Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на малолітню дитину, мотивуючи тим, що 29 липня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1490, від якого мають доньку [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. Питання пов`язані з поділом майна та місцем проживання дитини між ними вирішені мирним шляхом, тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, щомісячно і до досягнення нею повноліття. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи без її участі, позов просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в підготовче засідання 07 листопада 2019 року та судове засідання призначене на 04 грудня 2019 року не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 липня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис №1490, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29 липня 2017 року. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Чечельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 14 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьком є [PERSON] . Відповідно до положень частини 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище в зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і відповідача, інші обставини що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення." Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано доказів про доходи відповідача, суд вважає за необхідне стягувати аліменти в мінімальних розмірах. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем згідно квитанції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" №N1CQE3893M від 26 вересня 2019 року сплачено судовий збір при поданні позову про розірвання шлюбу в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача в користь держави необхідно стягнути 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судового збору за вимогу про стянення аліментів на дитину.

Outcome: partial