Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач ) про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що у неї з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], про що було зроблено актовий запис. Шлюб між сторонами не укладався, але у 2007 році відповідач покинув [PERSON] та доньку, виїхавши в невідомому напрямку, а у жовтні 2011 року позивач уклала шлюб з [PERSON], у якому народився син [PERSON]. За період з 2007 року по 2018 рік відповідач життям доньки, які вже 12 років, не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, він повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не утримуючи її матеріально, не піклуючись про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Станом на вересень 2018 року позивач, її донька [PERSON], син [PERSON] та чоловік [PERSON], який має намір усиновити [PERSON], проживають разом у власному будинку, ведуть спільне господарство, забезпечуючи при цьому дітям гідні умови проживання та гармонійну атмосферу, що сприяє належному вихованню дитини. За таких обставин, посилаючись на норми матеріального права, просить позбавити його батьківських прав. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, однак надали заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України (пункт 4 частина восьма) відзиву на позов не надіслав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10), яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на „[PERSON]", згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.10.2011 (а.с.18). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 10.01.2017 внесені зміни до відомостей актового запису за заявою про визнання батьківства від 28.07.2006, а саме: прізвище дитини [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.11). З довідок виконкому Яструбщанської сільської ради Глухівського району Сумської області №192 від 02.07.2018 та №02-16/226 від 25.07.2018 вбачається, що [PERSON], 1961 р.н., дійсно зареєстрований в [ADDRESS], з 04.07.2003 по посвідченню, яке було дійсне до 26.07.2004. На території сільської ради протягом останніх п'яти років він не проживає (а.с.12,13). За змістом довідки Кролевецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 від 26.06.2018 №221 [PERSON], [INFO], дійсно навчається в 7-Б класі. Мати [PERSON] виховує доньку одна, батько [PERSON] з сім'єю не проживає, батьківські збори не відвідує, контакту з класним керівником з приводу навчання і виховання доньки не має (а.с.15). Згідно довідки ВКП ТОВ „Торгсервіс" №166 від 18.09.2018 [PERSON] дійсно працює на посаді торгового представника ВКП ТОВ „Торгсервіс" з 21.05.2010 по теперішній час (а.с.16). За актом обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] від 02.10.2018 в сім'ї створені умови для проживання дитини, її розвитку та виховання (а.с. 17). З довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області №3159 від 19.09.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстровані: [PERSON], 1979 р.н., [PERSON], 2014 р.н., та [PERSON], 2006 р.н. (а.с.22). Згідно довідки ТОВ „Кролевецький комбікормовий завод" №464 від 19.09.2018 [PERSON], дійсно працює в ТОВ „Кролевецький комбікормовий завод" на посаді підсобний робітник з 24.07.2018 і по теперішній час (а.с.23). Відповідно договору дарування квартири від 09.12.2003 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.24). За висновком служби у справах дітей Кролевецької РДА в Сумській області від 05.12.2018 № 542 служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 36) Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»,- виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно статтей 9, 18 Конвенції „Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р. за № 780-Х11,- батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам статті 150 СК України. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи те, що відповідач не займається вихованням та розвитком дитини, не піклується про її здоров'я, духовний та моральний розвиток, не має виховного впливу на дитину, не може сприяти у здобутті освіти та підготувати доньку для самостійного життя, нехтуючи при цьому та ухиляючись від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо його доньки [PERSON]. З відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved