Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У травні 2013р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до кредитного договору №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р. позивачем ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" було надано позичальнику відповідачу [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 34 800,00 дол. США строком до 22.01.2014р. із сплатою 14,00 % річних, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між Банком та відповідачем [PERSON] 08.05.2009 р. була укладена Додаткова угода №014/17-39/1548-34/3 до Кредитного договору, відповідно до якої, Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Також, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між Банком та відповідачем 26.07.2010р. було укладено Додаткову угоду №014/17-39/1548-34/4, відповідно до якої строк кредиту збільшено на 168 календарних місяців (строк кредиту складає 240 місяців), а датою остаточного погашення встановлено 22.01.2028 р. (п.1.1 Додаткової угоди), у зв'язку з чим пунктом 3 Додаткової угоди встановлено новий графік погашення кредиту та інших платежів. Однак, Відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 13.02.2013 р. заборгованість по кредиту становить 29 797,22 долари США - за курсом НБУ - 238 169 грн. 18 коп. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. Але відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 13.02.2013 р. заборгованість по сплаті відсотків становить 1 933,48 доларів США, що за курсом НБУ - складає 15 454 грн. 31 коп. Згідно ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Крім того, у відповідності до умов п.16.3 кредитного договору №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р. за прострочення виконання будь яких грошових зобов'язань за Кредитним договором відповідач [PERSON] сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Станом на 13.02.2013 р. сума пені за прострочу кредиту та відсотків складає 894,94 доларів США, що за курсом НБУ складає 7 153 грн.26коп. Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, щопідлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, станом на 13.02.2013р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №014/17-39/1548-34/2 від 22.01.2008 р., у сумі 32 625 грн. 64коп., що за курсом НБУ становить 260 776 грн. 75 коп., де: - сума заборгованості за кредитом - 29 797,22 долари США, що за курсом НБУ - 238 169 грн. 18 коп.; - сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом - 1 933,48 доларів США, що за курсом НБУ - 15 454 грн.31коп.; - сума пені за прострочу кредиту та відсотків складає 894,94 доларів США, що за курсом НБУ - 7 153 грн.26 коп. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р. було укладено договір Іпотеки від 22.01.2008р. (зареєстровано в реєстрі за №247), за яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно: - двокімнатна квартира № 20, загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 27,46 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17.04.2006р. за реєстровим №947, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17208979, реєстраційний №14398529, виданий ОП ЗМБТІ від 25.12.2007р. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек. На підставі п. 5.2. вищевказаного договору Позивач, як Іпотекодержатель, набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання. Параграфом 5 Договору іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5.1. зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього Договору Іпотекодержатель (Позивач) надсилає Іпотекодавцю (Відповідачу) письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. При підписанні договору іпотеки з метою недопущення порушення прав неповнолітніх осіб банком було перевірено склад зареєстрованих у квартирі осіб і встановлено, що за адресою [ADDRESS], неповнолітні не зареєстровані. Таким чином, з укладенням Кредитного договору, Іпотечного договору Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно, а також стягнути з Позичальника суму основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пеню. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-39/1548-34/2 від 22.01.2008 року, звернути стягнення на предмет договору іпотеки від 22.01.2008 - двокімнатну квартиру № 20 (двадцять), загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 27,46 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 260 776 грн. 75 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Під час судового розгляду справи позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, вказавши, що станом на 23.01.2014 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р., становить 42 708,14 доларів США, що за курсом НБУ становить 341 366 грн. коп., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 29 578, 03 долари США, що за курсом НБУ - 236 417 грн.19 коп.; - сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом - 5 761,49 доларів США, що за курсом НБУ - 46 051грн. 59 коп.; - сума пені за прострочу кредиту та відсотків складає 7 368,62 доларів США, що за курсом НБУ - 58 897 грн. 38 коп. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-39/1548-34/2 від 22.01.2008р. звернути стягнення на предмет договору іпотеки від 22.01.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером № 247 - двокімнатну квартиру № 20 (двадцять), загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 27,46 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17.04.2006р. за реєстровим № 947, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17208979, реєстраційний №14398529, виданий ОП ЗМБТІ від 25.12.2007 р. шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008 р. в розмірі 42 708,14 доларів США, що за курсом НБУ становить 341 366 грн. 16 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі : 3 413 грн. 46 коп. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали у повному обсязі, суду пояснили, що кредитний договір, укладений між сторонами, не підписаний відповідачем, а тому, оскільки кредитний договір не містить обов"язкової ознаки письмової форми кредитного договору, а саме - власноручного підпису відповідача, останній через недодержання письмової форми кредитного договору є нікчемним, внаслідок чого не породжує будь-яких прав та обов"язків сторін; також зазначили, що позивач на момент подачі позовної заяви станом на 05.04.2013р. не надіслав відповідачу письмову вимогу про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний термін, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направлення позивачем письмової вимоги, тобто іпотекодержателем не дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним; розрахунок, наданий Банком на підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором, не підписано уповноваженою особою позивача на здійснення представницьких інтересів, також розмір нарахованої пені за розрахунком заборгованості не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, коли нараховувалася пеня, не дотримано позивачем вимог закону щодо річного строку позовної давності про стягнення пені, а тому розрахунок щодо заборгованості відповідача за кредитним договором не відповідає вимогам закону; також зазначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки не є співмірним з боргом відповідача, який складає за розрахунками відповідача лише 6027,23 дол. США. Крім того, станом на 20.03.2014р. за адресою місцезнаходження предмету іпотеки зареєстрована донька відповідача [PERSON], [INFO], при цьому, в порушення вимог ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", позивач не надав згоди органів опіки та піклування для здійснення будь-якого правочину щодо майна, право користування яким має неповнолітня дитина. Просили суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Запорізької міської ради по Комунарському району у судовому проти задоволення позову заперечува з тих підстав, що за адресою квартири, яка є предметом іпотеки зареєстрована неповнолітня дитина, внаслідок чого звернення стягнення на предмет іпотеки порушить права неповнолітньої дитини, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: Відповідно до кредитного договору №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р., позивачем Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було надано відповідачу [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 34 800,00 дол. США строком до 22.01.2014 року із сплатою 14,00 % річних, а позичальник Відповідач [PERSON] зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. 08.05.2009р. між позивачем - Банком та позичальником відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №014/17-39/1548-34/3 до Кредитного договору, відповідно до якої, Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Також між Банком та Відповідачем 26.07.2010р. було укладено Додаткову угоду №014/17-39/1548-34/4, відповідно до якої строк кредиту збільшено на 168 календарних місяців (строк кредиту складає 240 місяців), а датою остаточного погашення встановлено 22.01.2028 р. (п..1.1 Додаткової угоди), у зв'язку з чим пунктом 3 Додаткової угоди встановлено новий графік погашення кредиту та інших платежів. Проте, відповідачем не виконувалися вищезазначені умови, а саме не здійснювалася щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим, станом на 23.01.2014 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008р., як зазначає позивач, становить 42 708,14 доларів США, що за курсом НБУ становить 341 366 грн. коп., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 29 578, 03 долари США, що за курсом НБУ - у гривнєвому еквіваленті складає 236 417 грн.19 коп.; - сума простроченої заборгованості по відсотках за кредитом - 5 761,49 доларів США, що за курсом НБУ у гривнєвому еквіваленті складає 46 051грн. 59 коп.; - сума пені за прострочку сплати кредиту та відсотків складає 7 368,62 доларів США, що за курсом НБУ у гривнєвому еквіваленті складає 58 897 грн. 38 коп., що підтверджується відповідним розрахунком Банку. У відповідності до п. 3) ч. 1 ст. 611 ЦК України: "…1. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки…" Згідно ст. 549 ЦК України, Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором, яку суд визначив в межах річного строку позовної давності про стягнення неустойки (пені) відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 23.01.2014р. складає 29578 грн. 03 коп., відповідно загальна заборгованість відповідача перед Банком станом на 23.01.2014р. складає 312 046 грн. 81 коп. При цьому, еквівалент боргу у гривні визначений за офіційним курсом гривні до долара США на день здійснення Розрахунку, який становить 7,9930 грн. за 1 долар США. В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором №014/17-39/1548-34 від 22.01.2008 р. було укладено договір Іпотеки від 22.01.2008 р. (зареєстровано в реєстрі за №247), за яким в іпотеку банку відповідачем було передано нерухоме майно: - двокімнатна квартира, загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 27,46 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17.04.2006р. за реєстровим № 947, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №17208979, реєстраційний №14398529, виданий ОП ЗМБТІ від 25.12.2007 року. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек. На підставі п. 5.2. вищевказаного договору Позивач, як Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання. Параграфом 5 Договору іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5.1. зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього Договору Іпотекодержатель (позивач) надсилає Іпотекодавцю (відповідачу) письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. На час укладення договору іпотеки у квартирі, яка є предметом іпотеки, що розташована за адресою: [ADDRESS] неповнолітні діти зареєстровані не були. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 19 Закону України „Про банки і банківську діяльність", що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається НБУ. Відповідно до ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Ч. 1 ст. 49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Частина 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Також, п.3.1.4. Договору Іпотеки, укладеного між сторонами, передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем (відповідачем) зобов'язань за цим або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до умов ст. 38 Закону України "Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.4 ст. 591 ЦК України, якщо сума реалізації предмету застави не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в установленій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі п.5.6. Договір іпотеки, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку). Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив взяті зобов"язання за Кредитним договором, а саме: не виконав в обумовлені договором строки зобов"язання щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за несвоєчасну сплату кредиту, а тому вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за вищезазначеною адресою, яка є предметом іпотечного договору, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] в забезпечення зобов*язань позичальника за кредитним договором, суд вважає такими, що підлягають задоволенню: у рахунок погашення заборгованості позичальника - відповідача [PERSON] у сумі 312 046 грн. 81 коп. необхідно звернути стягнення на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] Також суд вважає за необхідне зазначити, що при застосуванні процедури продажу заставленого майна на прилюдних торгах необхідно встановити початкову ціну продажу іпотечного майна - квартири не нижче ринкової ціни на цей вид майна. Згідно п. 1.5 Договору іпотеки від 22.01.2008р., укладеного між сторонами, заставна вартість іпотечного майна на момент його передачі в іпотеку банку, за згодою сторін, складала 251 732 грн. Суд вважає, що загальна сума вимог іпотекодержателя за кредитним договором є співмірною з вартістю іпотечного майна. Відповідно до ЗУ «Про іпотеку» за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги. У випадку якщо після реалізації предмета іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя залишилися кошти, вони повертається іпотекодавцю. При цьому суд не приймає заперечення відповідача щодо нікчемності укладеного сторонами кредитного договору через не підписання відповідачем останнього, оскільки Банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти за договором у повній сумі шляхом перерахування Банком на рахунок відповідача кредиту у повній сумі, зазначеній у кредитному договорі, певний час відповідач здійснював поргашення тілу кредиту та відсотків за користування отриманими кредитними коштами, при цьому в забезпечення своїх обов»язків за кредитним договором уклав з Банком договір-іпотеки, предметом якого є належна відповідачу на праві власності двокімнатна квартира. Як вбачається з пояснень відповідача у судовому засіданні. останній власноручно підписав кожну сторінку кредитного договору на підтвердження ознайомлення з останнім, а щодо відсутності його підпису на підтвердження укладення кредитного договору з Банком дізнався лише під час судового розгляду справи від свого представника. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, суд вважає заперечення відповідача проти дійсності кредитного договору безпідставними. Що стосується реєстрації за адресою квартири, що є предметом іпотеки малолітньої дитини, [INFO], що за твердженням позивача та третьої особи Служби у Справах дітей перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки - квартири, оскільки останнім будуть порушені права малолітньої дитини, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦПК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст. 215 ч.1 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов*язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов*язання. Таким чином, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування розпоряджатися майновими правами дітей. Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" від 02.06.2005 N 2623-IV, який набрав чинності з 1 січня 2006р., для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р., правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. У судовому засіданні сторони не заперечували, що Іпотечний договір сторонами було укладено добровільно без ознак суперечності закону або моральним засадам суспільства. Як встановлено судом з пояснень відповідача [PERSON] у судовому засіданні малолітня [PERSON], [INFO] є донькою його співмешканки [PERSON], які зареєстровані у належній йому квартирі, що є предметом іпотеки, лише у лютому 2014р. під час розгляду справи за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], тобто малолітня дитина не є членом сім*ї власника квартири (предмету іпотеки). На час укладання договору іпотеки неповнолітні діти за адресою зазначеної квартири не проживали та зареєстровані не були. Згідно зі ст. 176 ч.2 СК України визначено, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Згідно частини 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до положень ч.3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно з ч.3 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: - укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; - видавати письмові зобов'язання від імені дитини; - відмовлятися від майнових прав дитини. Таким чином, оскільки одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до статті 177 СК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, у випадках, коли з поданих нотаріусу документів, зокрема зі змісту правовстановлюючого документу, довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини, вбачається, що право власності або право користування цим майном належить дитині, нотаріусом обов'язково вимагається згода органів опіки та піклування. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Абзац 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України від 3 лютого 2006 р. № 96, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та вносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом проставляння штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків. Згідно із пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Оскільки, згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] є донькою співмешканки відповідача [PERSON], які зареєстровані у належній йому квартирі, що є предметом іпотеки, лише у лютому 2014р. під час судового розгляду справи за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], тобто малолітня дитина не є членом сім*ї власника квартири, яка є предметом іпотеки. На час укладання договору іпотеки неповнолітні діти за адресою зазначеної квартири не проживали та зареєстровані не були, а тому заперечення відповідача та третьої особи в частині порушення прав малолітньої дитини у разі задоволення позову є безпідставними. Інші заперечення представника відповідача суд не приймає до уваги як безпідставні. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у сумі 171 грн.

Outcome: approved