мешкали. Під час шлюбу в грудні 2017 року [PERSON] придбав за особисті кошти для особистого користування ноутбук "ACER" разом з комп`ютерною мишкою, загальною вартістю 6362 грн. Оскільки спільне життя не склалося, з червня 2018 року [PERSON] припинив шлюбні відносини з [PERSON] та повернувся жити до власної квартири. Особисті речі [PERSON] , такі як пральна машина, порохотяг та ноутбук з мишкою залишилися в квартирі [PERSON] , на неодноразові звернення [PERSON] з проханням повернути його особисті речі - [PERSON] відмовляла. З цих підстав [PERSON] звернувся за захистом своїх майнових прав до суду з позовом, в якому просив витребувати з незаконного користування [PERSON] його особисті речі: пральну машинку, порохотяг, ноутбук з комп`ютерною мишкою. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначено, що з 06.05.2016 року до 01.08.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували шлюбі. До укладення шлюбу [PERSON] придбала пральну машинку та порохотяг. Після укладення шлюбу [PERSON] переїхав проживати в квартиру [PERSON] , при цьому перевіз для користування свою пральну машинку та порохотяг. При цьому належні [PERSON] пральну машинку та порохотяг [PERSON] забрав у свою квартиру, яку почав здавати в оренду. Під час шлюбу [PERSON] використовував свої доходи (пенсію та гроші за аренду житла) лише у власних інтересах. Натомість під час шлюбу [PERSON] була змушена за власні кошти сплачувати комунальні послуги не лише за свою квартиру, а і за квартиру [PERSON] в сумі 7867,59 грн. Крім того, під час шлюбу [PERSON] із [PERSON] ними було придбано ноутбук "ACER". За таких умов між ними виник конфлікт, що став підставою для припинення спільного проживання та розірвання шлюбу. Оскільки [PERSON] безпідставно звернувся до суду, [PERSON] була змушена також подати до суду зустрічний позов для захисту своїх прав, в якому просила визнати її право особистої власності на ноутбук, припинивши сумісну часткову власність [PERSON] на цю річ, стягнути із [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 4686,59 грн., які були сплачені [PERSON] за комунальні послуги на квартиру [PERSON] , витребувати з незаконного володіння [PERSON] пральну машинку та порохотяг [PERSON] . Ухвалою суду від 16.05.2019 позови об`єднано в одне провадження. [PERSON] подав відзив на зустрічний позов [PERSON] . У відзиві зазначив, що зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки [PERSON] давав свої кошти [PERSON] для оплати в банківській установі комунальних послуг своєї квартири. Стверджує, що [PERSON] не витрачала своїх коштів на утримання його майна. Під час шлюбу [PERSON] віддавав [PERSON] свої доходи з пенсії та з оренди житла для ведення спільного господарства, придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг за дві квартири. Крім того [PERSON] стверджував, що у нього відсутні пральна машинка та порохотяг, які були придбані [PERSON] до укладення шлюбу з ним. Так, після укладення шлюбу, коли [PERSON] переїхав жити в квартиру [PERSON] та перевіз до неї власні пральну машинку та порохотяг, [PERSON] вивезла належні їй пральну машинку та порохотяг в невідомому напрямку, розпорядившись ними на власний розсуд. [PERSON] вважав такими, що суперечать закону вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права особистої власності на ноутбук, придбаний ним в шлюбі, навіть без компенсації йому 1/2 частки його вартості. Так в зустрічному позові не зазначено підстав, з яких [PERSON] вважала ноутбук своєю особистою власністю. Натомість [PERSON] стверджував, що придбав цей ноутбук хоча і під час шлюбу, але за кошти, зібрані до укладення шлюбу. З огляду на наведене, [PERSON] та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про поділ сумісного майна та витребування майна з чужого незаконного володіння. В підготовчому судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити з наведених в первісному позові підстав. Позову [PERSON] не визнали. В судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні первісного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте задовольнити поданий зустрічний позов з наведених в ньому підстав. Представник вказав, що позивачем не доведено, що пральна машинка та порохотяг вказаних моделей та номерів, що належать [PERSON] , дійсно перебувають у [PERSON] Ноутбук придбаний за сумісні кошти, але з урахуванням боргу [PERSON] за сплату [PERSON] комунальних послуг за належне позивачеві нерухоме майно, повинна бути припинена його частка у спільній власності із частковою компенсацією заліком коштів. Також вважає, що з [PERSON] слід стягнути суму сплачену особисто [PERSON] із сумісних коштів (1/2 частину) за комунальні послуги, надані за місцем розташування квартири, яка перебуває у особистій власності [PERSON] . Допитана в суді свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає сторони, оскільки прибирала у під`їзді, де проживали [PERSON] та [PERSON] , вона бачила, як [PERSON] , коли виїзджав в минулому році, вивозив пилосос, пральну машину, телевізор, посуд, шафу. Допитана з власної ініціативи як свідок відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона дійсно перебувала з [PERSON] у шлюбі. Визнає, що у її володінні перебувають пральна машинка та порохотяг, придбані [PERSON] до шлюбу та привезені ним у її помешкання, але при цьому вона не знає чи вони мають ті номери та серії, які вказує позивач. Вказує, що при цьому її пральна машинка, порохотяг і телевізор були вивезені у його квартиру. Комп`ютер він залишив їй, забравши взамін телевізор. [PERSON] під час спільного проживання надавав їй лише 1000 грн у місяць, а всі інші витрати, в тому числі і на оплату комунальних послуг за належну йому квартиру, оплачувала вона сама із власної пенсії. Вказала, що свідок [PERSON] помиляється щодо того, що [PERSON] вивозив машинку пральну, пилосос, коли вони припинили спільне проживання. Ці речі були вивезені ним раніше, а свідок переплутала дати. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення представника відповідача, допитаної з її ініціативи як свідка відповідача [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В статті 129 Конституції України визначено, що одним із основних засад судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежнім і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом неодноразово роз`яснювався сторонам цей обов`язок, як і право заявляти клопотання про витребування доказів. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із цивільного та сімейного права, пов`язані з захистом права власності та поділом спільного сумісного майна подружжя. Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948 р.) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено наступне. 06.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2016 року, актовий запис №14. (а.с.5). 01.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.08.2018 року, актовий запис 332. (а.с.6). До укладення шлюбу в 2010 році [PERSON] придбав пральну машинку "Zanussi", модель "ZWP580" серійний №01000444, вартістю 3060 грн. та порохотяг "LG" модель "VC 3245RT" серійний №912TA7Z02675, вартістю 430 грн. Факт придбання 15.05.2010 року зазначених пральної машинки та порохотяга до укладення шлюбу об`єктивно підтверджено товарними талонами магазину "Техноленд". (а.с.10-11). Під час перебування сторін в шлюбі було придбано ноутбук "ACER Aspire ES 1-524-2910" разом з комп`ютерною мишкою, загальною вартістю 6362 грн. Факт придбання 13.12.2017 року ноутбука об`єктивно підтверджений касовим чеком магазину "Comfy" (а.с.12). Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, як такі що визнані сторонами, крім того, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно ч.1ст.321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на викладене, суд задовольняє позов [PERSON] в частині витребування з незаконного володіння [PERSON] пральної машинки та порохотяга, які, як визнається відповідачкою, перебувають у її володінні. Посиланя представника позивача на той факт, що вони не визнають позову в цій частині, оскільки не можуть точно ідентифікувати пральну машинку та порохотяг за серійними номерами та виробниками, які вказані позивачем, не спростовують того факту, що це майно належить саме [PERSON] та перебуває у володінні відповідачки, що не заперечується [PERSON] . Щодо позовних вимог про витребування ноутбука разом з комп`ютерною мишкою у [PERSON] , та зустрічних вимог про визнання права особистої власності на на дане майно за [PERSON] шляхом припинення часткової власності [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідачем визнається, що спірний ноутбук разом з комп`ютерною мишкою, який придбавався у період шлюбу, перебуває у її володінні та вона ним користується. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторона відповідача не висловила незгоди з вартістю ноутбука, що визначена позивачем. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). [PERSON] не надано суду доказів того, що спірний ноутбук придбавався ним за особисті кошти та перебуває у незаконному володінні [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на володіння, користування та розпорядження ноутбуком з комп`ютерною мишкою, які є їх спільною сумісною власністю, оскільки придбані за сумісні кошти в період перебування у шлюбі, а не частковою, як вказує відповідач. Ноутбук є неподільною річчю, згідно з частиною другою статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Домовленість між сторонами щодо порядку користування ноутбуком, який є спільною сумісною власнісю, відсутня. Відповідачем як і її представником у суді не вказано на якій саме правовій підставі вони просять провести поділ спільного майна подружжя. З прохальної частини позову [PERSON] вбачається, що вона просить провести поділ спільного майна подружжя шляхом припинення права власності відповідача на спірне майно. При вирішенні вказаного питання судом береться до уваги, що відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. [PERSON] не звертався до суду з вимогою виділу у натурі його частки із спрільного майна - ноутбука, не висловлював згоди на отримання грошової компенсації. Припинити сумісну часткову власність можливо лише у разі визначення частки у спільному майні. У разі недосягнення згоди між подружжям щодо майна, може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав. Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. При цьому в силу ч.2 ст.365 ЦК суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічні положення містяться у ст.71 СК. Відповідачем на депозитний рахунок суду попередньо будь-які суми не вносилися, хоча таке право їй роз`яснювалося. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача про витребування з володіння відповідача ноутбука задоволенню не підлягають за недоведеністю. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання за нею особистої власності на ноутбук та припинення спільної часткової власності [PERSON] на цю річ. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зроблено висновок про те, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхні спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а тому суд приходить до висновку, що слід позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити частково тв. визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їхні спільній частковій власності. Суд також відмовляє і в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з [PERSON] на користь на [PERSON] сплачених нею коштів на утримання квартири, що належить йому на праві власності, з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих позивачем за зустрічним позовом дублікатами квитанцій на оплату комунальних платежів по квартирі [ADDRESS] за період перебування сторін у шлюбі, з вересня 2016 року по березень 2018 року, оплата здійснювалася [PERSON] Суду не надано доказів, що вказана квартира належить [PERSON] на праві власності. При цьому [PERSON] не було наданих належних та допустимих доказів, що плата за комунальні платежі по утриманню квартири здійснювалася нею за її особисті кошти. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] про витребування з незаконного володіння [PERSON] придбаних нею до шлюбу пральної машинки та порохотяга, [PERSON] не було подано належних, допустимих та достатніх доказів про придбання нею зазначеного майна до шлюбу та про перебування цього майна на теперішній час у володінні [PERSON] . В свою чергу [PERSON] визнав, що до шлюбу у [PERSON] були власні пральна машинка та порохотяг, але [PERSON] стверджував, що ніколи не володів та не користувався цим майном, оскільки одразу після укладення шлюбу [PERSON] вивезла його зі своєї квартири в невідомому йому напрямку, розпорядившись своїм майном на власний розсуд. Отже, відповідачем не доведено факту перебування цих речей у володінні позивача. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 3ст. 77 ЦПК України). Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 82 ЦПК . З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на сторони покладено обов`язок доведення обставин на які вони посилаються, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні зустрічного позову в частині витребування пральної машинки та порохотяга.

Outcome: partial