Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовні вимоги мотивував тим, що 12 червня 2014 року біля 17 години відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись правою смугою проїзної частини вул. Келецька в м. Вінниці в напрямку вул. Пирогова в районні перехрестя з вул. [PERSON], не переконалась, що перед передньою частиною автомобіля марки «Тойота», який зупинився у лівій смузі руху в попутному напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом, зліва-направо проїзну частину перетинала позивач та не надала перевагу в русі останній, продовжила свій рух, внаслідок чого з необережності, допустила наїзд на позивача. Внаслідок даної пригоди, позивач, згідно з висновком експерта № 1209/1295 від 27.08.2014 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно мозкова травма перелом кісток склепіння черепа з переходом на основну (правої тімяної і скроневої кісток, правої стінки основної пазухи), перелом нижнього краю правої орбіти, латеральної стінки правої очниці з незначним зміщенням та порушенням цілісності правої гайморової пазухи, забій головного мозку середнього ступеню з геморагічними вогнищами забоїв в тімяній та скроневій долях справа, забій мяких тканин правої половини обличчя, параорбітальна гематома справа, садно підборіддя; забій грудної клітини, садна правої половини передньої черевної стінки, обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа являлись небезпечними для життя в момент спричинення. Винуватість [PERSON] підтверджується вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року, який вироком апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року був скасований в частині призначеного покарання, а в решті залишений без змін. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди бригадою швидкої медичної допомоги позивача було доставлено до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги для проведення невідкладних медичних заходів, було проведено курс консервативного лікування та рекомендовано продовжити лікування у сімейного лікаря за місцем проживання. Після виписки з лікарні позивач перебуває на обліку в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», з 10.03.2016 по 01.04.2016 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні ім. акад. [PERSON], усі витрати на лікування позивач несла самостійно. Оскільки шкода здоровю була заподіяна позивачу в результаті неправомірних дій відповідача та добровільно відшкодувати витрати відповідач не бажає, позивач змушена звернутись до суду та просила стягнути із відповідача на її користь понесені неї витрати на лікування у розмірі 6574 грн.83 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Надав розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого просив стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3 031,20 грн. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що моральна та матеріальна шкода була відшкодована в рамках кримінальної справи, шляхом задоволення цивільного позову [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року біля 17 години відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись правою смугою проїзної частини вул. Келецька в м. Вінниці в напрямку вул. Пирогова в районні перехрестя з вул. [PERSON], не переконалась, що перед передньою частиною автомобіля марки «Тойота», який зупинився у лівій смузі руху в попутному напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом, зліва-направо проїзну частину перетинала позивач [PERSON] та не надала перевагу в русі останній, продовжила свій рух, внаслідок чого з необережності, допустила наїзд на позивача. Внаслідок даної приходи [PERSON], згідно з висновком експерта № 1209/1295 від 27.08.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно мозкова травма перелом кісток склепіння черепа з переходом на основну (правої тімяної і скроневої кісток, правої стінки основної пазухи), перелом нижнього краю правої орбіти, латеральної стінки правої очниці з незначним зміщенням та порушенням цілісності правої гайморової пазухи, забій головного мозку середнього ступеню з геморагічними вогнищами забоїв в тімяній та скроневій долях справа, забій мяких тканин правої половини обличчя, параорбітальна гематома справа, садно підборіддя; забій грудної клітини, садна правої половини передньої черевної стінки, обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа являлись небезпечними для життя в момент спричинення. Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року визнано винною [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, а також в рамках цивільного позову стягнуто 7\~504,18 грн. в рахунок відшкодування витрат КЗ «Міська клінічна лікарня медичної допомоги» на лікування потерпілої, на користь держави 884,16 грн. вартості проведення криміналістичних експертиз, на користь потерпілої [PERSON] 1500 грн. на правову допомогу та 20\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вироком апеляційного суду Вінницької області від 06.08.2015 року вирок Вінницького міського суду скасований в частині призначення покарання, в решті залишений без змін (а.с.9-17). Згідно із виписки з історії хвороби № 2669 позивач [PERSON] знаходилась на лікуванні в неврологічному відділенні № 5 ВОПНЛ ім. акад. [PERSON] з 10.03.2016 р. по 01.10.2016 р. (а. с. 29). Як зазначає позивач на стаціонарне та амбулаторне лікування нею з вересня 2015 року загалом було витрачено 6\~574, 83 грн. та надано відповідні чеки про придбання ліків. Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. ст.\~ 1166,\~1167 ЦК України\~для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, оскільки передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відповідні роз`яснення містяться в п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Також суд враховує, що відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~ Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати , викликані необхідністю посиленого харчування, санітарно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду. Вина відповідача [PERSON] встановлена вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2015, який набрав законної сили 06.08.2015 р. згідно вироку Апеляційного суду Вінницької області. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою . Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування витрат на лікування позивач надала відповідні квитанції про понесення таких витрат. Відповідно до положень ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивач частково довела належними доказами витрати на лікування. Суд приймає до уваги чеки, що підтверджують придбання медичних засобів: чек від 21.10.2015 року на суму 48,55 грн., чек від 21.10.2015 р. на суму 111,62 грн.,чек від 19.11.2015 р. на суму 340,79 грн.,чек від 19.12.2016 р. на суму 1202,66 грн.,чек від 10.03.2016 р. на суму 588,36 грн., чек від 10.03.2016 на суму 1103,35 грн., оскільки вони відповідають призначенню лікаря (а.с. 19,20,22). Суд не бере до уваги: чек від 22.09.2015 р. на суму 45,50 грн., чек від 22.09.2015 р. на суму 736,49 грн.,чек від 30.09.2015 р. на суму 8,10 грн., чек від 05.10.2015 р. на суму 155 грн., чек від 27.10.2015 р. на суму 8,00 грн., чек від 19.11.2015 р. на суму 61,54 грн.,чек від 23.11.2015р. на суму 120,84 грн., чек від 25.11.2015р. на суму 58,52 грн., чек від 26.11.2015 р. на суму 175,86 грн., чек від 30.11.2015р. на суму 60,18 грн., чек від 22.12.20156 р. на суму 7,85 грн., чек від 19.12.2016 р. на суму 492,28 грн., чек від 10.03.2016 р. на суму 1105,00 грн.,чек від 19.01.2017 р., на суму 11,75 грн., чек від 06.03.2017р. на суму 366,34 грн.,чек від 03.05.2017 р. на суму 158,57 грн.,чек від 08.05.2017 р. на суму 54.37 грн., чек від 19.12.2016 р. на суму 139,45 грн. та квитанцію від 16.10.2015 р. на суму 420 грн.,оскільки дані ліки не підтверджуються призначенням лікаря та не надано доказів, які б доводили причинний зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою і лікуванням ліками, які придбані згідно вище зазначених чеків. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Статтею 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга\~статті 88 ЦПК). Враховуючи вищевикладене, із відповідача підлягає стягненню 320,77 грн. судового збору на користь держави. \~Згідно п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у\~пункті 2\~частини третьої статті 79,\~статтях 84,\~88,\~89\~ЦПК.\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представник позивача [PERSON] надав суду розрахунок витрат правової допомоги на суму 3 031,20 грн. та просив її стягнути із відповідача, проте в матеріалах справи наявна квитанції про оплату правової допомоги лише в сумі 1000 грн. Окрім цього, в наданому розрахунку витрат на правову допомогу відсутня сума в 1000 грн. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази (квитанція), які б підтверджували сплату позивачем 3\~031,2 0 грн. на правову допомогу. Враховуючи вищевказане, вимога про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3 031,20 грн. задоволенню не підлягає.

Outcome: partial