Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

У червні 2017 року позивач Приватне акціонерне товариство страхова компанія " ПЗУ Україна " з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті ДТП, свої вимоги мотивувавши тим, що 11 вересня 2014 року об 16 год. 00 хв. [PERSON] на вулиці Чавдар, в місті Києві, керуючи транспортним засобом КІА Cerato, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Opel Movano, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] який рухався по головній дорозі,в результаті чого допустив зіткнення з даним автомобілем. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Цивільну відповідальність водія автомобіля КІА Cerato, реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП, було застраховано [PERSON] в ПрАТ СК « ПЗУ Україна » за полісом АС / 6939820. На підставі Звіту № 1480 / 14 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику Opel Movano, державний реєстраційний № [NUMBER] 2007 року в., внаслідок пошкодження у ДТП по стану на 11 вересня 2014 pоку, складеного 01 жовтня 2014 pоку ТОВ « Експертно - Асистуюча Компанія « Фаворит », та згідно з Страховим актом № UA2014091800014/L01/01 від 20 жовтня 2014 року, ПрАТ СК « ПЗУ Україна » сплатила страхове відшкодування у розмірі 14 417 гривень 77 копійок ( платіжне доручення № 27399 від 21 жовтня 2014 року ). Таким чином, сума регресної вимоги до Відповідача становить 14 417 гривень 77 копійок, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представник позивача Приватного акціонерного товариства страхова компанія " ПЗУ Україна ", що діє на підставі довіреності № 1118 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з жодними заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з'явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 11 вересня 2014 року об 16 год. 00 хв. [PERSON] на вулиці Чавдар, в місті Києві, керуючи транспортним засобом КІА Cerato, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Opel Movano, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] який рухався по головній дорозі,в результаті чого допустив зіткнення з даним автомобілем. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Цивільну відповідальність водія автомобіля КІА Cerato, реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП, було застраховано [PERSON] в ПрАТ СК « ПЗУ Україна » за полісом АС / 6939820. На підставі Звіту № 1480 / 14 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику Opel Movano, державний реєстраційний № [NUMBER] 2007 року в., внаслідок пошкодження у ДТП по стану на 11 вересня 2014 pоку, складеного 01 жовтня 2014 pоку ТОВ « Експертно - Асистуюча Компанія « Фаворит », та згідно з Страховим актом № UA2014091800014 / L01 / 01 від 20 жовтня 2014 року, ПрАТ СК « ПЗУ Україна » сплатила страхове відшкодування у розмірі 14 417 гривень 77 копійок ( платіжне доручення № 27399 від 21 жовтня 2014 року ). Зазначені обставини та факт вини [PERSON] підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва справа № 753 / 17621 / 14 - п провадження № 3 / 753 / 6319 / 14 від 08 жовтня 2014 року, яким притягнутого останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „ Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У відповідності до вимог пунктів 33. 1, 33. 1. 4 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо - транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати ), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ ), повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідач не повідомив позивача про настання страхової події своєчасно. Про наявність поважних підстав таких дій страховику невідомо. Таким чином відповідач порушив вимоги пунктів 33. 1, 33. 1. 4 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ». Пункт п. ч. І ст. 38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » встановлює, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33. 1. 2 пункту 33. 1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України « Про страхування » до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача складає: 14 417 гривень 77 копійок . У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати в сумі 1 600 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved