Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 02 квітня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір №СNL-005/038/2007, за умовами якого банк надав Позичальнику кредит в розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 02 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-005/038/2007. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 02 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PCL-005/038/2007, посвідчений Кравченко І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за №757. Згідно з умовами Договору іпотеки в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності. Представник позивача зазначив, що 19 тавня 2010 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по цивільній справі №2-1094/10 за позовом [PERSON] до ЗАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., [PERSON], яким визнано недійними кредитний договір та договір іпотеки. Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2010 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позову [PERSON] до ЗАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., [PERSON], про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - відмовлено. Отже, представник позивача вважає, що Кредитний договір № СNL-005/038/2007 та Договір іпотеки №PCL-005/038/2007 є чинним та діючим. Представник позивача зазначив, що 26 січня 2011 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення по цивільній справі №2-1613-1/10 за позовом АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2011 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 845 353,00 грн., що еквівалентно 106 153,45 доларів США та судові витрати в сумі 1820,00 грн. Представник позивача зазначив, що відповідно до Договору дарування від 08 жовтня 2014 року, серія та номер: 1-1439, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук М.В. 08.10.2014 року право власності на іпотечну квартиру [ADDRESS], набула [PERSON], представник позивача зазначив, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Станом на 05.12.2016 року сума заборгованості за Кредитним договором складає 845 353,00 грн., а саме: заборгованість по кредиту - 666 674,84 грн., заборгованість по відсоткам - 178 678,16 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду м. Києва ухвалено 13.04.2011 року, а договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та гр.. [PERSON] укладено 15.03.2011 року, при цьому, отримавши рішення Апеляційного суду м. Києва, позивач не проводив жодних дій для відновлення порушеного права, а згадано було про них лише через два роки. Також Апеляційний суд міста Києва, в ухвалі від 24.04.2014 по справі 22-ц/796/4378/2014 зазначив, що договір купівлі-продажу не був визнаний недійсним, отже з цього слідує, що Позивач знехтував можливістю відновити свої порушені права. Крім того, у Відповідача виникає питання чи є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» належним Позивачем по справі, оскільки, з огляду на матеріали надані Позивачем до позовної заяви вбачається те, що його представник не надав до суду доказів того, що саме вони є власниками спірної квартири, а відповідно і право звертатися до суду із вказаними позовними вимогами належить саме їм. Також, Позивач не надав до суду жодного підтвердження про внесення інформації до Державного реєстру іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідно до вимог ст.. 4 ЗУ «Про іпотеку». У своїй позовній заяві, як на право вимоги по спірній квартирі, Позивач посилається на Договір про відступлення права вимоги від 05.11.2010, хоча, згідно з п.5.7 вказаного Договору за повідомленням ПАТ «ОТП Банк» вносяться зміни до Державного реєстру іпотек протягом 10 робочих днів з дати набрання чинності. Окрім цього сторони домовились, що у разі відсутності відомостей про обтяження майна іпотекою у Державному реєстрі іпотек за повідомленням ПАТ «ОТП Банк» ці відомості будуть внесені до Державного реєстру іпотек. В тому ж Договорі вказується, що продовжуються зберігатись заборони на відчуження предмету іпотеки, які накладені при нотаріальному посвідченні Договорів забезпечення. Представник відповідача зазначив, що відповідно до інформаційної довідки №84314605 від 05.04.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяжень - відсутні, такі ж відомості були відсутні при укладанні Договорів купівлі - продажу від 02.06.2014 та дарування від 08.10.2014, про що свідчать записи у п. 7 та п.п. 6-7 Договорів. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивачем до суду не надано доказів та не повідомлено про підстави звільнення від доказування, що до нього перейшло право вимоги згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", та позивач є іпотекодержателем спірного майна. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порялдку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про одержання майна іпотекою. Судом встановлено, що спірна квартира, згідно Договору іпотеки №PCL-005/038/2007 від 02.04.2007 року (а.с. 10-14) була предметом іпотеки, іпотекодержателем якої був ЗАТ "ОТП БАНК", про що в Держанвому реєстрі іпотек внесено реєстраційний запис №4735444 від 02.04.2007 року. Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задовіоленні позову, оскільки позивач не надав суду доказів, а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, з яких підстав та за чиєю заявою було виключено спірне майно із реєстру іпотек та в який час, оскільки на час укладення з відповідачем Договру дарування квартири від 08.10.2014 року, де вона є не першим покупцем спірної квартири, відчуження якої провів іпотекодавець [PERSON], в реєстрі іпотек запис про обтяження був відсутній. Також позивач не надав суду доказів, чи перебувала спірна квартира у власності іпотекодавця [PERSON], на час укладення між ТОВ "ОТП Факторинг України" та ПАТ "ОТП Банк" Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року ( а.с.32-33). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись у визначений строк. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed