Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 12 413,92 грн., з яких: 11 035, 92 грн. - сума страхового відшкодування, 1 378 грн. - судовий збір. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 22.01.2015 р. по вул. Братиславській у м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ110557 д/н [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля „Сітроен д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва подія сталася з вини водія відповідача. На момент ДТП автомобіль „Сітроен" був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». На виконання умов договору страхування, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 11 035, 92 грн., яку просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Зокрема в попередніх судових засіданнях зазначав, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача є недійсним, оскільки ПрАТ «СК «ЛАФОРТ» позбавлений права укладати договори страхування з 04.06.2013 р., зокрема вказана юридична особа є припиненою. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про день та час розгляду справи, підписана особисто, причини своєї неявки суду належним чином не повідомив. Зокрема, в попередніх судових засіданнях звертався до суду з заявою про заміну первісного відповідача, з посиланнями на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЛАФОРТ», отже обов'язок страхового відшкодування має бути покладено на страховика. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. 22.01.2015 р. близько 18:00 год. по вул. Братиславській у м. Києві трапилася ДТП за участю за участю автомобіля ЗАЗ110557 д/н [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля „Сітроен д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП автомобіль „Сітроен д/н [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 20.00.2014 р. Згідно з цим договором позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» брав на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. У відповідності до Висновку про визначення вартості матеріального збитку №150/15 від 22.01.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу „Сітроен" д/н [NUMBER] становить 13 070, 16 грн. На підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 11 035,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.02.2015 р. за № 30296. Тобто, позивачем (страховиком) виконано зобов'язання, передбачені ч. 1 ст. 988 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», Договору страхування щодо здійснення страхової виплати. Відповідачу 03.09.2015 р. ПрАТ „Страхова компанія «ПЗУ Україна" направляла регресну вимогу, що підтверджує бажання позивача врегулювати спір в досудовому порядку. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В матеріалах справи наявний Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.09.2014 р. №АЕ/0701119, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт». На підставі вказаного полісу відповідач просив суд замінити первісного відповідача на ПрАТ «СК «Лафорт», у зв'язку з тим, що саме страховий, в якого застрахована його цивільно-правова відповідальність має відповідати за відшкодування страхових виплат позивачу. У відповідності до даний Централізованої бази МТСБУ, вказаний вище поліс є недійсним, у зв'язку з тим, що страховик, ПрАТ «СК «ЛАФОРТ» позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 04.06.2013. Зокрема, у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб та фізичних осіб-підприємців, ПрАТ «СК «ЛАФОРТ» припинена. У зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для пред'явлення позивачем вимог про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ЛАФОРТ». Зокрема, у відповідності до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р. у справі №6-2587цс15, за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. З огляду на викладене, враховуючи, що ПрАТ «СК «ЛАФОРТ» як юридична особа припинена, поліс №АЕ/0701119 є недійсним, право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування належить позивачу, суд, з урахуванням наведених вище норм закону та правових висновків, викладених в Постанові Верховного Суду України, якка є обов'язковою згідно положень ст. 360-7 ЦПУ України, приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача про відшкодування шкоди є правомірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved