Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та фізичною особою - резидентом України, якою [PERSON] було укладено кредитний договір № ВЬ 5837 від 11.06.2008 року. Вказує, що згідно п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", Публічне І акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Банка, тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ "Універсал Банк" було змінено на Публічне акціонерне товариство та який було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Позивач вказує, що відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору, позивач надає Відповідачу у ліміт кредитної лінії в межах суми 5000,00 доларів США 00 центів, для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредиту. Відповідно до п.п. 1.2., 7.7. позивач встановлює відповідачу ліміт кредитної лінії на строк 12 місяців, при цьому відповідач повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії не пізніше 31.05.2009 року, строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору до повного погашення суми грошових зобов'язань відповідача за цим договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 5000,00 доларів США 00 центів. У порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість по сумі кредиту - 38 604,31 грн., по процентах - 13 099,18 грн. Відповідно до п. 1.5.1. договору за користування кредитними коштами, наданими у межах ліміту та строку кредитування, процентна ставка становить 25,5% відсотка річних. Позивач також вказує, що відповідно до п. 1.5.2 договору за користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або термін погашення, процентна ставка становить 37,5% відсотках річних. Якщо сплата суми простроченої заборгованості не була здійснена протягом перших чотирнадцяти календарних днів місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, то на суму простроченої заборгованості нараховується підвищена процентна ставка. Відповідно до тлумачення термінів договору «сума простроченої заборгованості» - загальна сума прострочених процентів, прострочених винагород та простроченої суми основного боргу відповідача перед позивачем. Якщо сума простроченої заборгованості не була здійснена протягом перших чотирнадцяти календарних днів місяця, наступного за місцем користування кредитними коштами, то на суму простроченої заборгованості зараховується підвищена процентна ставка. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.03.2010 року заборгованість за кредитом по підвищених відсотках складає 11 892,99 грн. Вказує, що відповідно до п.п. 3.1.2., 6.1. договору, позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту у разі порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором. Про встановлення дострокового терміну погашення суми заборгованості та/або терміну повернення кредиту за договором відповідач повідомлявся шляхом направлення йому позивачем поштою повідомлення за адресою відповідача, що вказана і в цьому договорі, або за іншою адресою, яку відповідач письмово повідомив позивачу при зміні адреси. Відповідне повідомлення позивача було надіслане відповідачу, проте жодних дій спрямованих на погашення заборгованості відповідач не вчинив. Згідно п. 6.2. договору, у випадку зміни фактичного місця знаходження відповідачем без попереднього повідомлення про це позивача та інших навмисних дій відповідача, у зв'язку з чим письмова вимога і позивача не отримана відповідачем, строк виконання зобов'язання у такому випадку починається через 114 календарних днів з дати відправлення позивачем вказаної вимоги відповідачу. В п. 7.3. договору вказано, що позивач має право надати необхідну інформацію іншим особам, яким ця інформація потрібна і для виконання своїх функцій або надання послуг Банку. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача непогашений залишок кредиту та нараховані проценти, комісійні, неустойки та інші нарахування, і передбачені договором. Вказує, що всього заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору станом на 08.07/2010 року складає 63 596 грн. 48 коп. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства "Універсал Банк" заборгованість по сумі кредиту - 38 604,31 грн., по процентах - 13 099,18 грн., по підвищених відсотках - 11 892,99 грн., судовий збір в сумі 635,96 грн. та 120 грн. витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Всього стягнути 64 352,44 грн. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено кредитний договір № ВЬ 5837 від 11.06.2008 року (прізвище на Сідова змінено в шлюбі). Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів- фізичних осіб. На час укладення кредитного договору нею для Банку була надана достовірна інформація про її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів, нею була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. На момент оформлення кредиту вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мала малолітню дитину [PERSON], [INFO], і брала кредит для потреб сім»ї зі згоди чоловіка. Працівник банк вважав ці відомості не суттєвими та такими, що не впливають на їхні правовідносини. Згідно Закону України № 1822-УІ від 21.01.2010 року «Враховуючи скрутне фінансове становище громадян України в період економічної кризи та з метою забезпечення дотримання прав громадян у відносинах із фінансовими установами ВРУ заборонила фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором чи графіком погашення, за винятком випадків, встановлених законом. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний Банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Отже, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] також вказує, що режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який з урахуванням припису статті 4 ЦК України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання Банком позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції провадяться на підставі відповідної ліцензії Національного Банку України. Позивачка вказує, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Позивачка вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , п. 1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені ст. 524 ЦК України. На день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 1180=5,05 грн., та на сьогоднішній день становить 1 1480=8,00 грн. Вважає, що існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку їй необхідно сплачувати, в зв'язку з чим значно погіршився її фінансовий стан. Згідно ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вважає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. З ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає, згідно умов кредитного договору, у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, включно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України. Вказує, що використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком, в разі настання певних дій, що дає право для позичальника відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Позивачка також вказує, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 236 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивачка просить визнати недійсним кредитний договір № ВЬ 5837 від 11.06.2008 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк". В судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" Галдецький Я.А. позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, суду пояснив, що 11.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ВЬ 5837 від 11.06.2008 року (прізвище на [PERSON] змінено в шлюбі). Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору, позивач надав Відповідачу у ліміт кредитної лінії в межах суми 5000,00 доларів США 00 центів, для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредиту. У порушення умов договору, позивач за зустрічним позовом свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість в сумі 63 596,48 грн. 23.07.2010 року позивач за зустрічним позовом подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника - [PERSON] Стосовно права Банку здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, законодавством України передбачено наступне. Відповідно до ст.ст. 509, 524 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення на встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках та на умовах, встановлених законом. При цьому, валюта кредиту була обрана позивачем самостійно, про що свідчить копія анкети на отримання кредиту. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно з ст. 345 Господарського кодексу України, операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». На виконання вимог чинного законодавства України відповідачем по зустрічному позову - Банком були отримані відповідні Банківська ліцензія № 92 та дозвіл № 92-2 на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, на момент укладення договору, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Вказує, що законодавством України не встановлена стабільність курсу долару США до національної валюти - гривні. Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківський металів», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Вважає, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Вона може змінюватися щодня, незалежно від волі пересічних громадян України. Також вказує, що при укладенні договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту, а саме в доларах США, позивач за зустрічним позовом усвідомлював, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 204 ЦК України наголошує на тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Вказує, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до відповідача, ПАТ «Універсал Банк», з проханням надати їй кредит. Відповідно до ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в і укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору сторонами за взаємною згодою була обрана валюта наданого кредиту, як одна із умов укладення договору. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала, просила в позові відмовити. Зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Галдецького Я.А., представника відповідачки [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає що позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 11.06.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ВЬ 5837, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США 00 центів строком до 31.05.2009 року зі сплатою 25,5 % річних за користування кредитом. Крім того, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: в порядку передбаченому Кредитним договором перерахував на рахунок позичальника кредитні кошти в сумі 5 000,00 доларів США 00 центів. В свою чергу, позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Згідно п. 1.2.2. кредитного договору Банк встановлює Позичальнику ліміт кредитної лінії на строк 12 місяців, починаючи з місяця встановлення такого ліміту, при цьому Позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії, не пізніше 31 травня 2009 року. У відповідності до п. 1.5.1. Договору за користування кредитними коштами, наданими у межах ліміту кредитної лінії на строку кредитування, визначених цим договором, встановлюється процентна ставка в розмірі 25,5 % річних. Згідно вимог п. 1.5.2. Договору за користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення, встановлені цим Договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 37,5 і % річних. Також судом встановлено, що станом на 19.03.2010 року заборгованість за кредитом по підвищених відсотках складає 11 892,99 грн. 07.10.2009 року відповідачці [PERSON] було направлено вимогу - повідомлення про погашення суми боргу, однак останньою не було вчинено жодних дій, що свідчили про намір у добровільному порядку її сплати. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених Кредитним договором щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитом, у ( відповідача виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов'язання. У порушення умов договору відповідачка свої зобов'язання не виконала, в результаті чого загальна сума заборгованості складає 63 596,48 грн., а саме: заборгованість по сумі кредиту - 38 604.31 грн., заборгованість по процентах - 13 099,18 грн., заборгованість по підвищених відсотках - 11 892,99 грн. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача Галдецького Я.А., представника відповідачки [PERSON], копією кредитного договору № ВЬ 5837 від 11.06.2008 р., розрахунком заборгованості, особовим рахунком, вимогою, іншими матеріалами справи. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В зв'язку з цим суд вважає, що заборгованість за договором кредиту № BL 5837 від 11.06.2008 р. в сумі 63 596,48 грн. слід стягнути на користь позивача з відповідачки [PERSON] Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору 635,96 гривень та суму витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення в сумі 120,00 грн. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. У відповідності до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні і розрахунків на території України та зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У відповідності до п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п.4 даної статті індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно п. «в» п. 4 цієї статті Індивідуальної ліцензії потребують операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Як встановлено в судовому засіданні 07 грудня 2007 року Національним Банком України видана Відкритому акціонерному товариству «Універсал Банк» Банківська ліцензія № 92 на право здійснювати »банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про Банки і банківську діяльність» та видано дозвіл № 92-1 на право здійснювати операції, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про Банки і банківську діяльність», згідно із додатками до цього дозволу. За даних обставин суд вважає, що доводи відповідачки [PERSON] про порушення позивачем норм чинного законодавства при укладенні даного договору кредиту є необгрунтованим, оскільки як встановлено в судовому засіданні, банк мав відповідну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому кредитний договір укладений правомірно. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, спірний кредитний договір та додаткові договори до нього з позивачем були укладені між ним та позивачем добровільно, без будь-якого примусу та будь-яких важких обставин для відповідачки [PERSON] Разом з цим суд вважає, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що Національним Банком України позивачу видана відповідна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження перевищення терміну та сум надання та одержання кредиту в іноземній валюті, в зв'язку із чим позивач повинен був отримати індивідуальну ліцензію для надання даного кредиту, посилання відповідача на даний факт є безпідставним. Іншим доказів, які б підтвердили або спростували позовні вимоги суду надано не було. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved