Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 14/99 (про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, органи місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 1206 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко- днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Головними розпорядниками бюджетних коштів на вищевказані цілі, згідно ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути місцеві державні адміністрації та структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій. За змістом положень ст.127 КПК України витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, віднесено до збитків, завданих державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з положеннями ст.56 ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. КЗ «Криворізькою міською лікарнею №2 № ДОР» заходи щодо захисту інтересів держави шляхом стягнення збитків у судовому порядку не здійснено, що призводить до ненадходження коштів до бюджету, та в свою чергу, негативно впливає на діяльність комунальної установи щодо належного забезпечення конституційного права осіб на безоплатне медичне обслуговування та порушує інтереси держави, яка дане право гарантує. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016, [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено [PERSON] покарання у вигляді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна, [PERSON] призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.10.2016 зазначений вирок суду залишений без змін. З вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016 по справі №478/614/15-к видно, що цивільний позов не заявлявся. 28.10.2016 вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016 набув законної сили. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] та [PERSON] є доведеною і не підлягає розгляду в судовому процесі під час розгляду цієї цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (з наступними змінами) та абзацу1 п.2 Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" видно, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Згідно довідки КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» № 28 від 17.08.2017 вказаним кримінальним правопорушенням завдано матеріальної шкоди державі в ліукувального закладу на загальну суму 5789,68 грн., за перебування потерпілої [PERSON] в період з 01.02.2015 по 20.02.2015 на лікуванні в відділенні політравми КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», що підтверджується калькуляцією витрат на лікування хворого (а.с .39). Окрім того, кримінальним провадженням завдано матеріальної шкоди державі, в особі КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» на загальну суму 4761,44 грн., що підтверджується калькуляцією витрат на лікування хворого, згідно якої потерпіла [PERSON] в період з 01.02.2015 по 17.02.2015 перебувала на лікування в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» в нейрохірургічному відділенні та на суму 4761,44 грн., що підтверджується калькуляцією витрат на лікування хворого, згідно якої потерпіла [PERSON] також перебувала на лікування в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» в нейрохірургічному відділенні в період з 01.02.2015 по 17.02.2015 (а.с. 40,41). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Прокурором надано обґрунтовані та правові докази того, що кримінальним правопорушенням. заподіяно матеріальної шкоди державі в особі в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» на суму 15312,56 грн. Натомість, відповідачами жодних доказів на протилежне не представлено. Не надано доказів того, що вони відшкодували шкоду у вище зазначеному розмірі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, а відповідач [PERSON] від участі в судовому засіданні відмовився, відзиву на позов не подав. За таких обставин, суд, вважає, що позов підлягає до задоволення. Позивач, у відповідності до пункту 6 частини 1\~статті 5 ЗУ "Про судовий збір" був звільнений\~від сплати судового збору у розмірі 1762 гривні. У зв'язку із задоволенням позову, суд, приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути в спеціальний фонд Державного бюджету України, судовий збір у розмірі по 881 гривні з кожного, в рівних частинах. .

Outcome: approved