Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви У лютому 2021 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся з позовом до акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ ПКБ «ПриватБанк», Банк), в якому зазначає, що згідно договору №SAMDNWFC00061470378 від 06.08.2020 року між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку для отримання заробітної плати та обслуговування банківської платіжної картки. 06.10.2020 року Позивачу стало відомо, що в період з 07.09.2020 року по 15.09.2020 рік відповідач без його відома та згоди здійснив автоматичне списання грошей у сумі 5227,04 грн для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] . Оскільки карта [NUMBER] закрита ще у 2015 році, Позивач виконав перед банком свої боргові зобов`язання, Відповідач безпідставно списав з рахунку Позивача грошові кошти, враховуючи, що жодної заборгованості перед банком не має. Ураховуючи викладене, Позивач просить суд стягнути з Банку безпідставно списанні кошти у розмірі 5227,04 грн, моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн та судові витрати 15000,00 грн. Аргументи учасників справи Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Позов пред"явлено за місцем виконання договору - за місцем знаходження Кривлоізької філії Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Костенка, 21. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем юридичної особи, а також шляхом надсилання повідомлень про виклик до суду на офіційну електронну адресу. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до договору №SAMDNWFC00061470378 від 06.08.2020 року між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку для отримання заробітної плати та обслуговування банківської платіжної картки. З виписки по вищевказаній картці встановлено, що в період з 07.09.2020 року по 15.09.2020 рік відбулось автоматичне списання грошей у загальній сумі 5227,04 грн для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] (а.с.6). Також суду представлена довідка від 31 березня 2015 року відповідно до якої [PERSON] станом на 31 березня 2015 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.8) Крім того, відповідно до довідки від 06 жовтня 2020 року [PERSON] станом на 06 жовтня 2020 року також не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до повідомлення від 02 квітня 2015 року за № 150402/044 Банк повідомив Позивача, що його картка № [NUMBER] та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи закриті. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права щодо безпідставно списаних коштів з карткового рахунку позивача. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За нормою статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ч.3\~ст. 1092 ЦК України\~передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі ст.\~7\~та п. 38.1 і 38.4 ст.\~38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Приписами п.37.2\~статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Водночас, п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Разом з тим, згідно зі ст.\~7\~та п. 38.1 і 38.4 ст.\~38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Відповідно до п. 18.3\~статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3\~ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань переді мною, як володільцем банківського рахунку. Крім того,\~ст. 1213 ЦК України\~визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Крім того, відповідно до пунктів 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц та постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 759/423/19. З матеріалів справи встановлено, що Позивач звернувся до Банку в позасудовому порядку та повідомив про безпідставно списанні кошти, разом з тим, Відповідач залишив звернення позивача без відповіді. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Враховуючи, що Позивач не мав жодної заборгованості перед банком, що підтверджується письмовими матеріалами справи та не спростовано стороною Відповідача, також останнім не спростовано розмір списаних коштів з картки позивача, не представлено суду доказів, що Позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суд вважає позов в частині безпідставно списаних коштів з карткового рахунку позивача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позиція суду та застосовані норми права щодо підстав відшкодування моральної шкоди Відповідно до частини 1 та пункту 9 частини 2\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами 1 та 2\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як передбачено частиною 1\~статті 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Стаття 1167 ЦК України\~передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною 3\~статті 386 ЦК України\~(у тому числі прав на інші права, зокрема права вимоги до банку про повернення вкладу). Слід звернути увагу, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року справа № 216/3521/16 ц висловлена також правова позиція, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Разом з тим, в обґрунтування моральних страждань, Позивач лише констатував факт, що через неправомірні дії банку [PERSON] спричинена моральна шкоду, яку він оцінює у розмірі 15000,00 гривень. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні дійсно встановлено факт порушення прав споживача стороною відповідача, а саме безпідставно списано особисті кошти Позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди Відповідно до частини 3\~статті 23 ЦК України \~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи характер правопорушення, а саме: розмір та тривалість не повернення коштів [PERSON] , ступінь вини відповідача, та беручи до уваги, що глибина моральних страждань, яка була викликана діями відповідача взагалі не обґрунтована Позивачем, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, має складати 1000,00 грн. Щодо судових витрат З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.\~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданим представником позивача [PERSON] доказами, зокрема договором про надання правової допомоги від 10 грудня 2020 року з додатком №1 до вказаного договору, розрахунком правничої допомоги, що вже надана та буде надаватися позивачу згідно якого вартість наданих позивачу адвокатських послуг становить 15000 грн. з яких на вивчення та аналіз обставин справи витрачено 4 години 2000 грн; вивчення та аналіз судової практики витрачено 5 годин 2500 грн.; консультація клієнта 1 година - 500 грн., підготовка позовної заяви 10 годин - 5000 грн., безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні 10 годин 5000 грн. Також суду представлено квитанцію № 362868 від 10 грудня 2020 року відповідно до якої вартість послуги становить 15000,00 гривень (а.с.15). Разом з тим, суд приходить до висновку, що такі послуги були дійсно наданні адвокатом, при цьому суд вважає завищеною суму витрат на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні 10 робочих годин, оскільки адвокат Голівер П.В. в жодне призначене судове засідання не з`явився, натомість Позивач скористався послугами іншого представника, який відповідно надав на адресу суду заяву, про розгляд цивільної справи у відсутності сторони позивача. Отже, враховуючи категорію та складність справи, яка віднесена судом до категорії малозначних, суд вважає за можливо стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., зменшивши їх розмір відповідно на 5000 грн.

Outcome: partial