Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

22 жовтня 2018 року орган опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідачів аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину на користь закладів та установ, до яких буде влаштовано дітей. Позивач зазначає, що відповідачі, які мають четверо дітей, зловживають спиртними напоями, порушують батьківські права, що негативно впливає на розвиток та виховання дітей. Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених в позовній заяві підстав, пояснивши, що в 2014 році рішенням Ружинського районного суду Житомирської області відповідачі вже попереджались про необхідність зміни свого ставлення до виховання дітей, однак належних висновків не зробили. 2 У вересні 2018 року [PERSON] було госпіталізовано до пологового відділення Ружинської ЦРЛ, де вона народила четверту дитину. А в цей час інші троє дітей були залишені буз нагляду, оскільки їхнього батька -[PERSON] не було дома. З вказаних причин дітей вимушені були влаштувати у дитячі заклади. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, просив суд не позбавляти його батьківських прав, пояснивши, що сім'я опинилась в складних життєвих обставинах, оскільки його дружину терміново забрали в лікарню, а він в цей час перебував в іншому районі, де заготовлював дрова для господарства. Однак до цього діти у них були доглянуті, нагодовані та одягненні, старші відвідували школу та дитячий садок. Він матеріально утримує сім'ю, хоча і працює неофіційно. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, просила суд не позбавляти її батьківських прав, пояснивши, що внаслідок передчасних пологів її швидка медична допомога забрала в лікарню, а діти залишились без нагляду, оскільки чоловіка дома не було. Вказане стало причиною відібрання у неї дітей та подачі позову до суду. Зазначає, що вона в силу своїх можливостей піклувалась про своїх дітей, хоча і допускає, що потрібно було більш уваги приділяти їх вихованню. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається з актових записів про їх народження. Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 3 Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, держави- учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації № 02-28/2478 від 28.09.2018р. [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку, який опалюється твердим паливом та дровами. Однак санітарний стан в будинку незадовільний. Сім'я користується земельною ділянкою 0.25 га, мають підсобне господарство:кози, кури та качки. [PERSON] має тимчасові заробітки. Зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями, порушують батьківські обов'язки, що негативно впливає на розвиток дітей. А тому, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх дітей . 15.09.2018р. були обстежені матеріально-побутові умови життя сім'ї відповідачів та встановлено, що батько мати дітей [PERSON] перебуває у пологовому відділенні Ружинської ЦРЛ, а батько дітей [PERSON] в цей час перебував в стані алкогольного сп'яніння. Батько кричав на дітей, а тому вони втекли з дому і їх було поміщено до дитячого відділення Ружинської ЦРЛЮ Рішенням виконкому Мовчанівської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 20.09.2018р. вирішено звернутись до служби у справах дітей по питанню відібрання дітей у [PERSON] та [PERSON] та позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2009 р. в справі "Савіни проти України", пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). З наданих позивачем доказів, а саме: вищевказаних письмових документів та пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що дійсно відповідачі не в повній мірі 4 забезпечують належне виховання своїх дітей, їх духовний розвиток, внаслідок чого старший син відповідачів був залишений на другий рік для навчання у першому класі Мовчанівської ЗОШ; під час перевірок матеріально-побутових умов проживання було встановлено незадовільний санітарний стан в будинку [PERSON]. Однак одночасно з пояснень вказаних свідків вбачається, що діти без нагляду були залишені батьками внаслідок збігу обставин: термінової госпіталізації [PERSON] до пологового відділення та відсутності в цей час по місцю проживання [PERSON] Свідки підтвердили, що старші діти відповідачів відвідують школу та дитячий садок, куди їхня мати [PERSON] їх приводить та вчасно забирає додому; сім'я [PERSON] утримує підсобне господарство, обробляє присадибну земельну ділянку; [PERSON] має тимчасові заробітки, які відповідно до пояснень свідків, дають йому можливість матеріально забезпечувати сім'ю. Доказів відносно порушення відповідачами громадського порядку, притягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку чи за невиконання батьківських обов'язків за період з 2014 року по час розгляду справи суду не надано. Те, що відповідачі зловживають алкогольними напоями також переконливими доказами не доведено: на обліку у лікаря нарколога вони не перебувають, актів медичного обстеження їх на стан алкогольного сп'яніння не складалось. А тому твердження частини свідків про вказане є їхньою суб'єктивною думкою, яка не може слугувати беззаперечним доказом вказаного, оскільки відповідачі це категорично заперечують. Ті обставини, що в 2011р. [PERSON] була позбавлена батьківських праві відносно своїх інших дітей, що в 2012р. [PERSON] був засуджений по ч.2 ст.125 КК України за вчинення злочину відносно свого сина, що в 2014р. [PERSON] та [PERSON] були попередженні рішенням суду про необхідність змінити своє ставлення до виховання та утримання дітей, не можуть бути підставами для позбавлення вказаних осіб батьківських прав в 2018-2019рр., тобто через 5-7 років після вчиненого. Таким чином відсутні докази на підтвердження свідомого нехтування батьками своїми обов'язками відносно дітей або ухилення від їх виховання. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей. Проте, з врахуванням того, що відповідачі опинились у важких життєвих умовах, суд вважає, що в інтересах їхніх дітей буде відібрання їх у батьків без позбавлення останніх батьківських прав, що не є виходом суду за межі позовних вимог, так як позбавлення батьківських прав передбачає і позбавлення прав відносно дитини, і відібрання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. На даний час дітей неможливо повернути батькам, оскільки рішення по справі приймається у зимовий період і у суда немає достовірних відомостей про належне забезпечення опаленням житла для дітей, приведення вказаного житла в належний санітарний стан та забезпечення сім'ї продуктами харчування на найближчий період часу. А тому повернення дітей в сім'ю за таких умов може негативно вплинути на їх стан здоров'я і моральний стан. Таким чином, позов органу опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації Житомирської області про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню частково. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачам про те, що відповідно до ст.170 СК України при відібранні дитина може бути передана бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, а тому [PERSON] та [PERSON] не позбавленні права звернутись до органу опіки та піклування про таку передачу дітей. 5 Крім того, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, що передбачено ч.3 ст.170 СК України. Позов про стягнення аліментів на дітей є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що відповідачі, як мати та батько дітей, зобов'язані утримувати їх до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів встановлюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. . Зі змісту позовних вимог органу опіки і піклування, якому суд передає малолітніх дітей відповідачів після їх відібрання у батьків, вбачається, що позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, визначеній як 50% прожиткового мінімуму доходів, встановленого для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України є мінімальним розміром аліментів на утримання дитини. З врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати по позовній вимозі, яка задоволена судом - по вимозі щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Outcome: partial