Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і просить постановити рішення, яким, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь, ідентифікаційний номер [NUMBER], (р/р [NUMBER]) моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп. Судові витрати стягнути з державного бюджету України. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON], незаконно був притягнення в якості обвинуваченого у кримінальній справі №322870 за фактом вимагання за ознаками складу злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 189 КК України, яка в подальшому після неодноразового судового розгляду була перекваліфікована та закрита у зав'язку із відсутністю складу злочину. 19 липня 2011 року за заявою [PERSON] заступником начальника слідчого відділу СУ УМВС України в Івано-Франківській області майором міліції Зваричем Я.Д. щодо нього порушено кримінальну справу №322870 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Того ж дня, щодо нього застосовано тимчасовий запобіжний захід - затримання підозрюваного ( згідно постанови заступника начальника слідчого відділу СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 19.07.2011 року), про що складено протокол. 29 липня 2011 року постановою Івано-Франківського міського суду щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 19.07.2011 року. Згідно довідки про звільнення серії І-ФР № 02400, він відбував покарання в установах Державної кримінально - виконавчої служби з 19 липня 2011 по 02 серпня 2011 року. 02 вересня 2011 року дану кримінальну справу про обвинувачення його за ч. 2 ст. 189 КК України з обвинувальним висновком, затвердженим першим заступником прокурора Івано-Франківської області, направлено в Апеляційний суд Івано-Франківської області для визначення підсудності. Відповідно до постанови Апеляційного суду від 06.09.2011 року, кримінальну справу для розгляду по суті було направлено до Болехівського міського суду. 25 жовтня 2013 року Болехівським міським судом було постановлено вирок, яким його, [PERSON], засуджено за ч. 1 ст. 355 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням із його заробітку 10% у дохід держави. Однак, ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області вирок Болехівського суду від 25 жовтня 2013 року було скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду. В подальшому, відповідно до постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року, у зв'язку із відводами суддів Болехівського міського суду, вказану кримінальну справу для розгляду по суті було направлено до Калуського міськрайонного суду. Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду від 19.01.2015 року, кримінальну справу №322870 направлено прокурору для проведення додаткового розслідування у зв'язку із неповнотою досудового розслідування. Після повернення кримінальної справи прокурору, 27.04.2015 року прокуратурою Івано-Франківської області було внесено відповідні відомості до ЄРДР за №42015090000000062 та кримінальне провадження за підслідністю скероване у Рожнятівський РВ УМВС України в області. 29 вересня 2015 року слідчим СВ СУ УМВС в області Тесліним І.Є. змінено кваліфікацію злочину по даному кримінальному провадженню з ч. 2 ст. 189 КК України на ч.1 ст. 355 КК України. 25 січня 2016 року заступником керівника Калуської місцевої прокуратури винесено постанову про скасування постанови про притягнення його як обвинуваченого, а заступником начальника СВ Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження № 412015090000000062 від 27.04.2015 року у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 355 КК України. 15 червня 2016 року заступником начальника СВ Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Хемичом В.Д. після повторного скасування постанови про закриття кримінального провадження, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із відсутністю складу злочину. Таким чином, внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів, він перебував під кримінальним переслідуванням 58 місяців 27 днів (з 19.07.2011 року по 15.06.2016 року). Він на протязі всього життя працював в правоохоронних органах: інспектором дорожньої міліції, дільничним інспектором міліції, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справ відділу по боротьбі з лідерами злочинних угрупувань УБОЗ УМВС в області. З вересня 2005 року по вересень 2010 року, він працював на посадах: старшого оперуповноваженого, начальника управління внутрішньої безпеки і розслідувань центрального апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, начальника відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань у Закарпатській області. 3 15 березня 2008 року він проходив службу на посаді першого заступника начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області у спеціальному званні полковник внутрішньої служби. 27 вересня 2010 року за власним бажанням він був звільнений в запас Збройних сил України, у зв"язку з виходом на пенсію. Внаслідок психологічного стресу, отриманого під час незаконного затримання та арешту, відсутності необхідних медикаментів, належного харчування під час утримання в ІТТ, СІЗО, незаконного кримінального переслідування, у нього загострились наявні хвороби, зокрема- цукровий діабет. Він став інсулінозалежним, що змусило його змінити встановлений до цього стиль життя, щоденно витрачати певні суми на придбання інсуліну. З 2012 року він став інвалідом III групи. З метою уникнення втрати зору, закупорки вен кінцівок, він змушений декілька разів на рік проходити курс лікування в умовах стаціонару та санаторно-курортного лікування, що також потребує значних витрат. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що „кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування". У справі «Грабчук проти України» ( заява №8599/02) 21 вересня 2006 року Європейський суд з прав людини висловив позицію, що Конвенція має бути інтерпретована у такий спосіб, щоб гарантувати права, здійсненні яких буде практичним та результативним, а не теоретичним та таким, що вводить в оману (е. g.,Миltірlех v. Сгоаtіа, заява № 58112/00, п. 44, від 10 липня 2003 року); це також застосовується до права, висвітленого у п. 2 ст. 6 Конвенції (див.Аllеnеt dє Ribemоnt v. Fгаnсе, рішення від 10 лютого 1995 року, Sегіеs А по. 308, п. 35). Практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktras v Lithuania, заява № 42095/98, п. 41, ЕСНR 2000-Х; А L. v. Gегmanу, заява № 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Оскільки національне законодавство про відшкодування шкоди при реалізації функції обвинувачення та притягнення до адміністративної відповідальності не повною мірою відповідає вимогам і положенням Європейської конвенції, то в судовій практиці слід враховувати ч. 2 ст. 10 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному в установленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Ухвалою про заміну неналежного відповідача Долинського районного суду від 05.12.2016 року (а.с.38 ) замінено первісного відповідача по справі за позовом [PERSON] до Управління МВС в Івано-Франківській області, Головного управління державного казначейства в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування - ГУ Державного казначейства в Івано-Франківській області на належного - Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6 м.Київ, 01601. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] ( довіреність а.с.43), позовні вимоги підтримали в повному об"ємі, просили постановити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], (р/р [NUMBER]) моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., зіславшись на викладені в заявах обставини. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Представники Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Управління МВС України в Івано-Франківській області на неодноразові виклики в судові засідання не з"явились, хоч про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені судом, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.41-42, 54-56,67, 76-77,81-83), причини своєї неявки суд не повідомили, від них не поступило заяв про розгляд справ у їх відсутності. В Долинський районний суд 10.01.2017р. поступило заперечення від представника Міністерства внутрішніх справ (а.с.68-75), згідно якого вони просять відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов"язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено спеціальним Законом - № 266/94 «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», - відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У відповідності до ст. 2 вказаного Закону - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; \ Пункт 3 частини першої статті 2 виключено на підставі Закону N 4652-VI ( 4652-17 ) від 13.04.2012 \; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Відповідно до ст.ст. 3,4 Закону, у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода, причому відшкодування шкоди у зазначених випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Ст. 23 ЦК України передбачено, що: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19.07.2011 року СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області порушено щодо [PERSON] кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.189 ч.2 КК України (а.с. 10). Цього ж дня о 17:37год., [PERSON] затримано як підозрюваного у вчиненні злочину ( протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.07.2011р. а.с.50-51), та обрано тимчасовий запобіжний захід - затримання підозрюваного ( постанова про застосування тимчасового запобіжного заходу - затримання підозрюаного від 19.07.2011р.а.с.49). Постановою Івано-Франківського міського суду від 22.07.2011р. (а.с.90) продовхено строк затримання [PERSON] до десяти днів, тобто до 01.08.2011р. У відповідності до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.07.2011 року, щодо [PERSON], [INFO]., обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківському СІЗО (а.с.11). Постановами заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 23.07.2011 року (а.с.95-96), накладено арешт на гроші подозрюваного [PERSON] в сумі 76.50 грн. та на майно обвинуваченого, а саме 1/3 частку квартири [ADDRESS] Ухвалою Колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.08.2011р. (а.с.84-86)- апеляцію захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено, а постанову Івано-Франківського міського суду від 29.07.2011 року відносно [PERSON] - змінено. Обрано щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 17 000 грн. У відповідності до довідки про звільнення серії І-ФР №02400 (а.с.48) , [PERSON] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 19.07.2011р. по 02.08.2011р., звідки звільнений по ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області. Згідно постанови від 26.08.2011р. (а.с.91-93) позивачу [PERSON] пред"явлено обвинувачення у вчиненні злочину , передбаченого ст. 189 ч.2 КК України. Вироком Болехівського міського суду від 25.10.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.335 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців з відрахуванням із його заробітку 10 відсотків у дохід держави(а.с.115-122). Як встановлено в судовому засіданні ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.03.2014р., вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 25.10.2013 р. скасовано, а справу повернуто на новий розгляд у той же суд іншим складом суду(а.с.136). Відповідно до постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року вказану справу, у зв'язку із відводами суддів Болехівського міського суду направлено для розгляду по суті до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.01.2015р.( а.с.13-16) справу про обвинувачення [PERSON], за ч.2 ст.189 КК України направлено прокурору м.Калуша для повернення справи на додаткове розслідування, в ході якого необхідно встановити дані викладені в мотивувальній частині постанови. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015 року постанову Калуського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року про повернення справи на додаткове розслідування про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.189 КК України змінено.В резолютивній частині постанови, вказано справу "про обвинувачення [PERSON] направити прокурору Івано-Франківської області". Після повернення кримінальної справи прокурору, 27.04.2015р. прокуратурою Івано-Франківської області відомості було внесено в ЄРДР і того ж дня кримінальне провадження за підслідністю було скеровано у Рожнятівський РВ УМВС України для проведення досудового розслідування. Постановою слідчого СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 29.09.2015 року злочинні дії у кримінальному провадженні №42015090000000062 перекваліфіковано з ч.2ст.189 КК України на ч.1ст.355 КК України (а.с.12). Згідно постанови заступника начальника СВ Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 15.06.2016р.- кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42015090000000062 від 27.04.2015 року, закрито у зв"язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1ст.355 КК України (а.с.17-21). Таким чином, на основі досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень позивача та його представника, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1176 ЦК України, суд приходить до висновку , що позивач правомірно порушив питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, а також приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позову , виходячи з наступного: Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ( ст. 13) визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У відповідності до п.17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" , затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41- передбачене ч. 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У відповідності до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 року встановлена в розмірі 3200 грн. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 19.07.2011 року по 15.06.2016 року, тобто 4 років 10 місяців та 28 днів. Отже розмір моральної шкоди, яка повинна бути стягнути на користь позивача повинна бути не менше 188586,76 грн., ( 58 місяців х 3200 грн. =185600 грн.; 106,67грн.( середньоденний розмір заробітної плати) х 28днів = 2986,76 грн.; 185600 +2986,76 = 188586,76 грн. В судовому засіданні позивачем доведено , що внаслідок незаконного перебування під вартою з 19.07.2011р. по 02.08.2011р., незаконного перебування під слідством та судом за період з 19.07.2011р. по 15.06.2016р., незаконного накладення арешту на його майно, йому завдана моральна шкода, яка полягає у незаконному позбавленні його волі, позбавлення права на вільний вибір місця проживання, неможливості вільно розпоряджатись своїм майном, обмеженні в пересуванні в зв'язку з обранням запобіжного заходу. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача( колишнього працівника правоохоронних органів), в т.ч. і з членами сім"ї, оскільки сам факт притягнення до відповідальності в якості обвинуваченого та підсудного був доведений до відома громадськості, що негативно вплинуло на його стосунки з людьми та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні також встановлено, що в результаті психологічного стресу, отриманого під час незаконного затримання, арешту, триманні під вартою,незаконного кримінального переслідування у позивача [PERSON] загострились наявні у нього захворювання , в т.ч. і цукровий діабет, про підтверджується висновком обласної лікарсько-консультативної комісії, виписками з медчної картки хворого [PERSON] (а.с.22,24-31). Крім цього у відповідності до довідки акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №581628 (а.с.23)- [PERSON], 23.08.2012р. встановлено третю групу інвалідності, загального захворювання. Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для компенсації страждань потерпілої особи у розумних межах. При визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер і тривалість порушення прав [PERSON], а також негативні наслідки які наступила внаслідок такого порушення. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача підлягає до часткового задоволення і розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості слід визначити в сумі 375 000 грн., які слід стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини», ст. 56 Конституції України, ст.ст.1,2,3,4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду",

Outcome: approved