Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс Агро" (далі відповідач, ТОВ "Концерн "Сімекс Агро") про стягнення середнього заробітку за час проходження строкової військової служби. Позов обґрунтував тим, що 02.03.2015 року його було прийнято на роботу в ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" на посаду тракториста-машиніста с/г виробництва. У зв`язку із призовом на військову службу, 03.04.2016 року позивач був звільнений з роботи відповідно статті 36 ч.1 п.3 КЗпП. З 07.04.2015 року і по даний час позивач проходить військову службу в військовій частині [NUMBER] . В лютому 2016 року позивач звернувся до ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" із заявою про виплату йому середньомісячного заробітку за період проходження ним військової служби. Розглянувши вказане звернення, відповідач відмовив у виплаті коштів вказавши на те, що до 14.05.2015 року компенсація середньої заробітної плати працівникам, які призвані на строкову військову службу законодавство не передбачало. Оскільки позивач був звільнений 03.04.2015 року, підстав для нарахування і виплати зазначеної компенсації в ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" не має. Позивач вважає відмову незаконною та такою, що порушує його права, які визначені частиною 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами від 15.01.2015 року, які набули чинності 08.02.2015 року), у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час проходження строкової військової служби в період з 09.04.2015 року по 06.07.2016 року в сумі 33\~231,60 гривень. В ході судового розгляду представник позивача уточнила заявлені вимогу, у зв`язку з чим просила суд стягнути з ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" середній заробіток за час проходження позивачем строкової військової служби в період з 06.04.2015 року по 06.07.2016 року в сумі 29\~646,24 гривень. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив вказавши на безпідставність заявлених вимог, оскільки на дату звільнення [PERSON] з роботи, трудовим законодавством не було передбачено виплату особам, які призвані на строкову військову службу середнього заробітку на період проходження ними військової служби. Також, представник ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" зазначив, що положення частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами в редакції від 08.02.2015 року) на які покликається позивач, не стосуються останнього, оскільки він був призваний на строкову військову службу за відсутності обставин, які вказані в приписах зазначеної статті. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.03.2015 року [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" на посаду тракториста-машиніста с/г виробництва, з якої він був звільнений 03.04.2015 року відповідно статті 36 ч.1 п.3 КЗпП, тобто у зв`язку з призовом на строкову військову службу. Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці, яка заведена на ім`я [PERSON] (а.с. 6). 06.04.2015 року позивач був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину польова пошта [NUMBER] для подальшого проходження військової служби, до списків якої зарахований 09.04.2015 року, що підтверджується даними, які зазначені у військовому квитку [PERSON] (а.с. 11), а також довідці № 39, виданій 12.01.2016 року військовою частиною пп [NUMBER] (а.с. 10), де по даний час проходить військову службу. В лютому 2016 року позивач звернувся до ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" із заявою (а.с. 12) про виплату йому середньомісячного заробітку за період проходження ним строкової військової служби. Розглянувши вказане звернення, відповідач відмовив [PERSON] у виплаті коштів вказавши на те, що до 14.05.2015 року компенсація середньої заробітної плати працівникам, які призвані на строкову військову службу законодавство не передбачало. Оскільки позивач був звільнений 03.04.2015 року, тобто до внесення змін у законодавство, підстав для нарахування і виплати зазначеної компенсації в ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" не має. Позивач вважає відмову у виплаті коштів незаконною та такою, що порушує його права, які визначені частиною 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також статтею 119 КЗпП, зокрема на отримання середнього заробітку за час проходження строкової військової служби в період з 06.04.2015 року по 06.07.2016 року в сумі 29\~646,24 гривень. Встановивши вказані обставини, суд встановив відповідні їм правовідносини. 15.01.2015 року Законом України № 116-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" внесено зміни (набули чинності 08.02.2015 року), відповідно до яких за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Згідно статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. 14.01.2015 року Указом Президента України № 15 "Про часткову мобілізацію", який затверджено 15.01.2015 року Законом України № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто 20.01.2015 року. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15 становила 210 діб: з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. З зазначеного слідує, що позивач був призваний на строкову військову службу в особливий період, у зв`язку з чим на нього поширюють свою дію положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2016 року, зокрема частина 2 статті 39 цього Закону. 14.05.2015 року Законом України № 433-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" до статті 119 КЗпП внесено зміни (набули чинності 11.06.2015 року), згідно яких працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 119 КЗпП). Таким чином, суд дійшов висновку, що в період 08.02.2015 року по 10.06.2015 року діяла норма Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (частина 2 статті 39 в редакції від 08.02.2015 року) щодо збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу, місця роботи та середній заробіток (без компенсації із державного бюджету). У період з 11.06.2015 року по 31.12.2015 року за працівниками, призваними на строкову військову службу зберігалося місце роботи, посада і компенсувався із бюджету середній заробіток відповідно до вимог статті 119 КЗпП (в редакції від 11.06.2015 року). Порядок виплати компенсації підприємствам у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу під час мобілізації та особливий період, визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 року. Починаючи з 01.01.2016 року за працівниками, призваними на строкову військову службу зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності в яких вони працювали на час призову. Компенсація середньої заробітної плати із бюджету законодавством не передбачена. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позивач має право на середній заробіток за період проходження ним строкової військової служби. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими "Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 розділу IV Порядку). Згідно пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 95,02 грн. (1\~923,44 грн. з/п за березень 2015 року + 357,12 грн. з/п за квітень 2015 року / 21 робочий день в березні 2015 року + 3 робочих дні у квітні 2015 року). Таким чином, сума середнього заробітку, яка належить до виплати позивачу ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" за час проходження строкової військової служби (з 06.04.2015 року по 06.07.2016 року) становить 29\~646,24 грн. (95,02 грн. - середньоденна заробітна плата * (186 робочих дні у 2015 році (з 06.04.2015 року по 31.12.2015 року) + 126 робочих дні у 2016 році (з 01.01.2016 року по 06.07.2016 року). Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved