Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду в розмірі 100000 грн. При цьому позивач зазначає, що у період з 09.06.1982 по 07.03.1983 він проходив військову службу на території республіки Афганістан, на території якої велися бойові дії. При виконанні службового обовязку він отримав захворювання, які відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні країнах, де велись бойові дії. У звязку з отриманими захворюваннями йому встановлено 3 групу інвалідності. Оскільки із-за хвороби, отриманої під час несення військової служби, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, а отриману ним пенсію він витрачає на лікування, придбання ліків і тому йому не вистачає забезпечувати себе та свою родину. Посилаючись на наведене просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на позові наполягає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проходив військову службу на території Афганістану в період з 09.06.1982 по 07.03.1983, тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК та відміткою в його обліково-послужній картці та військовому білеті /а.с.8, 9-11, 12/. 03 червня 2013 року [PERSON]Ф була встановлена ІІІ група інвалідності у зв"язку з хворобою, яка пов"язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК та витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.03.2013 року за №618 /а.с.13, 14/. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав [PERSON] під час проходження військової служби, пов'язане з її проходженням. Причинний зв'язок встановлено витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 15.03.2013 року за №618 (а.с.15), виписками з історії хвороби /а.с.15,16,17/, довідкою до акту огляду МСЕК від 03.06.2013 року про встановлення [PERSON] третьої групи інвалідності у звязку з хворобою, яка повязана з участю у бойових діях під час проходження військової служби. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок пошкодження здоровя, стан його здоровя на цей час, ступінь порушення нормальних життєвих звязків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн., частково задовольнивши позов. Вказана сума підлягає стягненню з Міністерства оброни України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦК України держава України є учасником цивільних відносин. Згідно зі ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і\~\~військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України. Таким чином, обовязок держави відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 р. у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного звязку між пораненням, отриманим позивачем в період проходження військової служби, та захворюванням, яке він має на цей час, суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується наведеною вище випискою з акту огляду МСЕК та витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 15.03.2013 року за №618 по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України /а.с.13, 14/. Також не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди внаслідок зазначеного пошкодження здоровя, оскільки в судовому засіданні встановлена наявність у позивача захворювання, причиною якого стало поранення, отримане в період проходження військової служби, а згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в порядку ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» то, отримання цієї допомоги не позбавляє позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди в порядку ст.17 цього ж Закону, а тому, посилання представника відповідача на цю обставину як на підставу для відмови у позові судом до уваги не приймається. На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial