Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] у зверненні від 25.10.2016 року під назвою Про пропонування участі у корупційних діях та зловживання службовим становищем начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON]М. адресованому Премєр Міністру України [PERSON], Начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України [PERSON]; зобовязання вибачитися за нанесення образ та поширення неправдивої інформації шляхом направлення позивачу особисто підписаного листа з таким вибаченням; зобовязання спростувати поширену інформацію, шляхом направлення відповідного листа до Премєр Міністра України [PERSON], Начальника головного управління внутрішньої безпеки ДФС України [PERSON], із зазначенням в тексті листа: що вся викладена інформація у зверненні від 25.10.2016 року є недостовірною; заборону вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражаються в грубому спілкуванні з позивачем та розповсюдженні недостовірної інформації про позивача; стягнення 150 000,00 грн. моральної шкоди; стягнення судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач надіслав письмове звенення від 25.10.2016 року Премєр Міністру України [PERSON], Начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України [PERSON], текст якого є недостовірною інформацією, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, дискредитуючи її в очах керівництва Держави України та керівництва Державної фіксальної служби України. Зміст звернення відповідача зводиться до організації позивачкою так званої команди, яка на думку відповідача бере участь у корупційних схемах, спонукаючи при цьому до участі відповідача, який не погодився на участь в таких діяннях, внаслідок чого позивачка стала його переслідувати, здійснюючи дискримінацію на робочому місці. Крім цього, відповідач у своєму зверненні наголошує на зловживання зі сторони позивачки службовим становищем та порушення вимог етики поведінки державного службовця, наводячи епізоди по перевірках приватних підприємців. Однак, інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки, вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб, в тому числі керівництва держави України та керівництва Дердавної фіскальної служби України. Порушення прав позивача поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганблять честь, гідність та ділову репутацію позивачки в очах керівництва та осіб, які могли читати таке звернення, з точки зору додержання законів та загальноприйнятих норм моралі. Поширена інформація формує думку, що позивачка тісно повязана з корупційною діяльністю, більш того, вчиняє кримінально карані діяння. У звязку з неправомірним поширенням відповідачем недостовірної негативної інформації відносно позивачки, остання знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, морального страждання, внаслідок чого у неї різко погіршився стан здоровя та даний факт став причиною порушення функції сну. Тобто, протиправними діями відповідача, які полягають у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації позивачці завдана моральна шкода, яку остання оціює в 150 000,00 грн. 19.05.2017 року представник позивачки подав до суду заяву про зменшення (уточнення) позовних вимог, відповідно до якої просив в першій позовній вимозі фразу Начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України [PERSON]В. виключити; пункт другий викласти в наступній редакції: зобовязати відповідача вибачитися перед позивачем за нанесення образ та поширення неправдивої інформації шляхом направлення позивачу відповідачем особисто підписаного листа з такими вибаченнями; пункт третій позовних вимог фразу Начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України [PERSON]В. виключити (а.с.73 том 1). В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про зменшення (уточнення) позовних вимог , просив задоволити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечили та просили суд в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях (а.с. 74-97 том 1, 175-183 том 1, 218, 219 том 1, 97-106 том 2). Вважають позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки, при розмові, яка відбулась 30.03.2016 року у кабінеті начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області позивачка пропонувала відповідачу, як керівнику підрозділу ГУ брати участь у вчиненні спільно з нею корупційних дій. Дана розмова підтверджена звукозаписом, який випадково записано відповідачем на мобільний телефон. Оскільки, відповідач не погодився на участь у таких неправомірних діях, вони проводились без його участі та сприяння, а щодо нього керівництвом здійснювалось переслідування та дискримінація на робочому місці. Всі розмови з даного приводу підтверджуються звукозаписами. Щодо корупційних схем по деяких підприємцях, то прокуратурою Івано-Франківської області було порушено кримінальне провадження відносно посадових осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області, яке вподальшому на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито. Однак, це свідчить про те, що дані факти корупційних дій мали місце. Крім цього, позивачка застосовує нецензурні висловлювання, які не подобають чиновнику такого рівня. У звязку з незгодою із діями позивачки, останньою було оголошено відповідачу догани, позбавлено преміальних доплат наказами, з якими відповідача навіть не ознайомлювали, безпідставного проведення службового розслідування з грубим порушенням порядку його проведення, незаконного звільнення з роботи. Неправомірність таких дій позивачки підтверджена рішеннями судів, якими визнано незаконними накладення на відповідача дисциплінарних стягнень, Уповноваженим Верховної ради з прав людини, яким складено на посадову особу ГУ ДФС в області протокол про адміністративне правопорушення, висновками компетентного органу відділу внутрішньої безпеки. Позивачка не надала суду жодних доказів того, що надана для перевірки інформація є недостовірною. Вся викладена у зверненні від 25.10.2016 року інформація описана на основі реальних фактів, тобто подій, які відповідачу відомі та які мали місце. Що стосується вимоги про стягнення 150 000,00 грн., то вона до задовлення не підлягає, оскільки, позовна заява не містить жодних доказів щодо порушення майнових чи немайнових прав позивача, зокрема не зазначено та не надано доказів факту приниження честі, гідності та ділової репутації, доказів факту спричинення збитків, в тому числі тяжкості нібито перенесених страждань та обгрунтування на основі ним вимог моральної шкоди аж у такому розмірі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Так, 25.10.2016 року [PERSON] звернувся до Премєр Міністра України п.Гройсмана В.Б. особисто, копія якого надіслана Начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України п.Ю.В. [PERSON] особисто із зверненням Про пропонування участі у корупційних діях та зловживання службовим становищем начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON]М. адресованому Премєр Міністру України [PERSON], а саме: «Повідомляю, що начальник ГУ ДФС в Івано- Франківській області [PERSON] пропонувала мені, як керівнику підрозділу ГУ, брати участь у здійсненні спільно з нею та іншими працівниками корупційних дій. Зокрема, 30.03.16 начальник ГУ ДФС в області [PERSON] пропонувала мені стати співучасником корупційних схем, які полягають у неправомірному зменшенні донарахувань підприємцям за результатами перевірок та отримання мною і заступником-куратором за такі послуги винагороди у вигляді грошових коштів. Крім цього, начальник ГУ ДФС в області [PERSON] переконувала мене, працюючи «в її команді» здійснювати спільно протидію підрозділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в області, який здійснює заходи по запобіганню корупційним правопорушенням. Розмова тривала 22 хвилини. Мною не надано погодження на участь у таких діяннях. Як наслідок такі діяння здійснювались без моєї участі та мого сприяння, а щодо мене керівництвом продовжувало здійснюватись переслідування та дискримінація на робочому місці. Зверненнями від 08.04.16, 28.07.16, 04.08.16 та 08.09.16 було повідомлено ГУ ВБ ДФС України та ВВБ ГУ ДФС в області про те, що начальник ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON] здійснює переслідування мене, керівника підрозділу ГУ ДФС в області, шляхом упередженого ставлення та незаконного поводження при виконанні службових обов'язків. Незважаючи на це, зазначені переслідування продовжуються і надалі, при чому у посиленому режимі та супроводжуються незаконними діями з боку керівництва ГУ з вжиттям цілеспрямованих заходів щодо мого подальшого звільнення. При цьому, вважаю, що начальник ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON] продовжує зловживати службовим становищем та порушує вимоги щодо етики поведінки державного службовця. Одним з епізодів діяльності [PERSON] можу навести перевірку підприємця [PERSON] (Тисменицька ОДПІ), де мною за попереднім аналізом було встановлено, що підприємець ймовірно продає податковий кредит з ПДВ та формує послуги в більшості «на папері» підприємствам, що фінансуються за рахунок бюджетних коштів. Було встановлено, що наймані працівники, які обліковувалися по звітності у підприємця, фактично працювали на інших підприємствах. Мною повідомлено про це відповідальних працівників Тисменицької ОДПІ. При надходженні акту перевірки до депозитарію встановлено, що дані порушення не знайшли свого відображення в матеріалах перевірки та відповідно не донараховано платежі до бюджету у значних розмірах. Як реакція, мною в телефонному режимі повідомлено відповідальних працівників Тисменицької ОДПІ, що мною про дані факти буде повідомлено у підрозділ внутрішньої безпеки. Через декілька хвилин після закінчення цієї розмови з працівниками Тисменицької ОДПІ, мені зателефонувала [PERSON] та з погрозою зобов'язала не повідомляти підрозділ внутрішньої безпеки, а спочатку обговорювати такі питання з нею. Орієнтовні втрати бюджету склали 1,2 млн. грн. Аналогічна ситуація склалась по підприємцю [PERSON] (ДПІ м. Івано-Франківськ), якому за вказівкою [PERSON] із залученням заступника начальнике ГУ [PERSON], який керував цим процесом, не донараховано орієнтовно 9 млн. податків через безпідставне включення ним до податкового кредиту витрат по сплаті ПДВ на будівництво відпочинкового комплексу, який збудовано та введено в експлуатацію на громадянина та який надалі буде продано таким громадянином без нарахування зобов'язань з ПДВ. В акті перевірки взагалі замовчана інформація про придбання (спорудження) основного засобу та про формування податкового кредиту з ПДВ на підставі цих операцій. До значних втрат бюджету, у розмірі орієнтовно 5-6 млн. грн., призвела схема, здійснена за сприяння [PERSON], по фіктивному придбанню та реалізації підприємцями шкір ВРХ у Рогатинському районі. Так підприємці Рогатинського району за цією схемою придбали шкір ВРХ у населення цього району на суму 40 млн. грн. (хоча така кількість ВРХ могла бути вирощена на території майже усієї Західної України, а не одного району) і далі ймовірно за винагороду сформували "штучний податковий кредит юридичним особам. При виявленні мною цієї схеми, я особисто зобов'язував керівництво ДПІ в Рогатинському районі провести перевірки та донарахувати відповідні податки. Проте зазначені дії керівництвом ДПІ зроблено не було, мотивуючи це тим, що ця схема відома [PERSON] та що остання не дозволила проводити такі перевірки. Інформація про наполегливі мої дії щодо руйнування незаконних схем надійшла до підрозділу ВБ ДФС в області, які організували проведення службового розслідування. Проте, оскільки більшість членів комісії перебуває в підпорядкуванні [PERSON], більшістю голосів (3/2) проголосовано за те, щоб не проводити перевірки. В той же час, лист ДФС України чітко зобов'язує проводити перевірки таких СГД. Як наслідок - бюджет недоотримав орієнтовно 5-6 млн. грн. без урахування штрафних санкцій. Багато схем [PERSON] не вдалось запровадити по підприємцях Івано-Франківської області внаслідок моєї законної протидії таким вчинкам, що й призвело в тому числі і через це до переслідування та дискримінацію щодо мене на робочому місці. Зазначені факти описані з урахуванням наявної у мене інформації та потребують підтвердження в ході службової перевірки (розслідування) та повторними перевірками суб'єктів господарювання. Попри це, є неприпустимим те, що в моїй присутності, як підлеглого працівника, [PERSON] дозволяла собі неодноразово висловлюватись нецензурною лексикою, зокрема 30.03.16 в моїй присутності вона використовували такі слова як «х..рня», «проср..ли», «пох.їстично». Щодо переслідування та дискримінації мене на робочому місці, то, як вже зазначалось, листами від 08.04.16, 28.07.16, 04.08.16 та 08.09.16 я інформував про переслідування мене та дискримінацію на робочому місці та про незаконні дії [PERSON] Незважаючи на те, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» забороняється направляти скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, зазначені звернення було перенаправлено для розгляду до ГУ ДФС в області, які з реальним конфліктом інтересів звісно ж не виявили порушень. Проте у зверненнях я зазначав, що детальне обгрунтування зазначених фактів буде надано в ході перевірки, однак за детальною інформацією до мене ніхто не звертався та не запрошувалось мене для участі у засіданнях комісій. Сутність переслідування та дискримінації мене на робочому місці полягає у наступному: керівництвом ГУ протиправно оголошено [PERSON] дві догани; неодноразово знімаються преміальні доплати наказами, з якими мене навіть не ознайомлюють; преміальні виплати нараховуються у значно меншому розмірі, ніж іншим працівниках на аналогічних посадах в ГУ; при суттєвому перевиконанні доведених завдань по надходженні платежів, грамотами та подяками нагороджують працівників інших підрозділів, а не працівників мого підрозділу; вхідна кореспонденція розписується без мого відома (в обхід мене) на підлеглих мені працівників; мене незаконно відсторонювали від участі в комісіях по заслуховуванню документальних перевірок підприємців, незважаючи на те, що я в складі комісії згідно з наказом ГУ; скорочення працівників підрозділів податків і зборів з фізичних осіб при наданні їм додаткових функцій здійснюється у більшій питомій вазі, аніж скорочення інших підрозділів; організовується свідоме необгрунтоване чисельне завантаження працівників мого управління з метою доведення ситуації до неможливості виконання основних функціональних обов'язків для подальшого притягнення мене до дисциплінарної відповідальності; кадрові призначення в моєму управлінні проводяться без мого погодження; здійснюється переслідування підлеглих мені працівників; мені незаконно не надають відпустки за моїми заявами; через переслідування щодо мене організовано службове розслідування, в ході якого мені не надавалась жодна інформація та матеріали про здійснені порушення, на листи з проханням надати таку інформацію надавались формальні відписки, не запрошувалось мене на засідання комісії по розслідуванню, і як наслідок складено акт розслідування без моїх пояснень, без актів відмов, яким запропоновано звільнити мене з роботи; здійснюється безліч інших протиправних дій. Вважаю, що зазначені дії начальника ГУ [PERSON] є зловживання службовим становищем та такими, що порушують вимоги Законів України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», постанови КМУ «Про затвердження правил етичної поведінки» та інших нормативно-правових актів.» (а.с. 10, 11 том 1). За результатами такого звернення відділом внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області було проведено перевірку та складено Висновок про результами перевірки звернення громадянина [PERSON] щодо можливих неправомірних дій окремих службових осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 11.11.2016 року відповідно до якого факти викладені у зверненні громадянина [PERSON] вважати такими, які не підтверджені документально на момент завершення перевірки, однак інформацію (звернення та пояснення [PERSON]Л.), де містяться ознаки можливих кримінальних правопорушень в діях окремих посадових осіб ГУ ДФС в області слід скерувати в органи прокуратури для надання юридичної оцінки (а.с. 37-56 том. 1). Листом №17-36вих-17 від 14.01.2017 року в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області [PERSON] повідомлено начальника відділу власної безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON], що у матеріалах службової перевірки по скарзі [PERSON], з приводу неправомірних, на його думку, дій окремих службових осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області не міститься достатніх обєктивних даних, які б свідчили про ознаки кримінального правопорушення в діях службових осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області. Відповідно, відомості до ЄРДР не вносились, розслідування не розпочиналось (а.с.121 том 1). З приводу порушень зі сторони посадових осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області, [PERSON] звертався із скаргою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини в Івано-Франківській області. У межах відкритого провадження здійснено перевірку викладених [PERSON] фактів, та за наслідками останньої складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 188-39 КУпАП стосовно притягнення до адміністративної відповідальності заступника начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON], який скеровано до Івано-Франківського міського суду для розгляду (а.с.103 том 1). Однак, як вбачається із вищевказаного листа, жодних порушень прав на доступ до інформації [PERSON] зі сторони [PERSON] Уповноваженим Верховної ради України з прав людини в Івано-Франківській області, як про це зазначав відповідач, не встановлено. Відповідно до тексту Зауваження до проекту наказу Про накладення дисциплінарного стягнення у звязку з подання дисциплінарної комісії ГУ ДФС в області за результатами провадження, порушеного відносно начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в області [PERSON]Л. до відділу внутрішньої безпеки надійшла скарга начальника відділу управління по роботі з персоналом [PERSON] та начальника юридичного управління [PERSON] на неправомірні, як вони вважають, дії [PERSON] (а.с.112-114 том 1). Таким чином, із скаргами на дії відповідача звертались начальник відділу управління по роботі з персоналом [PERSON] та начальник юридичного управління [PERSON] 17.07.2017 року відповідачем долучено до матеріалів справи диски із доказами у вигляді звукозаписів розмови в кабінеті начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON] та у кабінеті заступника начальника ГУ ДФС в області [PERSON]М.(а.с.163-166 том 1). В судовому засіданні 19.05.2017 року відповідач заявляв клопотання про долучення вищезазначених дисків до матеріалів справи, як доказів, які підтверджують викладені ним факти у зверненні від 25.10.2016 року. Однак, судом було відмовлено у задоволенні заявленого клопотання, оскільки, вказані диски були неналежним чином оформлені, не було можливості їх ідентифікації. Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах памяті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Суд не бере до уваги подані відповідачем диски, так як вони не мають реквізитів, за допомогою яких підтверджується цілісність цього електронного документа, зокрема позначку про зміни та доповнення та позначку часу документа. Без позначки про зміни та доповнення взагалі неможливо встановити чи спростувати справжність такого документу, адже візуально довести зміни в електронних документах неможливо. Лише такі позначки дозволяють юридично підтвердити наявність змін чи доповнень у документах. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. З таким правом кореспондується обов'язок, визначений ст. 68 Конституції України про недопустимість посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки, воно повязане обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 269, ч. ч. 1, 6 ст. 277 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною, в розумінні ст. 277 ЦК України слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В справі, що розглядається поширення інформації мало місце шляхом направлення письмового звернення. Інформація, що була розповсюджена відповідачем у письмовому зверненні мала негативний характер - участь позивачки у корупційних діях та зловживання службовим становищем, тобто караних правопорушень. Таким чином про порушення позивачкою норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, неетичну поведінку в суспільному житті. Судом на підставі доказів відповідача повинно бути перевірено чи відповідає негативна інформація дійсності, чи не містить вона оціночних суджень. Відповідач в судовому засіданні посилався на те, що він не може бути притягнутий до цивільної відповідальності, оскільки, поширена ним інформація є оціночним судженням, його думками. Відповідно до ст. 30 ЗУ Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Однак, твердження [PERSON] поширені у зверненні до Премєр Міністра України містять не оціночні судження, а є поширенням, на його думку фактів, вчинення позивачкою конкретних злочинних дій (кримінальних правопорушень) в частині зловживання посадовим становищем і вчинення корупційних дій. Слід також звернути увагу на те, що поширена відповідачем інформація стала предметом перевірок, а отже вона не є субєктивним оціночним судженням (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а є свідомим, навмисним бажанням поширити негативну і неправдиву інформацію у формі фактичного твердження. Доведення того, що інформація є достовірною покладається на відповідача, однак відповідач жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що позивачка брала участь у корупційних діях та зловживала своїм службовим становищем суду не надано. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином інформація викладена відповідачем у зверненні від 25.10.2016 року під назвою Про пропонування участі у корупційних діях та зловживання службовим становищем начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON]М. адресованому Премєр Міністру України [PERSON] являється негативною для позивачки і тому її поширення завдало моральної шкоди та шкоду діловій репутації останньої. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Отож, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] у зверненні від 25.10.2016 року під назвою Про пропонування участі у корупційних діях та зловживання службовим становищем начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області [PERSON]М. адресованому Премєр Міністру України [PERSON]; зобовязання вибачитися за нанесення образ та поширення неправдивої інформації шляхом направлення позивачу особисто підписаного листа з таким вибаченням; зобовязання спростувати поширену інформацію, шляхом направлення відповідного листа до Премєр Міністра України [PERSON], із зазначенням в тексті листа: що вся викладена інформація у зверненні від 25.10.2016 року є недостовірною підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз яснено Верховним Судом України в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3 - 5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Враховуючи те, що доводи представника позивачки про порушення особистих немайнових прав позивачки знайшли своє підтвердження, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими, а тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачці. Що стосується позовної вимоги про заборону вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражаються в грубому спілкуванні з позивачем та розповсюдженні недостовірної інформації про позивача, то вона на даний час до задоволення не підлягає, так як є передчасною. Представником позивачки суду не доведено, що відповідач має намір в майбутньому вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражаються в грубому спілкуванні з позивачкою та розповсюдженні недостовірної інформації про позивачку. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, та такими, що підлягають часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в розмірі 1 929,20 грн., а саме: за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 551,20 грн. та позовну вимогу майногового характеру в розмірі її задоволення, а саме 5 000,00 грн, що становить 1 378,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до Конституції України, ЗУ Про інформацію, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 123, 269, 277, 280 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved