Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" (далі по тексту - ПАТ "КБ "Надра") про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.12.2014 між сторонами було укладено Договір №2089614 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший" (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, строком на 1 місяць до 22.01.2015, з виплатою 8% річних. 02.02.2015 позивач звернулася з письмовою заявою до ПАТ "КБ "Надра", відповідно якої просила повернути їй внесені грошові кошти та відсотки, проте, їй було відмовлено. З урахуванням викладеного, позивач звернулася до суду з позовом, відповідно якого просить стягнути з ПАТ "КБ "Надра" на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3016,86 доларів США та витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг у розмірі 2750,00 грн. Позивач в судовому засіданні, яке відбулося 30.03.2015, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "КБ "Надра" - Собецька А.В. заперечила з приводу задоволення позовних вимог, просила відмовити. В судовому засіданні пояснила, що відповідач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, шляхом перерахування коштів з вкладного рахунку №2089614 на поточний (картковий) рахунок позивача №82063496, відкритий в ПАТ "КБ "Надра". Після перерахування суми вкладу на поточний рахунок дана сума не являється вкладом, а є грошовими коштами, які обліковуються на рахунку, у зв'язку з чим подальша виплата коштів з поточного рахунку, регулюється положеннями ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки з 06.02.2015 в ПАТ "КБ "Надра" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2014 між сторонами було укладено Договір №2089614 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший", відповідно до умов якого Вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 (п'яти) календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 3000 дол. США, та зобов'язується повернути Вкладникові Вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору, строк розміщення Вкладу - 1 місяць від дати фактичного надходження Вкладу на Вкладний рахунок. Як вбачається зі змісту п. 2.3. Договору, у разі внесення Вкладником коштів на Вкладний рахунок в день підписання Сторонами цього Договору, датою повернення Вкладнику Вкладу є - 22.01.2015. Згідно п. 2.4. Договору, протягом строку розміщення Вкладу, визначеного п. 2.2. цього Договору, процентна ставка по Вкладу встановлюється у розмірі 8 (вісім) процентів річних. 02.02.2015 позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою, відповідно якої просила видати їй внесені нею грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США та нараховані відсотки. Відповідно до ст. 1060 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), за договором банківського вкладу, незалежно від виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, окрім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором. Умова договору про відмову від права на отримання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Постанови Національного банку України є підзаконним нормативним актом і не може вносити зміни до законів. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-III від 07.12.2000, поняття "Вкладу" визначається як кошти у готівковій чи безготівковій формі, у валюті України чи іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладникові відповідно до Законодавства України та умов договору. Водночас, судом встановлено, що відповідно до п. 2.6. Договору, повернення Вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється Банком за домовленістю Сторін шляхом перерахування Банком Вкладу та нарахованих процентів на Рахунок, зобов'язання Банку за цим Договором вважаються виконаними належним чином. Як вбачається зі Звіту по залишкам по рахункам Пакету послуг ПУ "Перший" №3290883 на дату 03.02.2015, на поточному рахунку позивача №82063496 обліковується грошова сума у розмірі 3016,86 доларів США. Таким чином, позивачу, відповідно до п. 2.6. Договору, позивачу було повернуто вклад в повному обсязі на даний рахунок з урахуванням процентів на суму вкладу. Разом з тим, відповідно до п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-140 цс13 від 25.12.2013 року зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що відповідач перерахував кошти на зазначений у Договорі поточний рахунок №82063496, однак позивач позбавлена можливості використовувати ці кошти, зобов'язання відповідача з повернення вкладу не є виконаним. Посилання представника відповідача на те, що подальша виплата коштів з поточного рахунку регулюється положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VІ від 23.02.2012 (далі по тексту - ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") не заслуговують увагу з огляду на те, що п. 1 ч. 6 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. З огляду на те, що позивач позбавлена можливості користуватися грошовими коштами, зобов'язання Банку з повернення вкладу не є виконаним, а тому, грошові кошти, які знаходяться на рахунку №82063496 є вкладом, а не грошовими коштами, які обліковуються на рахунку, як посилається представник відповідача. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання, оскільки позивач позбавлена можливості використовувати належні їй кошти, а тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПАТ "КБ "Надра" неповернуту суму, а саме в розмірі 3016,08 доларів США, що станом на 30.03.2015 року за курсом НБУ складає 70908 грн. 04 коп., оскільки відповідно до Звіту по депозиту на дату 16.03.2015, загальний залишок на поточному рахунку позивача складає 3016,08 доларів США, з яких: 3000,00 доларів США - сума депозиту; 16,08 доларів США - відсотки по депозиту. Частиною 2 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 30.03.2015 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США - 100 доларів - 2351,30 грн. Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 70908,04 грн. (3016,08*23,51). Частиною 1 статті 88 ЦПК Українипередбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Слід зазначити, що позивачем не долучено до матеріалів справи розрахунку витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. Крім того, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що нею сплачено 1250,00 грн. за судове засідання, проте, слід зазначити, що в судове засідання з'явилась особисто позивач та на момент обґрунтування своїх вимог в цій частині засідання ще не відбулося, та відсутні докази про сплату послуг у розмірі 1250,00 грн. Також, позивачем не надано доказів, що саме представник юридичної фірми подавав позовну заяву до суду, оскільки в тарифах, які є додатком до Договору №02/02/15-1 від 02.02.2015 значиться фіксована сума у розмірі 1500,00 грн. за складання позовної заяви та подання її до суду, проте, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була направлена поштою, на конверті в графі "Адреса відправника, індекс" зазначена адреса проживання позивача. Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial