Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.09.2007 року у розмірі 12202 грн. 10 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. Представники позивача - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вимоги, висловлені в позові, підтримали та просять суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.09.2007 року у розмірі 12202 грн. 10 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. В останнє судове засідання не зявились, але в матеріалах справи є письмова заява щодо розгляду справи у відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовник вимог позивача та просив відмовити в їх задоволенні, постільки він не писав заяву на отримання кредиту, кредитний договір з банком не оформлював, в кредиті не його підпис, анкета заповнена жіночою рукою, гроші та картку від банку він не отримував. Пояснив, що восени 2007 року він звернувся до торгівельного центру з метою придбати бездротовий модем передачі інтернет-комунікацій готівкою, для цього він надав копії документів для укладання договору на обслуговування в компанії «PeopleNet» за інтернет-зв'язок. Згодом телефонним звязком він дізнався від працівників ТОВ «УкрФінанси», що за ним обліковується кредитна картка ПАТ «Приватбанк». Відповідно до неодноразових письмових звернень до адміністрації ПАТ «ПриватБанк» щодо надання інформації стосовно кредитної картки, відкритої нібито на його імя, йому було відмовлено в наданні такої інформації, посилаючись на ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (банківська таємниця). В особистій бесіді від працівників банку він дізнався, що кредитна карта була випущена восени 2007 року. Також він дізнався, що після придбання модему готівкою, восени 2007 року на його імя було оформлено кредитну картку, в подальшому якою розраховувались за придбання компютерного обладнання. Однак, з метою урегулювання спору у досудовому порядку він неодноразово звертався письмово до «ПриватБанку» з метою отримати виписки з рахунку, а також отримати копії відповідного кредитного договору, але він отримував відмови у наданні йому зазначеної інформації, посилаючись, що запитувана інформація є банківською таємницею у відповідності до Закону України «Про банки та банківську діяльність». Жодних копій, підписаних ним договорів, позивачем до суду надано не було. Просить застосувати строки позовної давності згідно ст.ст. 257, 258 ЦК України. В останнє судове засідання не зявився, постільки перебуває в лавах Збройних Сил України строком на три роки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду щодо підписаної заяви разом з «Умовами ті правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно дії статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з стою запобігання виникнення [PERSON], згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п. 5.6 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку» позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON] має право на зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою», [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2015 року має заборгованість 12202,10 грн., яка складається з наступного: - 1971.19 грн. - заборгованість за кредитом; - 9411.76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), - 569.15 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В ст. 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З доводами представників позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, не підтвердженими належними та допустимими доказами, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п.27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Повідомленням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК за вих.№30.1.0.0/2-20150818/684 від 26.09.2017 року (а.с.114) підтверджується, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 21.09.2007 року отримав картку №4149437304899071, яка мала термін дії до останнього дня 03.2009 року. З матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони кредитного договору встановили строк виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. До матеріалів позовної заяви позивачем додано Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, з якого вбачається, що остання сплата кредитного платежу (тіло кредиту) відбулася 30.12.2007 року. У відповідності до п. 4.2.5 Кредитного договору, [PERSON] має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту/Кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно, з 31.12.2007 року у Позивача виникло право дострокового стягнення заборгованості і фактично змінився строк виконання зобовязання, який в даному випадку настав 30.12.2007 року. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Незважаючи на той факт, що строк виконання основного зобовязання у відповідності до Кредитного договору фактично настав 31.12.2007 року, Позивач звернувся до суду з позовом лише в серпні 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до приписів ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Як зазначено в постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14: початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права (ст. 263 ЦК). Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За змістом статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зі спливом строку позовної давності щодо основного зобовязання, сплинув строк і щодо додаткового зобовязання - пені, штрафів, інших санкцій. Позивачу достовірно було відомо про порушення відповідачем умов Кредитного договору щодо сплати щомісячного платежу і Позивачем цей факт також не заперечується і підтверджений розрахунком заборгованості, який позивач додав до позовної заяви. Правовою позицією по справі № 6-900цс16 від 16 листопада 2016 року, яка є обовязковою для застосування судами, встановлено: Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має права вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У відповідності до п. 4.2.5 Кредитного договору, [PERSON] має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту/Кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. У відповідності до п. 2.2.3 Кредитного договору - Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по Кредиту щомісяця до 18 числа поточного місяця. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобовязання - 19.02.2008 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пунктів 2.2.3, 4.2.5 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Враховуючи викладене суд приходить до висновку що позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо з 31.12.2007 року, а тому трирічний строк для звернення до суду з даним позовом закінчився 31.12.2010 року. Проте, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості лише у серпні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, про що наполягав і сам відповідач в судовому засіданні. Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає, щоу частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON]заборгованості за кредитним договором б/н від 21.09.2007 року та судових витрат слід відмовити, оскільки ПАТ КБ "Приватбанк" пропустило строк звернення до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] «про стягнення заборгованості». Судом проаналізовані докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, якими встановлено наступне. По перше, позивачем до позовної заяви як докази надані розрахунок заборгованості за кредитним договором та умови і правила надання банківських послуг, які містять в собі істотні різниці з розрахунком та умовами надання банківських послуг, які надані позивачем пізніше в ході судового розгляду справи. Зокрема в останніх Умовах та правилах надання банківських послуг вже зазначено про те, що строк позовної давності за кредитним договором складає 50 років, про що зазначив і позивач в своїх запереченнях. При цьому суд керується насамперед тими доказами, які були надані позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом. По друге, позивачем до позовної заяви надані копії паспорту [PERSON] як на підтвердження укладеного договору між ним та Банком, однак вказані копії паспорту чомусь завірені лише 15.01.2008 року, тобто майже через пів року після укладення кредитного договору, що викликає у суду глибокий сумнів у достовірності укладеного договору. По третє, підписи [PERSON] на зовнішній погляд містять різниці як у укладеному договорі, так і в усіх інших документах, доданих до справи, в звязку з чим в судовому засіданні були оглянуті оригінал заяви позичальника, однак від проведення судових експертиз сторони по справі відмовилися. По четверте, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2007 року, однак надав до суду оригінал нібито укладеного кредитного договору, який в собі вже містить номер договору, якого на час укладання не існувало. Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] вищевказаного договору № б/н від 21.09.2007 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для стягнення судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed