Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

05.11.2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, який з урахуванням останніх уточнень від 09.12.2014 року обґрунтував тим, що 28.02.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір № ZPA0GK0000000006, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 87000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та відповідачем 28.02.2008 року було укладено договір іпотеки № ZPA0GK0000000006, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 127.10, житловою площею 46.20кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 505 000 грн. 00 коп. До теперішнього часу відповідач заборгованість за кредитним договором повернув не в повному обсязі і нараховані проценти не сплатив. Станом на 13.10.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 934464.39 доларів США, що за курсом 12.95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2014 року складає 1210363.86 грн. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з позовом, в якому позивач, з урахуванням останніх уточнень від 09.12.2014 року, просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 127.10, житловою площею 46.20кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки ZPA0GK0000000006 від 28.02.2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої просить розглядати справу у її відсутність за присутності уповноваженого представника [PERSON] Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги банку не визнав, просить суд в їх задоволенні відмовити. Третя особа представник Органу опіки та піклування в судове засідання з'явився, заперечує проти задоволення позовних вимог банку, обґрунтування своїх вимог підтверджує висновком про недоцільність виселення (а.с. 109-111). Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, Суд встановив, що 28.02.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір № ZPA0GK0000000006, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 87000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та відповідачем 28.02.2008 року було укладено договір іпотеки № ZPA0GK0000000006, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 127.10, житловою площею 46.20кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 505 000 грн. 00 коп. (а.с.15-26). З вказаного договору іпотеки вбачається, що посвідчення його приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І.Є. здійснювалося 29.02.2008 року, тобто на наступний день після укладення самого кредитного договору № ZPA0GK0000000006. В цей же день приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження вказаного майна, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстровим номером 6697124 від 29.02.2008 року (а.с.52). Вказаний житловий будинок належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 29.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Заполрізької області Сірою І.Є. за реєстровим номером 1218 (а.с. 51). З довідок Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області від 28.11.2014 року за № 165 та довідки від 08.12.2014 року за № 02-01-32/621 вбачається, що у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та являється предметом іпотеки, зареєстровані та фактично проживають відповідач [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON], [INFO] (а.с.50, 68). Місце проживання та реєстрації відповідача у вищевказаному житловому будинку підтверджується його паспортними даними та свідчить про те, що цей житловий будинок являється його постійним місцем проживання. (а.с.49). Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконав повністю. Представником позивача в судовому засіданні не заперечувався факт отримання позичальником [PERSON] через касу банку суми кредиту у розмірі 87000 доларів США, що узгоджується і розрахунком заборгованості станом на 13.10.2014 року (а.с. 7-10). Проте, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за умовами кредитного договору не виконала в повному обсязі, як безпосередній позичальник припинив повертати банку отримані кошти, а також сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно наданого представником ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № ZPA0GK0000000006 від 28.02.2008 року станом на 13.10.2014 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 934464.39 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 78248.94 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8083.13 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 2382.91 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 280.34 доларів США, а також штрафи відповідно до договору у розмірі 19.31 доларів США(фіксована частина) та 4449.77 доларів США (процентна складова) (а.с. 7-10). У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, банк направляв відповідачеві досудову вимогу від 01.09.2014 року № 30.1.0.0/2-705 (а.с. 15), про що свідчить витяг з реєстру поштових відправок рекомендованих листів з повідомленням від 08.09.2014 року за № 3882( 12-15). Проте, представник відповідача не погоджується з твердженнями позивача про направлення досудової вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, оскільки відповідач не отримав вищевказаного попередження, що підтверджується роздруківкою інформації з офіційного сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення з штрих кодовим ідентифікатором № 4994517486299 наданого представником відповідача до пояснень по справі (а.с.119-120). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видав відповідачу кредит. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Але разом з цим, при розгляді справи існують підстави для застосування до спірних правовідносин і вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07 червня 2014 року з дня опублікування у газеті "Голос України" N 109 та діє на час розгляду справи. Статтею 58 Конституції України встановлено зворотну силу законів та інших нормативно-правових актів, що пом'якшують або скасовують будь-яку юридичну відповідальність. При цьому Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що ст. 58 Конституції України поширюється лише на фізичних осіб, про що за зазначив у рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99. Відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. На розвиток конституційних положень про чинність законодавства в часі, ч. 2 ст. 5 ЦК України встановлює, що акти цивільного законодавства мають зворотну дію в часі, якщо вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Цей Закон набрав чинності 07 червня 2014 року з дня опублікування у газеті "Голос України" N 109. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та її неповнолітня донька зареєстровані та постійно проживають у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та являється предметом іпотеки, що підтверджується паспортними даними та довідкою Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області від 28.11.2014 року за № 165 (а.с. 48-50). Окрім того, [PERSON] за кредитним договором від 28.02.2008 року № ZPA0GK0000000006 отримала кредит у іноземній валюті для використання його на придбання нерухомості, а відповідно до іпотечного договору від 28.02.2008 року, відповідач є одночасно іпотекодавцем, у зв'язку з забезпеченням виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, що також є підставою для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник, незважаючи на вимоги банку, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак суд вважає вірним застосувати до спірних правовідносин Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки кредит було надано у доларах США, у спірному житловому будинку, площа якого не перевищує 140кв.м, постійно проживає боржник та іпотекодержатель (відповідач [PERSON]), яка не має іншого житла та не дає згоди на відчуження цього житлового будинку. Доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" застосовується лише на стадії реалізації майна під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, так як цей закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом. Також твердження представника позивача про наявність у [PERSON] іншого житлового нерухомого майна, не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Крім того, судом встановлено, що житлова площа будинку за адресою [ADDRESS] становить 42,6 кв.м. (а.с. 51). В даному випадку, предмет іпотеки використовується [PERSON] як місце її постійного проживання, про що свідчать паспортні данні про її реєстрацію за цією адресою та довідка Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області про наявність у відповідача неповнолітньої дитини, яка зареєстрована та мешкає з відповідачем у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, незважаючи на наявність заборгованості відповідача по кредитному договору, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а отже як наслідок, відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: dismissed