Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Заявниця звернувшись в суд із даною заявою, посилається на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року її позовні вимоги задоволено частково та визнано незаконним і скасовано наказ № 87/ос від 05 липня 2016 року, про її звільнення з посади лікаря-кардіолога Державного закладу "Вузлова лікарня станції Коломия", в зв"язку з реорганізацією та скороченням чисельності штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на роботі з часу звільнення та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 липня 2016 року. В частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць допущено негайне виконання рішення суду. У стягненні моральної шкоди відмовлено. Однак, зазначає, що судом не визначено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню в її користь. Відповідно до проведеного нею розрахунку така сума становить 162 177, 50 грн.. В судовому засіданні позивачка свої вимоги частково змінила та погодилася із запереченням відповідача, що розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, після відрахування податків становить 128 954, 56 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні із перерахованою сумою середнього заробітку, що підлягає стагненню на користь [PERSON] погодився, так як така ж сума вказана у їх письмовому запереченні на заяву. Врахувавши позицію сторін, дослідивши надані ними докази, ознайомившись із матеріалами справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Так, рішення суду повинно бути повним, тобто вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов"язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних осбтавин, висновки по суті розглянутих вимог; у резолютивній частині судового рішення, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум, присуджених стороні. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата. Як вбачається із довідки про доходи [PERSON] , виданої Комунальним некомерційним підприємством "Івано-Франківський обласний госпіталь ветеранів війни" від 14 лютого 2020 року, позивачка за останні два місяці перед звільненням отримала заробітну плату в сумі 5 560, 23 грн. за 39 відпрацьованих днів, а отже заробітна плата за один день складає 142, 57 грн.. За період з 06 липня 2016 року по 16 січня 2020 року кількість робочих днів складає 885 і загальна сума середньомісячної заробітної плати за період вимушеного прогулу [PERSON] , з вирахуванням податків, складає 128 954, 56 грн. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у даній справі. На підставі наведеного та

Outcome: approved