Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, в якій просила суд прийняти рішення, яким зобов`язати державних реєстраторів Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради вчинити дії щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності: 1956688 від 24 липня 2013 року 12:49:32 про державну реєстрацію за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія та номер [NUMBER] , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 06 жовтня 2000 року) права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що був здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4625526 від 31 липня 2013 року, державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції Черкаської області Дзьоган Світланою Анатоліївною. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2011 року, виданого та посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І., вона є власником земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташованої в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що належала її покійній матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 24 липня 2013 року позивач звернулася до реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції в Черкаській області, де державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції в Черкаській області Дзьоган Світланою Анатоліївною на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано за нею право власності на вказану земельну ділянку. 27 квітня 2020 року, під час звернення позивача до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Фіщука С.О., з`ясувалося, що на даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься два записи про реєстрацію за позивачкою права власності на одну і ту ж земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області. При цьому, станом на сьогоднішній день реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції в Черкаській області ліквідована, а послуги щодо реєстрації нерухомого майна здійснюють Центри надання адміністративних послуг. 08 липня 2020 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг м. Черкаси з приводу скасування помилкового повторного запису права власності на отриману в порядку спадкування земельну ділянку, однак отримала відмову. В усній формі державний реєстратор пояснила, що законодавством не передбачений порядок скасування безпосередньо державним реєстратором державної реєстрації права власності в таких випадках, тому таке скасування може бути проведене лише за рішенням суду про скасування помилкового запису щодо права власності. Позивач зазначає, що два записи в Державному реєстрі речових прав на один і той же об`єкт нерухомого майна порушують її права, як власника земельної ділянки, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 24 вересня 2020 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Кулик А.О. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірительки, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради - через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2011 року, виданого та посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І., позивач у справі [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0518 га, призначеної для ведення садівництва, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташованої в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що належала її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 046710, виданого Черкаською райдержадміністрацією Черкаської області та зареєстрованого Управлінням Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області 21 липня 2009 року (а.с. 5). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7114259172020 від 24 квітня 2020 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташованої в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, є позивач [PERSON] (а.с. 8-13). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 207586225, сформованої 27 квітня 2020 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Фіщуком С.О., державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції в Черкаській області Дзьоган Світланою Анатоліївною на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-1666 від 03 грудня 2011 року, виданого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 046710, виданого 21 липня 2009 року Управлінням Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області, 24 липня 2013 року о 12:49:32 внесено запис про\~право власності:\~1959127 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що був здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4625526 від 31 липня 2013 року. Водночас, державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції в Черкаській області Дзьоган Світланою Анатоліївною на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-1666 від 03 грудня 2011 року, виданого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 046711, виданого 21 липня 2009 року Управлінням Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області, Витягу з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку № НВ-7100207612013 від 23 квітня 2013 року, виданого Управлінням Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, 24 липня 2013 року о 12:49:32 внесено запис про\~право власності:\~1956688 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що був здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4625526 від 31 липня 2013 року (а.с. 14-16). Аналогічні відомості зазначено і в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 215408509, сформованій 08 липня 2020 року адміністратором Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Черкаської області Медведєвою В.М. (а.с. 17-19). З вищевикладеного вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує два записи на один і той же об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, що порушує права позивача, як власника земельної ділянки, та створює їй перешкоди у здійсненні права розпоряджання вказаним нерухомим майном. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім того, відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правовідносини, пов`язані з набуттям права власності на майно та його державною реєстрацією регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015. Так, частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 1952-IV), встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами пункту 1 частини 1 статті 4 зазначеного Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 9 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону України № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. За приписами статті 19 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. За змістом статті 20 Закону України № 1952-IV у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа. Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 цього Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України № 1952-IV встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора убачається, що одним із його обов`язків є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими частиною першою статті 3 Закону України № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 1). Даний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16 (провадження № 11-374апп18), а також правовим висновкам Верховного Суду України, зазначеним у постановах від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191 та від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а. Водночас, у постанові від 30 березня 2016 року № 21-1434а15 Верховний Суд України вказав, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-ІV , який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Крім того, у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час розгляду справи) у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. При цьому, у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 826/4906/17 (адміністративне провадження № К/9901/40159/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що у Міністерства юстиції України відсутні повноваження для розгляду скарги на дії державних реєстраторів, що вчинені до 01.01.2016. За приписами частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час розгляду справи) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Суд зауважує, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Даний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 та у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно двох записів на одну і ту ж земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 7124989200:04:002:0026, розташовану в адміністративних межах Чорнявської сільської ради (Садівниче товариство «Тясмин») Черкаського району Черкаської області, порушує права позивача, як власника земельної ділянки, та створює їй перешкоди у здійсненні права розпоряджання вказаним нерухомим майном, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене та

Outcome: approved