Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (надалі ТОВ «Фінфорс») про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (надалі приватний нотаріус Горай О.С.) від 30 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 15038, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 12357,50 грн., та стягнення понесених позивачкою судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн., а також витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.07.2020 приватним нотаріусом Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 15038 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №645230 перед ТОВ «СС Лоун», правонаступником усіх прав і обов`язків якого є ТОВ «Фінфорс», заборгованості в сумі 12357,50 грн. При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С. керувався п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, який на момент вчинення виконавчого напису був скасований судовим рішенням, що набрало законної сили; при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С., в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», не перевірив безспірність цієї заборгованості. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Її представник адвокат Калінін С.К. подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. На підставі\~ст.280 ЦПК України\~судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд встановив та врахував наступне. 02 вересня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 645230-А, за умовами якого позичальник [PERSON] отримала грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 5000,00 грн. зі строком повернення 30 календарних днів та сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, 30 липня 2020 року приватний нотаріус Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 15038 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 645230-А від 02.09.2019 з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-35 від 29.01.2020 є ТОВ «Фінфорс», заборгованості в сумі 12357,50 грн. У виконавчому написі зазначено, що він вчинений на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 26.12.2019 по 11.03.2020, сума заборгованості складає 12357,50 грн. і складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 грн.; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 4867,50 грн.; строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 2490,00 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 15038. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України ''Про нотаріат'', для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку передбачав документи, що подаються нотаріусу для вчинення виконавчих написів зі стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. До документів, що подаються для одержання виконавчого напису, вказаним пунктом віднесено: оригінал кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості." Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами згідно умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Згідно ч.5 ст.254 КАС України (у редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення), постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили у день її проголошення 22 лютого 2017 року, отже, і пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» у випуску № 23 від 21.03.2017. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовила у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. (30.07.2020), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 645230-А від 02 вересня 2019 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю з [PERSON] у простій письмовій формі. За таких обставин, суд приходить до висновку про незаконність вчинення приватним нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № 645230-А від 02 вересня 2019 року, укладеним у простій письмовій формі, на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними. Як зазначено у ч.1 ст.88 Закону України ''Про нотаріат'', нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84-цс19) зроблено правові висновки, відповідно яких для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд позбавлений можливості у даному випадку надати правову оцінку безспірності заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 645230-А від 02 вересня 2019 року, з метою стягнення якої вчинено виконавчий напис, через ненадання суду сторонами будь-яких документів у підтвердження чи спростування факту її існування у [PERSON] перед кредитором. Учасниками процесу не повідомлено та не надано доказів також у підтвердження стягнення вказаної заборгованості чи її частини за судовими рішеннями. Разом з тим, встановлені судом порушення нотаріусом порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису його вчинення на підставі кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі, - є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). За встановлених судом вищенаведених обставин, враховуючи порушення, допущені при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, він підлягає визнанню судом таким, що вчинений незаконно, і тому не підлягає виконанню. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стягнення та розподілу судових витрат, суд керується наступним. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. За положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших витрат, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним зі:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт;\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт;\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу судових витрат встановлений у ст.141 ЦПК України. Так, зазначеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. У підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу суду подано Договір №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.07.2021, Додаток № 1 до Договору №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.07.2021, укладених нею з АБ «Калінін і Партнери», Акт виконаних робіт від 09.08.2021, згідно з якими гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт), за результатами надання правничої (правової) допомоги становить 5000,00 грн. У Акті міститься розрахунок гонорару, у якому наведений перелік наданих послуг та їх вартість. Так, усна з вивченням документів консультація клієнта оцінена у 500,00 грн., складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю 500,00 грн., аналіз та узагальнення практики ВСУ 500,00 грн., складання, оформлення (друк, посвідчення копій для суду та учасників справи), подання до суду позову 2500,00 грн., складання, оформлення (друк), подання до суду заяви про забезпечення позову 1000,00 грн. Суду надано також квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2021, згідно з якою [PERSON] сплатила 5000,00 грн. на користь АБ «Калінін і Партнери» на підставі договору №б/н/21 про надання правової допомоги від 15.07.2021. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою банку. У суду відсутні підстави для сумніву у понесенні позивачем витрат на правничу допомогу у обсязі, зазначеному у досліджених вищезазначених документах. Відтак, на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Отже, загальний розмір понесених позивачкою судових витрат, які на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, складає: 908,00 грн. + 454,00 грн. + 5000,00 грн. = 6362,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved