Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач. звернулась до суду із позовом до Волноваської районної державної адміністрації, ТОВ " Маріупольська птахофабрика", Степнянської сільської ради Волноваського району про про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. [INFO] помер її син [PERSON] . До спадщини не увійшла земельна частка (пай) , в отриманні якої спадкодавцю і спадкоємцю було відмовлено. За життя, останньому загальними зборами ТзОВ " Маріупольська птахофабрика" від 28.12.2000 року було прийнято рішення надати земельний і майновий пай, як працівнику ТзОВ.Однак голова ТзОВ на зборах висунув до [PERSON] додаткову вимогу пропрацювати на підприємстві не менше 3-х років, унаслідок чого останній був позбавлений права на отримання земельної частки. Листами архівного відділу Волноваської райдержадміністрації в списках новоприйнятих членів КСПдля надання права на земельну частку (пай) від 30.05.2017 року спадкодавець [PERSON] не значиться. Право [PERSON] на земельну частку (пай) підтверджується фактами його перебування у складі КСП "Маріупольське", роботи у цьому підприємстві, а саме: копією трудової книжки, з записами про прийом на роботу 23.02.1999 року та про звільнення з роботи 24.04.2000 року, довідкою про заробітну плату,майновим сертифікатом від 26.05.2000 року. Відповідно до листа Держгеокадастру від 23.08.2017 року нормативна грошова оцінка 1 га ріллі складає 34854,68 грн. Згідно розпорядження голови Волноваської райдержадміністрації від 25.04.1997 року розмір земельної частки на території Степнянської сільської ради Волноваського району становить 8,91 га. На підставі наведеного, позивач вважає, що померлий [PERSON] набув право на земельну частку (пай), площею 8,91 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Себе позивач вважає спадкоємцем після смерті сина, оскільки мешкала разом із ним на момент його смерті, та просить суд визнати в порядку спадкування право власності на земельну частку(пай) площею 8,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зобов"язати ТзОВ " Маріупольська птахофабрика" ініцювати проведення загальних зборів, внести члена КСП [PERSON] пропущеного при складенні списків на отримання сертифікатів, до списку на отримання сертифікату, затвердити цей список, погодити передачу частини земель резервного фонду з постійного користування у колективну власність для надання права на земельну частку(пай). Зобов"язати Степнянську сільську раду затвердити список громодян-членів КСП, які були пропущені при складенні списків на отримання сертифікатів у числі 1 людини [PERSON] , передати землі резервного фонду відповідної площі у колективну власність, для надання права на земельну часку (пай) позивачу, як спадкоємцю [PERSON] . Зобов"язати Волноваську районну державну адміністрацію видати позивачу сертифікат на право на земельну частку(пай), державний акт на право приватної власності на землю. Позивач на позові наполягала.. Представник позивача- адвокат Осадчий В.І. на позові наполягав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Степнянської селищної ради, будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Волноваської районної державної адміністрації, будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с47.). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом.(а.с.49-59). Згідно наданої інформації архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 16/07-07 від 30.05.2017, в документах архівного фонду Степнянської сільської ради, в рішенні сесії від 03.03.2000 " Про надання земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства" у списку новоприйнятих членів КСП для надання права на земельну частку відсутній запис щодо [PERSON] .(а.с.5). Згідно наданої інформації архівного відділу Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 30/07-0 7 від 31.05.2017, в документах архівного фонду Степнянської сільської ради,в протоколах сесій Степнянської сільської ради за 1999 рік, рішення щодо надання земельної ділянки [PERSON] відсутнє.(а.с.6). Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п. 3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Також, відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишились членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Померлий [PERSON] був включений до списку членів КСП "Маріупольський", які мають право на одержання у власність земельної ділянки (паю), однак, він не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай), тому у його спадкоємців не виникло права на цю спадщину, що унеможливлює задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник позивача звернувся до суду з вимогами про зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, які є суб`єктом владних повноважень, тому даний спір є публічно правовим та відноситься до юрисдикції адміністративного суду, оскільки є спором фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності. Частиною першою ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Таким чином, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі в частині зобов"язання вчинити певні дії підлягає до закриття, оскільки ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Outcome: dismissed