Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди завданої злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2009 року о 01 год. 00 хв. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «Камаз 5320 Паливоцистерна-С», реєстраційний номер [NUMBER] та причепа марки «ГКБ 8328» реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по автомобільній дорозі Львів-Рава Руська, при проїзді ділянки в районі 12 кілометру + 800 метрів біля с.Дорошів Жовківського району порушив правил дорожнього руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення із автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], який рухався у напрямку до Львова, в результаті зіткнення транспортних засобів водій автомобіля марки «ВАЗ-2109» отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 23.03.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Позивач [PERSON] є матір'ю загиблого [PERSON], якій внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було завдано матеріальну шкоду та глибоку моральну травму. 24.04.2010 року позивач [PERSON] написала заяву, в якій зазначила, що жодних претензій матеріального чи морального характеру вона не має, оскільки відповідач відшкодував їй всю шкоду, однак зазначає, що сума матеріальної шкоди перевищує розмір відшкодованої суми, зокрема вартість матеріальної шкоди оцінена в розмірі 20 962, 33 грн., крім вказаних збитків позивачка понесла витрати на поховання загиблого в розмірі 25 947 грн., таким чином сума матеріальної шкоди завданої [PERSON] становить 46 909, 33 грн. Просить врахувати, що після смерті сина минуло дуже мало часу, [PERSON] не могла адекватно оцінити глибину моральних страждань та моральну шкоду, які були спричинені їй злочином, тому на підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на її користь [PERSON] кошти в сумі 6 909, 33 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, стягнути з [PERSON] кошти в сумі 150 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Під час судового розгляду за заявою позивача позовну вимогу про визнання заяви від 13.04.2010 року про відсутність будь-яких претензій майнового та морального характеру недійсною та такою, що написана під впливом тяжкої обставини, залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні суду пояснила, що вона є матір»ю загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.06.2009 року. Повідомила суд, що дану розписку про відсутність претензій матеріального та морального характеру до відповідача вона написала під впливом емоцій та не до кінця розуміла наслідки написання такої. Кошти вона не отримувала, такі отримували її родичі, оскільки вона перебувала у шоковому стані та не до кінця розуміла, що відбулося. Суму відшкодування шкоди вона не узгоджувала, такими питаннями займалися адвокати. Після даної події та втрати сина в неї щоразу погіршувався стан її здоров»я, що змушувало її звертатись до лікарів. Окрім того вона зверталася в страхову компанію про відшкодування матеріальної шкоди, однак у такому відшкодуванні їм відмовлено, даної відмови пред"явити суду не може. Представник позивача в судовому позовні вимоги позивача підтримав, та просив суд такий задоволити на наведених у позові підставах . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та суду пояснив, що завдані злочином збитки він відшкодував, суму він не пропонував, яку суму сказали відшкодувати таку він відшкодував. Кошти повернув позивачці пізніше, рік по пригоді, яка мала місце, оскільки зразу такої суми в нього не було. У вчиненому кається, проте змінити нічого не може. Представники відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог позивачки заперечили про що подали письмові заперечення до суду. Просили суд у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була тіткою загиблого [PERSON], який тривалий час проживав у її будинку. Позивачка після даної дорожньо-транспортної пригоди тривалий час перебувала у шоковому стані,у зв"язку із такими подіями та втратою сина з часом стан її здоров"я почав щораз погіршуватись. В страхову компанію про відшкодування матеріальної шкоди зверталися, однак у такому відшкодуванні їм відмовлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив , що він є батьком загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], про відшкодування коштів йому відомо те, що про таке домовлялися адвокати. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи та кримінальної справи №1-49/11, та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Згідно п. 2, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду ( ст. 49 КПК), має право пред'явити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Розмір відшкодування шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з врахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як вбачається із вироку Жовківського районного суду Львівської області від 24.03.2011 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4-х років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України до іспитового строку терміном 2 роки. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів кримінальної справи №1-49/11, аркуш справи 203, позивачка - потерпіла по кримінальній справі, подала в судовому засіданні заяву від 13.04.2010 року те, що вона жодних претензій матеріального чи морального характеру до [PERSON], обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України не має, оскільки такі їй відшкодовані у повному обсязі. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів про глибину моральних страждань позивача, разом з тим виходячи із принципу розумності та справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положень ст.23 ЦК України, з врахуванням доказів та конкретних обставин справи по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Щодо стягнення матеріальної шкоди в користь позивача із відповідача в розмірі 6 909, 33 коп. слід зазначити те, що з досліджених матеріалів кримінальної справи а.с.168 встановлено , що полісом обов'язкового страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність [PERSON] була застрахована в страховій компанії «Оранта» строком дії з 12.00 год. 31.12.2008 року по 30.12.2009 року , що підтверджується наданими документами страховою компанією (копією поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому відповідно до ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду , яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третьої особи. Крім того ст.1192 ЦК України передбачено , що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі . Дана дорожньо-транспортна пригода мала місце 27.06.2009 року , але стороною позивача не надано доказів про те, що вони зверталися про відшкодування коштів із настанням страхового випадку, також від даної події пройшов досить тривалий час . Як вбачається із матеріалів кримінальної справи а.с.15-18, а.с.21 із акту судово-медичного дослідження від 27.06.2009 року, складеного судово-медичним експертом токсикологом , що при судово-токсикологічному дослідженні трупа [PERSON] виявлено в крові 2,28 % , в сечі 2,6% проміле етилового спирту, концентрація якого на момент смерті гр.[PERSON] могла відповідати середній степені алкогольного сп»яніння, а тому відповідач вважає, що таке відшкодування страховою компанією не може буде відшкодовано . Статтею 1 Закону України "Про страхування" встановлено, що «страхування-це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формування шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків страхових премій) та доходів від розміщення цих фондів». Відповідно до п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи відповідальність, яких за страхована, визначена в договорі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов»язкового страхування цивільної відповідальності, будь-які особи, що експлуатують транспортний засіб. Об»єктом страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодування особою цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкода, заподіяної життю, здоров»ю майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Стаття 6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власності наземних транспортних засобів» (далі- Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» ( в редакції від 13.08.2011р.) «що Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована за договором». Статтею 9.2 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», зазначено, що « при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 000, 00 грн. на одного потерпілого. Ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», зазначено, що «при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому даним Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи». Згідно п.36.1 ст.36 Закону України »Про ОСЦПВВНТЗ» «Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування». А тому суд не може взяти до уваги вимогу про відшкодування матеріальної шкоди як доказ завданих збитків з тих підстав , що у відповідності до ст. 1194 ЦК України особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність відшкодовує різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в разі її недостатності при розгляді справи оскільки позивач із такою вимогою не звертався для відшкодування таких матеріальних збитків до страхової компанії. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи добровільне відшкодування відповідачем позивачу коштів завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується письмовою розпискою позивачки наданої суду про відсутність претензій майнового та матеріального характеру до відповідача, що не заперечується позивачем, а також право позивача на отримання відшкодування матеріальної шкоди від страхової компанії «Оранта» завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому даний позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed