Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що 4 лютого 2014 року близько 13 години 50 хвилини на вулиці 1-го Травня в м. Прилуки виникла дорожньо-транспортна пригода в ході якої було пошкоджено належний йому транспортний засіб марки „ВАЗ 217030", транзитний номерний знак [NUMBER], станом на час ДТП. Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. У зв'язку з вказаним, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду пов'язану з втратою товарної вартості транспортного засобу в сумі 3031 грн. 44 коп., франшизу в сумі 500 грн., витрати понесені на оплату проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн., витрати понесені на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн., та витрати понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 243 грн. 60 коп., посилаючись на те, що саме відповідач винний в ДТП і заподіянні йому даного виду шкоди, відмовляється відшкодовувати зазначену шкоду у добровільному порядку. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року в позові [PERSON] до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено. Позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду пов'язану з втратою товарної вартості транспортного засобу в сумі 3031 грн. 44 коп., франшизу в сумі 500 грн., витрати понесені на оплату проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн., витрати понесені на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн., та витрати понесені на оплату судового збору під час подачі позовної заяви до суду в сумі 243 грн. 60 коп., а всього провівши підрахунки, стягнуто 5425 грн. 04 коп. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою до суду, в якій просить оскаржуване рішення змінити, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Незаконність стягнення вказаних судових витрат апелянт обґрунтовує тим, що чинним законодавством не передбачено надання правової допомоги детективними агенціями в організаційно-правовій формі приватного підприємства. Апелянт вказує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що директор Приватного підприємства Агенції „Детектив", який надавав юридичні послуги позивачу, є адвокатом чи фахівцем в галузі права. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджували б надання правової допомоги саме адвокатом, зокрема ордер адвоката про надання правової допомоги, витяг з договору, що визначає повноваження адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю тощо. Також зазначає, що позивачем надані рахунки-фактури про оплату наданих юридичних послуг, в яких вказана сума менша від стягнутої. Також, апелянт не погоджується зі стягнутими з нього витратами на оплату автотоварознавчого дослідження у сумі 650 грн., оскільки такі витрати не входять до складу судових витрат в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 79 ЦПК України, як оплата судової експертизи. Крім того, апелянт в мотивувальній частині апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права щодо стягнення вартості втрати товарного вигляду автомобіля, оскільки позивач не надав доказів не відновлення ним ТЗ після ДТП, або доказів зменшення ціни ТЗ після його подальшого продажу. Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зважаючи на те, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині відшкодування франшизи в сумі 500 грн., рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається. Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди пов'язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до положень п. 32.7 ст. 32 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхових не відшкодовує шкоду пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, то вказану шкоду повинна відшкодувати винна особа у скоєнні ДТП. Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог про стягнення витрат понесених на оплату проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн. та витрат понесених на оплату правової допомоги в розмірі 1000 грн., місцевий суд вважав вказані вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню. Проте, з таким висновком суду, в частині відшкодування витрат понесених на оплату проведення автотоварознавчого дослідження та витрат понесених на оплату правової допомоги, колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 4 лютого 2014 року близько 13 години 50 хвилини на віл. 1-го Травня в м. Прилуки в ході якої був пошкоджений автомобіль марки „ВАЗ 217030", транзитний номерний знак [NUMBER] станом на час ДТП, нині реєстраційний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належний [PERSON], яким керував позивач. Автомобіль марки „ВАЗ 21013", реєстраційний номерний знак [NUMBER] на час вчинення ДТП був застрахований власником [PERSON] в ПрАТ „СК "Провідна" відповідно до страхового полісу № АС /1403466 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( а.с.30 ) на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором, при ліміті відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000 грн., при цьому дана шкода зменшується на суму франшизи в сумі 500 грн.. Згідно висновку № 010/14 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 217030, транзитний номерний [NUMBER] від 10 лютого 2014 року проведеного суб'єктом оціночної діяльності, експертом-автотоварознавцем [PERSON], вартість величини втрати товарного виду зазначеного автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП від 4 лютого 2014 року становить 3031 грн. 44 коп. (а.с.13-21). Вартість проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу за № 010/14 від 10 лютого 2014 року становить 650 грн. Однак, відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином витратами на оплату автотоварознавчого дослідження у сумі 650 грн. не входять до складу судових витрат в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 79 ЦПК України, як оплата судової експертизи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим майновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень ст. 3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров'ю та /або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень ст. 6 цього ж Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до положень ст. 22 цього ж Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди в тому числі і майну третьої особи . Відповідно до положень ст. 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень п. 12.1 ст. 12 зазначеного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення втрати товарної вартості з [PERSON], а тому доводи апеляційної скарги останнього щодо невірного застосування судом норми матеріального права щодо стягнення вартості втрати товарного вигляду автомобіля є необґрунтованими. Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що директор Приватного підприємства Агенції „Детектив", який надавав юридичні послуги позивачу, є адвокатом чи фахівцем в галузі права. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджували б надання правової допомоги саме адвокатом, зокрема ордер адвоката про надання правової допомоги, витяг з договору, що визначає повноваження адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю тощо, а тому приходить до висновку про скасування рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року в частині стягнення витрат понесених на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн.. За таких обставин, апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року скасуванню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат понесених на оплату проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн. і витрат понесених на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн. з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні вказаних вимог. У зв'язку з тим, що оспорюваним рішенням визначено загальну суму стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], що становить 5425 грн. 04 коп., з урахуванням вищенаведеного, вказана сума підлягає зменшенню до 3 775 грн. 04 коп. В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial