Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року, через свого представника, заявила позов про стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» 9390 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 16501 грн. 44 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано обставинами та наслідками дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), в наслідок якої загинув батько позивача [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник ПрАТ «Страхова Група «ТАС» в суд не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. 16.10.2014 року близько 14 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Тростянецькій, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем «DAF», р.н. [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL», р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події (див. свідоцтво про смерть). З огляду на надані приватні документи вбачається, що [PERSON] є дочкою [PERSON] Саме нею були понесені витрати на поховання батька та спорудження надгробного пямятника за ним, що знайшли своє підтвердження документами на загальну суму 9390 грн. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві Атрощенко О.М. від 10.07.2015р. кримінальне провадження №12014100000001295 внесене до ЄРДР 17.10.2014р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрите на підставі п .2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. За постановою дорожньо - транспортна пригода за обставин грубої необережності пішохода [PERSON] Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АС № 3563398. Ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю і здоров'ю потерпілих договором визначено в сумі 100000 грн. Представник [PERSON] по довіреності [PERSON] 04.08.2016р. звернувся до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про виплату страхового відшкодування. За заявою ПрАТ «Страхова Група «ТАС» було заведено страхову, з огляду на яку вбачається, що ДТП визнано страховою подією, проте у виплаті страхового відшкодування відмовлено, у зв'язку з тим, що заявником надано неналежні банківські реквізити потерпілої для перерахування коштів. Дійсно представником позивача було надано страховику заяву про перерахування страхової виплати на його власний банківський рахунок. Повноваження на отримання страхового відшкодування йому надані безпосередньо потерпілою [PERSON], відповідно до нотаріально посвідченої довіреності. Дана довіреність на час відмови у виплаті страхового відшкодування була чинна, потерпілою не відзивалась. Тому, суд знаходить відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування такою, що не ґрунтується на матеріалах страхової справи, тобто є явно надуманою. Разом з тим, розмір страхового відшкодування страховиком не визначено, на що вказує страховий акт від 30.09.2016р. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦКУ шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (надалі - ТЗ), механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , разом з іншим встановлено, що відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, здійснюється у виді страхового відшкодування (регламентної виплати) і виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Саме витрати на поховання та встановлення надгробного пам'ятника, як це встановлено судом, і заявлено позивачем до стягнення з відповідача, а тому вимоги позову в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню на підставі наведених вище норм закону. Разом з тим, пунктом 27.3. статті 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами». При цьому законодавець, у разі смерті потерпілого в наслідок взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, не пов'язує відшкодування моральної шкоди з діями потерпілого. Тому, суд, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, та того факту, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди не виходить за межі визначених законом, знаходить і вимоги позову про стягнення моральної шкоди, такими що є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 23, 1187 ЦК України. Отже, позов може бути задоволений повністю. За такого рішення, судові витрати, понесені позивачем у виді витрат на правову допомогу, що знайшли своє підтвердження документами в сумі 4000 гривень, мають бути їй відшкодовані відповідачем, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: approved