Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АГК по експлуатації та зберіганню транспортних засобів "Радосинь" про визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він є членом кооперативу, в якому має у власності гаражний бокс [NUMBER]. Однак до цього часу йому не видано посвідчення про членство у кооперативі. Позивач регулярно та вчасно сплачує членські та інші визначені внески, а також кошти за користування електроенергією у своєму гаражному боксі. У 2014 році у кооперативі було проведено компанію по заміні механічних лічильників, що встановлені всередині гаражних боксів, на електронні лічильники. Електронний лічильник також був встановлений на гаражному боксі [NUMBER]. Позивачем було сплачено послуги електромонтера, який встановлював лічильник, що підтверджується відповідними квитанціями. Встановлений лічильник є приватною власністю позивача. 14.03.2016 року позивач виявив, що від його гаражного боксу відключено електропостачання, а до дверей боксу була прикріплено повідомлення про те, що електропостачання йому відключено у зв"язку з несплатою членських місячних внесків у повному обсязі. Для позивача щомісячний внесок був встановлений у розмірі 75, 00 грн., але у 2014 році розмір внеску змінився на 85, 00 грн., а у 2016 році - на 105, 00 грн. Протягом тривалого часу позивач звертався до керівництва кооперативу із вимогою розробити та затвердити кошторис відповідно до вимог діючого законодавства та Статуту кооперативу, але ці вимоги були проігноровані. Оскільки керівництво кооперативу не виконало вимоги позивача, він залишив за собою право сплачувати щомісячні членські внески у розмірі 75, 00 грн., про що письмово повідомив кооператив. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить зобов"язати голову правління Автогаражного кооперативу по експлуатації та зберіганню транспортних засобів "Радосинь" [PERSON] підключити електропостачання до гаражного боксу [NUMBER], що належить [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, визнати дії АГК "Радосинь" незаконними та зобов"язати підключити електропостачання до гаражного боксу [NUMBER], що належить [PERSON] Представник відповідача - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у позивача існує заборгованість по сплаті членських внесків, оскільки він самостійно встановив їх розмір, зменшивши встановлений розмір. Крім того, позивач почав сплачувати за електроенергію тільки за показниками лічильника по цінам, встановленим для населення, але при цьому ним не було враховано, що необхідно також сплачувати кошти на обслуговування електрогосподарства кооперативу, заробітну плату електрику, затрати на транспортування електроенергії, оскільки договір був укладений між ПАТ "Київенерго" та АГК "Радосинь". Рішенням загальних зборів АГК був затверджений відповідний кошторис щодо сплати внесків. Також рішенням правління кооперативу від 02.03.2016 року було вирішено розірвати договір експлуатації власників гаражного боксу № 921 з позивачем, на підставі чого і було відключено електроенергію. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача - [PERSON] - у судовому засіданні повністю підтримав пояснення представника [PERSON], просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] є власником гаражного боксу [NUMBER], що знаходиться в Автогаражному кооперативі по експлуатації та зберіганню транспортних засобів "Радосинь", що підтверджується свідоцтвом про право власності. 28.03.2000 року між АЕК "Київенерго" та АГК "Радосинь" був укладений Договір № 3530301 про користування електроенергією. Відповідно до умов вказаного Договору АГК "Радосинь" є споживачем і проводити господарську діяльність з продажу електроенергії не має права. Згідно із вимогами ст.. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов"язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Пунктом 1.3 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Згідно із пп. 1 п. 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов"язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів). Як встановлено при розгляді справи, 07.06.2005 року між позивачем [PERSON] та АГК "Радосинь" був укладений Договір № 921 експлуатації власників гаражного боксу АГК "Радосинь" та підключено електропостачання до гаражного боксу. Пунктом 2.2.1 Договору визначено, що власник гаража повинен дотримуватись Статуту кооперативу і виконувати рішення Загальних зборів (Зборів уповноважених) та Правління АГК. Відповідно до п. 2.2.7 Договору власник гаражу зобов"язаний своєчасно сплачувати АГК внески та обов"язкові платежі (щомісячно), встановлені Рішенням правління АГК та державою. Згідно із п. 3.1 Договору у випадку порушення власником умов п. 2.2.7 Договору керівництвом АГК приймається рішення про заборону користування гаражним боксом з вилученням перепустки. У випадку злісного ухилення від сплати платежів або заборгованості по місячним внескам за 3 місяці і більше правління кооперативу приймає рішення про виключення електрики гаражного боксу. Повторне підключення здійснюється при умові погашення заборгованості по всім платежам. При цьому власник зобов"язується сплатити витрати по відключенню та підключенню боксу. Пунктом 3.3 Договору визначено, що при несвоєчасній оплаті власником платежів, передбачених п. 2.2.7, власник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від затриманих платежів за кожен прострочений день. Згідно із п. 3.8 Договору у випадку зміни ставок комунальних платежів, курсу національної валюти або зміни законодавства про розміри заробітної плати чи прийняття рішення, правління АГК залишає за собою право виконати перерахунок обов"язкових платежів. Пунктом 8.6 Статуту кооперативу передбачено, що розмір внесків і паїв, порядок та терміни сплати внесків і паїв, а також відповідальність за порушення зобов"язань щодо їх сплати визначається Загальними зборами членів кооперативу. Як встановлено при розгляді справи, рішенням Загальних зборів кооперативу від 26.12.2014 року № 3 (а.с.110-111 т.1) був встановлений розмір членських внесків для власників гаражних боксів у розмірі від 85, 00 грн. до 95, 00 грн. (у залежності від ряду, де знаходиться гаражний бокс). У подальшому рішенням Загальних зборів від 12.03.2015 року № 2 (а.с.112-113 т.1) розмір членських внесків був змінений і встановлено плату у розмірі від 90, 00 грн. до 100, 00 грн. (у залежності від ряду, де знаходиться гаражний бокс). Рішенням загальних зборів кооперативу від 29.12.2015 року № 10 (а.с.114-115 т.1) розмір членських внесків був збільшений, а саме встановлений у розмірі від 100, 00 грн. до 110, 00 грн. (у залежності від ряду, де знаходиться гаражний бокс). При цьому судом встановлено, що позивач, зважаючи на те, що відповідачем не було задоволено його вимоги, продовжував сплачувати членські внески у розмірі 75, 00 грн., що призвело до виникнення заборгованості. У зв"язку із виникнення боргу у позивача перед кооперативом рішенням правління АГК "Радосинь" від 02.03.2016 року Договір від 07.06.2005 року з позивачем був розірваний, а також було припинено електропостачання до гаражного боксу [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Але ж відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач АГК "Радосинь" є споживачем електроенергії і не має права поставляти електроенергію, а тому і не може бути зобов"язаний це робити. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed