Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

До суду з позовом про відшкодування майнової шкоди причиненої власнику майна особою, яка незаконно заволоділа ним звернулась [PERSON] до [PERSON]. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 28.11.2014 року вона придбала за власні кошти килим вартістю 980 гривень та 28.12.2014 року пральну машинку " Індезит" вартістю 3333 гривень які знаходились у подальшому у її квартирі. 20.12.2014 року її донька одружилась з відповідачем [PERSON] і вона дозволила ім спільно проживати в її квартирі та користуватися тимчасово її майном. 03.04.2015 року вона дізналась від доньки, що з квартири зникла пральна машинка "Індезіт" , як стало відомо її забрав відповідач, але після примирення з донькою він повернув машинку у квартиру. 01.07.2015 року її донька, після народження дитини, виписалась з пологового будинку і вони разом з відповідачем та [PERSON] на двох автомобілях прибули до її квартири та забрали килим та пральну машинку "Індезіт" речі для спільного користування. Вказані речі її донька разом з відповідачем перевезли до будинку батьків відповідача в с. Миколаївка в будинок № 53-А по вул. Робоча . Позивачка вказує, що відповідач таким чином незаконно заволодів належним їй майном на праві приватної власності без правової підстави. Донька проживала у батьків відповідача до вересня 2015 року, а потім відповідач повідомив їй по телефону, що він не бажає з нею проживати і всі речі, які він викинув у двір будинку , вона може забрати. Чоловік позивачки разом з донькою забрали речі з двору, але килим та пральну машинку відповідач не повернув і до цього часу відмовляється їх повернути. Позивачка, як власник вказаного майна, змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. В порядку ст.ст. 387,386, ЦК України, ст. 41 Конституції України прохає задовольнити її позов, стягнути з відповідача вартість килиму та машинки в сумі 4313 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що встановити місце перебування майна неможливо через те, що відповідач його приховує, тому вони прохають стягнути на користь позивачки вартість майна, яким незаконно продовжує користуватися відповідач. Відповідач та його представник позов не визнали, надали суду письмове заперечення до позову в якому вказали, що відповідач дійсно разом з дружиною проживав у квартирі позивачки, яка сама там не проживала, робили ремонт в квартирі. Щодо розписки, де він начеб то бере в тимчасове користування майно позивачки, відповідач пояснив, що він її не підписував і йому нічого не відомо з приводу передачі вказаного майна. Сам відповідач запевнив суд, що він ніколи не перевозив килим та пральну машинку з квартири позивачки до будинку своїх батьків в с. Миколаївка. Прохають відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач не заперечує той факт, що він разом з дружиною 01.07.2015 року з квартири позивачки вивозив речі серед яких не було ні машинки, ні килима. Вони забрали особисті речі і перебрались проживати разом з дитиною, яку народила його дружина, до його батьків в с. Миколаївка, де прожили пів року і потім він всі речі повернув дружині і розірвав з нею стосунки. Пральна машинка і килим залишались в квартирі позивачки. Відповідач наголосив, що речі вони вивозили з [PERSON] на його автомобілі ВАЗ - 21. Розповів, що в квітні 2015 року він без дозволу власниці возив пральну машинку на ремонт і через три дні повернув її в квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 01.06.2015 року вона побачила, що у будинку № 89 по вул. К.Маркса загружаються речами дві легкових машини, пральну машину загружали два хлопця у білу машину, а килим загрузили у синю машину. Разом з хлопцями була донька позивачки [PERSON], яка їй повідомила, що вони їдуть жити до батьків [PERSON] в с. Миколаївка. Пояснила, що вона бувала у квартирі позивачки після ремонту і бачила в ній пральну машинку "Індезіт" і килим. [PERSON] виїхала з квартири вона також заходила до позивачки і бачила, що в квартирі немає ні машинки пральної, ні килима. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивачки та дружиною відповідача. Підтвердила, що вони з чоловіком проживали пів року у квартирі позивачки яка є її власником і користувались майном матері. В квартирі були речі позивачки пральна машинка "Індезіт" і килим. Були випадки , коли після сварки відповідач сам самовільно викрав пральну машинку з квартири, вони звертались з цього приводу в міліцію, але він через деякий час машинку повернув. 01.07.2015 року , після того як вона народила дитину, вони вирішили з відповідачем проживати у його батьків в с. Миколаївка. Для цього було необхідно забрати речі з квартири матері і вони разом з [PERSON], який був на своїй машині, а вони на своїй машині приїхали до будинку матері, де зібрали речі погрузили їх в автомобілі і вивезли в с. Миколаївка. Відповідач, разом з [PERSON], погрузили килим і пральну машинку в автомобілі, крім цього забрали її особисті речі та дитячу коляску. Їй допомагала збирати речі її подруга [PERSON]. 03.09.2015 року вона приїхала з дитиною до батьків в м. Першотравенськ, а відповідач зателефонував їй і повідомив що її речі він залишив у дворі будинку, попрохав їх забрати і повідомив, що він припиняє з нею всі стосунки. 05.09.2015 року вона разом з чоловіком її матері приїхали в с. Миколаївку за речами, але пральну машинку і килим відповідач не повернув і до цього часу вони знаходяться у нього. Вона намагалась одразу з'ясувати де машинка та килим, але їй ніхто не відчинив двері будинку і ніхто до неї не вийшов. Підтвердила , що квартира, килим та пральна машинка належать її матері - позивачці по справі. [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка повідомила суду, що вона не була присутня під час вивезення речей з квартири, бо перебувала на роботі 01.07.2015 року, але підтвердила, що в квартирі матері проживали [PERSON] і [PERSON] з якими вона перебувала у дружніх стосунках і бувала у гостях в їх квартирі, де бачила килим та пральну машинку. Квартира та речі в квартирі були Іниної мами. Свідок [PERSON] пояснила, що вона 01.07.2015 року проходила мимо будинку 53 - а по вул. Робоча в с. Миколаївка і побачила, як з двох легкових автомобілів розвантажували речі та заносили в двір. Вона впізнала [PERSON] і ще були разом з нею два хлопці. В машині вона бачила пральну машину , але чи була вона в салоні чи в багажнику не може сказати. [PERSON] допитаний в судовому засіданні як свідок розповів, що він є чоловіком позивачки і разом з нею купував килим в Першотравенську та пральну машинку в м. Павлограді. Позивачка розраховувалась готівкою і вони використовували дисконтну карту. Машинка пральна "Індезіт" і килим залишались у квартирі власником якої є позивачка. В квартирі проживали її донька [PERSON] та відповідач. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив в суді, що він був присутнім коли [PERSON] забирала речі з двору будинку [PERSON] 05.09.2015 року. Речі були у дворі, диван коляска і дитячі речі, пральної машинки і килиму серед речей не було. Інна намагалась забрати всі речі, вияснити, чому їй не повернули машинку і килим, але з будинку ніхто не вийшов. Він зателефонував [PERSON], який сказав, що він не буде спілкуватися з [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він робив у квартирі 89 будинку 6, в м. Першотравенську ремонт . Підтвердив, що він бачив у квартирі пральну машинку і килим, але кому належить дане майно він не знає. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка повідомив суд, що він працює інспектором у відділенні Першотравенської поліції і проводив опитування [PERSON], який вивозив майно з квартири позивачки. [PERSON] відмовився від допита його у відділенні поліції, в телефонному режимі повідомив, що він дійсно допомагав [PERSON] вивозити з квартири в м. Першотравенську речі на своїй машині в с. Миколаївка до батьків [PERSON], але на допиті він про це казати не буде, бо не бажає зіпсувати стосунки з [PERSON] При опитуванні 17.12.2015 року [PERSON] відмовився визнати, що він приймав участь у вивезені речей з квартири позивачки, повідомив начеб то він 14.06.2015 року просто давав свій автомобіль відповідачеві. Вислухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебувають у цивільно - правових відносинах урегульованих Главою 83 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що Позивачка - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 32862909 від 29.01.2015 року , копією договору купівлі-продажу від 29.01.2015 року ( а.с.31-32). Відповідачем та його представником даний факт не оспорюється. 10.11. 2014 року позивачка придбала у м. Першотравенську у приватного підприємця [PERSON] килим розміром 3х5 вартістю 980 гривень, що підтверджується виданою довідку з печаткою приватного підприємця. 28.12.2014 позивачка придбала у магазині "Комфорт" у м. Павлограді пральну машинку "Індезіт" за 3333 гривні, що підтверджується чеком № 117531 від 28.12.2014 року ( а.с.3). У підтвердження того, що позивачка мала кошти на придбання вказаних речей, нею надані суду, та вивченими в судовому засіданні, банківські роздруківки щодо руху коштів з яких встановлено, що позивачка знімала готівку у банкоматі з основної картки 22.09.2014 року - 500 евро, 29.09.2014 року - 300 евро,03.10.2014 року - 300 евро ( а.с.48), а також суми згідно виписки з банківського рахунку виданого Укрсиббанком 14.01.20156 року, позивачкою за період з 21.09.2014 року по 29.10.2014 року були отримані грошові кошти готівкою у банкоматі у сумі більше ніж 22000 гривень. ( а.с. 48-50). Отже, судом встановлено, що позивачка придбала вказане майно за свої кошти, тому ствердження відповідача, що вказані речі були придбані за гроші подаровані їм з дружиною на весіллі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються як свідченнями позивачки, поясненнями свідка [PERSON] так і письмовими доказами, вказаними вище, наданими позивачем та вивченими в судовому засіданні. Крім цього в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] який допомагав позивачці у придбанні та доставці вказаних речей в її квартиру. Той факт, що вказані речі перебували у квартирі позивачки крім свідчень позивачки, свідків [PERSON] та [PERSON] також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також цей факт підтверджується письмовою розпискою наданою позивачці її донькою [PERSON] ( а.с.5) 04.07.2015 року де вказано, що вона та її чоловік [PERSON] беруть, з квартири [ADDRESS], у тимчасове користування пральну машинку автомат "Індезіт" вартістю 3333 гривень та килим розміром 3х5 вартістю 980 гривень у строк до 01.09.2015 року, які будуть знаходитися в с. Миколаївка по вул. Робоча 53 "А". Дана розписка була складена в присутності свідків [PERSON]Я та Чеботарьової Т, які були допитані в судовому засіданні в якості свідків і підтверджували факт знаходження спірних речей, власником яких є позивачка, в с. Миколаївка в будинку батьків відповідача по вул. Робоча 53 "А". Дана розписка знаходиться в матеріалах справи, суд приймає її як належний доказ саме тієї обставини, що майно вибуло з володіння власника - позивачки в тимчасове користування її доньки та відповідача і знаходилось в с. Миколаївка після 04.07.2015 року. Той факт, що дану розписку не підписав відповідач, на що він наголошував в судовому засіданні, не є підставою для визнання її як неналежний доказ. Інших доказів які могли спростувати дійсність даної розписки відповідачем не надано. Відсутність підпису відповідача на даній розписці спростовує наявність між позивачкою та відповідачем по справі ЗОБОВ'ЯЗАЛЬНИХ правовідносин. Задовольняючи позов суд також бере до уваги лист Начальника СВ Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 03.02.2016 року № 42.2/12-Д-2 ( а.с.43-45) наданий суду представником позивача як доказ того, що при проведенні перевірки за заявою позивачки, інспекторами Першотравенського ВП ПВП ГУНП в Дніпропетровській області, було встановлено, що підстав для внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань не має через те, що майно позивачки було вивезене з її квартири до с. Миколаївка її зятем та донькою після надання їм машинки та килиму в тимчасове користування. Отже, при проведенні перевірки за заявою позивачки, вказаний відділ поліції допитавши осіб, які є стороною по даній справі та свідків вказаної події, установив про що вказано у листі, що у вересні 2015 року [PERSON] виставив доньку позивачки з дитиною разом з речами, але при цьому пральну машинку та килим НЕ ПОВЕРНУВ. Не визнаючи позовні вимоги відповідач не надав суду жодного доказу, не були ним спростовані отримані судом та вивчені в судовому засіданні докази позивача. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він проживаючи в квартирі позивачки, витрачав власні кошти на ремонт квартири і як доказ суд допитував, за його клопотанням, свідка [PERSON], який дійсно проводив ремонтні роботи в квартирі позивачки, суд розцінює як мотив та причину поведінки відповідача щодо неповернення майна позивачки як компенсацію втрачених коштів на ремонт квартири. Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями відповідач незаконно здійснив відчуження майна, яке належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] При цьому суд враховує, що дійсно спірне майно було вивезене з квартири позивачки разом з її донькою [PERSON] , яка отримала дозвіл від позивачки на тимчасове користування майном, але неправомірність дій відповідача виявилась після того, як він в вересні 2015 року, розірвавши відносини з дружиною, віддавши їй частину речей, залишив у себе пральну машинку "Індезіт" та килим розміром 3х5, які належать на праві приватної власності позивачці [PERSON] На даний час майно вибуло з володіння власника - позивачки не з її волі Отже, суд вважає, що відповідачем [PERSON] порушено право позивачки володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, і її право повинно бути захищено у судовому порядку. Самостійно повернути своє майно позивачка не змогла, до будинку батьків відповідача № 53 "А" по вул. Робоча в с. Миколаївка її не допустили, що підтверджується актом депутата Миколаївської сільської ради від 23.10.2015 року ( а.с.4). Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України вказує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник речі може звернутись до суду з позовом про відшкодування завданих йому збитків особою, яка здійснила відчуження майна. Головне, щоб майно вибуло з володіння власника не з його волі. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна (постанова Верховного Суду України від 28 березня 2011 р. у справі № 3-17гс11). Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пункт 9 постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказує, оскільки згідно зі ст.48 Закону України "Про власність" положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин виключає можливість пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов'язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обов'язку, базуються на умовах укладеного між сторонами договору та регулюються відповідно розділом III книги п'ятої ЦК. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі. Але в цьому випадку судом встановлено, що між сторонами по справі відсутні зобов'язальні правовідносини. Відповідачем не була підписана розписка про тимчасову передачу майна у його користування, тому позивачка не втратила права звернутися до суду саме з цим позовом і нею обраний вірний спосіб захисту порушеного права. Через те, що відповідач не повернув та приховує майно до цього часу позивачка прохає стягнути на її користь вартість майна яким відповідач заволодів без достатніх правових підстав. Постільки позивач в позові не прохає суд стягнути реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, а визначає розмір шкоди у вартості майна на час його придбання, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню саме в сумі 4313 гривень. Вирішуючи питання щодо судового збору суд керується ч.4 Закону України «Про судовий збір», яка вказує, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі . Постільки позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок та ціна позову визначена 4313 гривень, суд в порядку ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача.

Outcome: approved