Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

12 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він працюючи протягом 8 років 1 місяця, з 09.11.2011 року по 08.01.2015 року на посаді підземного прохідника ш. «Родіна» та з 05.03.2019 року по 10.02.2021 року на посаді прохідника шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком». У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, 12.01.2021 року Українським науково-дослідним інститутом позивачу встановлено професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язково-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоарторзу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої), група А. ЛН першого ступеня». По факту професійних захворювань було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 05 лютого 2021 року. 09 березня 2021 року при огляді МСЕК, йому первинно було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по ХОЗЛ, та третя група інвалідності. Причиною професійного захворювання стало: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг. і складала 40 кг. При допустимій до 30 кг.; систематичне навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками - 70580 кг/с, при допустимому до 70000 кг/с; періодичне перебування у робочій позі стоячи 62% при допустимих до 60%; пил переважно фіброгенної дії - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,0 рази і складала 4,0 мк/кв.м. при ГДК 2,0 мг/м.кв.. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійні захворювання [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 330 000 гривень 00 копійок, яку він просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі [PERSON] пропрацював з 09.11.2011 року по 08.01.2015 року на посаді підземного прохідника ш. «Родіна» та з 05.03.2019 року по 10.02.2021 року на посаді прохідника шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Медичним висновком Науково-дослідного інституту промислової медицини № 68 від 12.01.2021 року [PERSON] було встановлено професійні захворювання за діагнозом - радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язково-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоарторзу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої), група А. ЛН першого ступеня». Як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві було проведено розслідування з приводу отримання хронічного професійного захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми складеним 05 лютого 2021 року. Причиною професійного захворювання є робота продовж 08 років 1 місяця в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми складеним 05 лютого 2021 року. За висновком МСЕК серії 12 ААБ № 627560 від 09.03.2021 року [PERSON] було первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55%, з яких 45% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по ХОЗЛ, та третя група інвалідності. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач деякий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач в зв`язку з отриманим професійним захворюванням, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Змушений систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що витрачає свій час, який раніше використовував на власні справи. Професійне захворювання обмежує його у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи стан його здоров`я, мають робити члени його родини. Внаслідок таких обмежень він постійно відчуває себе тягарем. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідує його внаслідок чого він постійно перебуває в стані психічного напруження. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад його життя, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких вбачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідача Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації, з огляду на наступне. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Таким чином відшкодування шкоди спричиненої працівникові покладається на власника підприємства, роботодавця. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійну задишку, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 175 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Щодо вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 гривень, суд виходить з наступного. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Заборським О.В., 12.03.2021 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого Заборським О.В. надана правова допомога, яка полягає у попередньому опрацюванні матеріалів, підготовці правової позиції та позовної заяви, судовому представництві. Відповідно до розрахунку судових витрат на правову допомогу по договору про надання правової допомоги від 12.03.2021 року, [PERSON] сплачено Заборському О.В винагороду в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується товарним чеком №01 від 12.03.2021 року. Оскільки справа розглянута в спрощеному позовному провадженні без участі сторін, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 гривень, пов`язану з представництвом інтересів позивача в суді задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 2000,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1300 гривень 00 копійок.

Outcome: partial