Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

06.05.2019 року орган опіки та піклування виконкому Хмільницької міської ради Вінницької області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із бабусею - [PERSON] та перебуває на її утриманні, мати дитини померла, а батько дитини її життям не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, від надання матеріальної допомоги на утримання доньки відмовляється. Вказані обставини, на думку представника позивача, свідчать про свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, а тому представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу)щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позовудо досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 06.05.2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримує позов з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задоволити. Відповідач, будучи завчасно та належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримує позов та зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. З огляду на вік думка малолітньої дитини не заслуховувалася. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 6) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (копія на а.с. 7) встановлено, що мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . З довідок № 07-21/251 від 20.01.2019 року, № 17-14/129 від 01.02.2019 року (копія на а.с. 21, 25), Актів обстеження умов проживання (копії на а.с. 13-15), характеристики (а.с. 20), довідки КНП "Хмільницький ЦПМСД№ № 01-17/165 від 11.02.2019 року (копія на а.с. 23), листа КПНЗ Хмільницька школа мистецтв № 01-09/02 від 08.04.2019 року (а.с. 24) а також висновку оцінки потреб сім`ї (копія на а.с. 27-28) встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом із бабусею - [PERSON] , яка здійснює за нею догляд, займається її вихованням, лікуванням та розвитком її здібностей. Листом Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 229/06-37/08/1 від 04.02.2019 року (а.с. 31) повідомлено, що відповідач перебуває на обліку та отримує пенсію по втраті годувальника на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З довідки № 07-21/199 від 07.02.2019 року (а.с. 22), письмових пояснень [PERSON] (копія на а.с. 19), відповідних листів служби у справах дітей Хмільницької міської ради Вінницької області № 255 від 06.09.2018 року, № 51 від 06.02.2019 року (копія на а.с. 16, 17), встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує її, не телефонує до дитини, її життям та навчанням не цікавиться, коштів на її утримання не надає. Листом Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області № 15.31-25/2519 від 08.02.2019 року (а.с. 32) повідомлено, що виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у Хмільницькому міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області не перебуває та на виконання не надходило. Наказом служби у справах дітей Хмільницької міської ради Вінницької області № 3 від 12.02.2019 року (а.с. 30) малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.03.2019 року, що 22.03.2019 року набрала законної сили (а.с. 18), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за ухилення від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] . Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 4/1 від 29.03.2019 року (а.с. 33), за наслідками розгляду заяви [PERSON] (а.с. 9) вирішено рекомендувати виконавчому комітету Хмільницької міської ради звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини. Затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 173 від 03.05.2019 року (а.с. 34) звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно доданого до рішення Висновку (а.с. 35-37) виконком Хмільницької міської ради (органу опіки та піклування) дійшов висновку доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги те, що відповідач виявляє повну бездіяльність щодо свого обов`язку з утримання та виховання власної дитини, не цікавиться нею та не виконує своїх батьківських обов`язків з її виховання, не надає матеріальної допомоги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки знайшов своє підтвердження, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд вважає за необхідне довести до відома відповідача, що згідно із ч. 1 ст. 169 СК України він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча в силу Закону зобов`язаний надавати таку допомогу, а тому наявні підстави для задоволення позову. При цьому, суд враховує повідомлені сторонами обставини, визначені ст. 182 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 150, 164, 166, 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved