Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договорів оренди земельних ділянок, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельних ділянок, площею 1,38 га та 2,51 га, загальною площею 3,89 га, що знаходяться на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на підставі державного акту Серії КР №112360. 01.01.2005 року між позивачем та СТОВ «Новий час» було укладені договори оренди вказаних земельних ділянок, відповідно до яких відповідач зобов'язаний\~виплачувати орендну плату у розмірі 3% від грошової оцінки земель, переданих в оренду, з обов»язковим врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки земель, терміном на 15 років. Відповідач порушує умови договорів оренди та нараховує орендну плату в заниженому розмірі та не враховує коефіцієнт індексації. На звернення позивача від 16.04.2015 року відповідач не надав відповіді та не нараховує орендну плату згідно укладених умов договору. У зв»язку з чим просить розірвати договори оренди земельних ділянок. В ході розгляду справи 28.10.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила розірвати договори оренди земельних ділянок площею 1,38 га та 2,51 га, що знаходяться на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладених між нею та відповідачем 01.01.2005 року, в зв"язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем впродовж 2014-2015 р.р. та стягнути з відповідача на її користь орендну плату за 2014 рік в сумі 899 грн. 70 коп., та за 2015 рік 4427 грн. 79 коп., утримані кошти в рахунок заборгованості 2314 грн. та тягнути судові витрати понесені нею по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Одночасно пояснила, що договори оренди мають бути розірвані з підстав того, що відповідач впродовж 2014-2015 років ухиляється від сплати позивачці рентного доходу, що передбачено умовами договорів. Дійсно позивачем було отримано в 2010 році орендну плату авансом та остання оформила відповідні нотаріально посвідчені заяви, зокрема, що претензій до відповідача мати не буде. Однак, за розрахунками позивача відповідач перед нею має заборгованість по орендній платі за 2014 рік в сумі 899,70 грн. та за 2015 рік - 4427,29 грн., в зв"язку з чим вважала, що умови договору не виконуються належним чином, а тому мають бути розірвані. Крім того, позивачем відповідачу в рахунок заборгованості в 2010 році внесено кошти в сумі 1375 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та в 2011 році в сумі 939 грн. Ввважала, що дані кошти мають бути стягнені на її користь. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, які викладені в письмових запереченнях, оскільки вони є необгрунтованими та безпідставними. Одночасно пояснила, що в 2010 році відповідач виплатив орендну плату позивачці авансом включно до 31.12.2015 року, що підтверджується відповідною заявою. Позивач при цьому гарантувала, що претензій до відповідача мати не буде. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 31.03.2014 року в задоволенні позову [PERSON] про розірвання договорів оренди було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Вважала, що правових підстав для розірвання договорів немає, оскільки строки розрахунку не порушені та суми нараховані вірно. В частині стягнення орендної плати за 2014 рік, зазначила, що суми виплати нараховані у відповідності до встановлених вимог, а тому дана вимога є безпідставною. В частині стягнення орендної плати за 2015 рік, пояснила, що відповідно до договорів термін виплати закінчується 31.12.2015 року, а тому дана вимога є безпідставною та передчасною. В частині стягнення заборгованості, а саме внесених позивачкою коштів в 2010-2011 р., просила застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні даної вимоги. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КР № 112360 від 04.08.2006 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,89 га, що складається із двох земельних ділянок № 359-1 площею 1,38 га та № 359-2 площею 2,51 га, які розташовані на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.5). 01 січня 2005 року між [PERSON] та СТОВ «Новий час» було укладено два договори оренди земельних ділянок, терміном на 15 років, які зареєстровані в державному підприємстві «Кіровоградський регіональний центр державного земельного кадастру» 01.07.2009 \~року за № 040937800004 та № 040937800004 відповідно (а.с.6,8). Земельні ділянки передані [PERSON] в оренду СТОВ «Новий час» 01 січня 2005 року згідно актів приймання-передачі (а.с. 7,9). Згідно розділу ІІІ даних договорів орендна плата повинна вноситись орендарем щорічно до 31 грудня в розмірі 3% від грошової оцінки земель, переданих в оренду з обов»язковим врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки земель у грошовому, натуральному вигляді та шляхом надання послуг. 09.11.2010 року [PERSON] подала до СТОВ «Новий час» письмову заяву, завірену секретарем Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району, в якій вказала, що відповідач сплатив їй орендну плату за земельну ділянку, площею 3, 89 га, яка належить їй на праві приватної власності в сумі 6375 грн. до 31 грудня 2015 року, тому вона матеріальних претензій до нього не має і зобов»язується до 31.12.2025 року договір оренди не розривати (а.с.). Обставини отримання [PERSON] від СТОВ «Новий час» орендної плати на загальну суму 15300 грн. позивачем не оспорюється, а тому суд вважає, що ці обставини доказуванню не підлягають. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровогградської області від 31.03.2014 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до СТОВ "Новий час" про розірвання договорів оренди земельних ділянок № 359-2, площею 2,51 га та площею 1,35 га на території Фурманівської ільської ради Новоукраїнського районного суду кіровоградської області відмовдено за необгрунтованістю. Зазначене рішення набрало закоорної сили. Однак, позивач пред"явила позов про розірвання договорів оренди земельних ділянок, площею 2,51 та 1,38, посилаючись на порушення відповідачем умов договору в період 2014-2015 р.р., стягнення орендної плати за 2014-2015 р.р. та суми заборгованості, внесеною нею 2010-2011 р.р. В розрахунку, наведеному позивачем, з врахуванням грошової оцінки з нарахованої суми здійснювало перерахування податку з доходу орендодавця у розмірі 3% по двом земельним ділянкам борг СТОВ «Новий час» перед [PERSON] за 2014 рік складає 899 грн. 70 коп., за 2015 рік 4427 грн. 79 коп. (а.с.42). Згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі Кіровоградської області від 28.08.2015р. № ДС-29-1116-0,3-156/22-15 грошова оцінка земельних ділянок, що належать [PERSON] на території Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району №359-1 площею 1,38 га становить: станом на 14.01.2010 рік 23411,20 грн., станом на 31.10.2011р., на 10.01.2012р., на 10.01.2013р. на 10.01.2014р. 41110,07 грн., станом на 15.01.2015р. 51349,04; грошова оцінка земельної ділянки № 359-2 площею 2,51 га становить: станом на 14.01.2010р. 55763,20 грн., станом на 31.10.2011р. 97920,18 грн., станом на 10.01.2013р. 97920,18 грн., станом на 10.01.2014р. 97920,18 грн., станом на 15.01.2015р. 122308,42 грн.. Крім того, грошова оцінка проіндексована згідно листа Держкомзему України від 14.01.2010р., від 11.01.2011р., від 10.01.2012р., від.10.01.2013р.від 10.01.2014р. (коефіцієнт індексації 3,2), від 15.01.2015р.- (коефіцієнт індексації 3,997). Згідно постанови КМУ від 31.10.2011р. (коефіцієнт 1,756) (а.с.22). Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договору оренди між сторонами. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. В силу ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи зі змісту статей 210, 640 ЦК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як вказувалося вище укладені між сторонами договори оренди у встановленому законом порядку зареєстровані та внесені відповідні записи до державного реєстру земель, отже зазначені договори оренди є укладеними. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно із ст. 22 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно зі ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди. Відповідно до [PERSON] Президента від 19.09.2008 року за № 725/2008 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним iз прiоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економiки забезпечення пiдвищення рiвня соцiального захисту сiльського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних дiлянок сiльськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмiрi не менше 3 вiдсоткiв визначеної вiдповiдно до законодавства вартостi земельної дiлянки, земельної частки (паю) та поступового збiльшення цiєї плати залежно вiд результатiв господарської дiяльностi та фiнансово-економiчного стану орендаря. [PERSON] було зобов'язано Кабiнет Мiнiстрiв України, Раду мiнiстрiв Автономної Республiки Крим, обласні, Севастопольську мiську державну адмiнiстрацiї здiйснити органiзацiйнi заходи щодо: забезпечення встановлення сторонами договорiв оренди земельних дiлянок сiльськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) плати за їх оренду в розмiрах не менших, нiж визначенi статтею 1 цього [PERSON]. Судом встановлено, що в Договорах оренди від 01 січня 2015 року орендна плата сплачується у вигляді грошовому, натуральному за цінами, що склалися на момент розрахунку, відробітковому шляхом надання послуг орендавцю за взаємною згодою, грошовій із каси орендаря, а натуральному зі складу, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки, взагалі, не зазначена. Так, відповідно до п.7 Договорів оренди від 01 січня 2005 року розмір орендної плати переглядається і умовами цього договору перелічені випадки в яких переглядається орендна плата. Однак, як було встановлено, переоцінка земельної ділянки, яка перебувала у користуванні СТОВ «Новий час» не здійснювалася, орендна плата не збільшувалася, додаткових угод до Договору оренди не приймалося, жодних змін до Договору оренди позивач не вимагав, а тому встановленим є те, що за весь час дії Договорів оренди в нього не вносилися зміни з метою приведення його у відповідність до діючого в цій сфері законодавства, питання орендної плати не переглядалося. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку. Крім того, волевиявлення позивачки на отримання авансом орендної плати за земельні ділянки, що належать їй на праві приватної власності, за період з 2010 року по 2022 рік включно у розмірі, що складає 15300 грн. (із розрахунку 1500 грн. за рік 225 грн. прибутковий податок), надання з цього приводу заяв відповідачу, що в подальшому матеріальних претензій з цього приводу не матиме, не може у своїй сукупності свідчити на недотримання відповідачем умов договору оренди щодо неповноти проведення розрахунків по орендній платі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до договорів оренди землі між позивачем та відповідачем, які було укладено між сторонами 01.01.2005 року, було встановлено, що орендна плата за цим договором була встановлена в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Законодавцем покладено обов'язок на позивача, як сторону судового процесу, довести ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Вимогами ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ст. 639 ЦК України визначає, ж що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Наявні між позивачем та СТОВ «Новий час» Договори оренди землі від 01.01.2005 року відповідають нормам діючого законодавства України на час вчинення правочину та пройшов відповідно Державну Реєстрацію у вповноваженому державному органі без зауважень. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договорів оренди є необгрунтованими та безпідставними, оскільки відповідачем дотримуються умови договорів та підстав для їх розірвання в ході розгляду справи встановлено не було. Пункт 5 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ 23.03.1995 року № 213 був доповнений абзацом 2, згідно з постановою КМУ від 31.10.2011 року № 1185, де вказано, що для врахування змін у рентному доході, який сворюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01.07.1995 року (з урахуванням індексації) застосовується коефіцієнт 1,756, а тому даний коефіцієнт не міг бути застосований при нарахуванні суми орендної плати при видачі позивачу авансом. Згідно п. 1 Методики, нормативно грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, а тому коефіцієнт 1,759, на якому наполягає позивач при обрахунку заборгованості по орендній платі, не є обов"язковим для застосування при обрахунку орендної плати за користування земельною ділянкою, що знаходиться у приватній власності В ході розгляду справи встановлено, що коефіцієнт індексації грошової оцінки земель не змінювався з 2010 року по 2014 рік, тобто з моменту отримання позивачем орендної плати авансом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за 2014 рік, є необгрунтованими, оскільки в період з 2010-2014 рік коефіцієнт індексації грошової оцінки земель був незмінний та нарахування були здійснені у встановленому законом розмірі. В частині позовної вимоги про стягнення орендної плати за 2015 рік, суд вважає, що дана вимога є необгрунтованою, оскільки остання пред"явлена до закінчення кінцевого терміну виплати належних сум за договорами, до 31.12.2015 року. Позивачем також пред"явлено вимогу про стягнення внесених нею у 2010-2011 р.р. коштів в рахунок заборгованості на загальну суму 2314 грн. Представник відповідача в ході розгляду справи просив суд застосувати позовну давність до зазначеної частини позовних вимог щодо стягнення цих коштів. Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальний строк якої встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача в судовому засіданні не заявив про поважні причини пропущення позивачкою строку позовної давності щодо вимог про стягнення цих коштів та клопотань щодо його поновлення, в зв"язку з пропуском з поважних причин заявлено не було. В ході розгляду справи було встановлено, що позивач в 2010-2014 р.р. була обізнана про ці кошти, однак, вимогу пред"явила лише в 2015 роц,і після спливу строку позовної давності за зобов"язаннями, які виникали між сторонами з договору від 2010 року. В зв"язку з викладеними обставинами, суд вважає пропущеними строки позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача утриманих коштів в рахунок заборгованості в сумі 2314 грн. без поважних причин, оскільки, впродовж 2010-2014 років позивач мала можливість звернутись до суду за захистом своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що до вказаної частини позовних вимог слід застосувати строки позовної давності, про що заявляла в ході розгляду справи представник відповідача. За наведених обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню, через пропуск строку позовної давності, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача утриманих коштів в рахунок заборгованості. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до правил ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed