Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування. Позовні вимоги мотивувала тим, що 07.12.1995 року померла її мати [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради. Заповіту мати не залишала, тому спадкування відбулося за законом згідно чинного на той час ЦК України (ред. 1963 р.) Після смерті матері її чоловік і відповідно батько позивачки [PERSON] фактично прийняв спадщину, проте її не оформив так як 18.12.1995 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 2,60га та 1,83га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок смерті спадкодавець 14.08.1976 року залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачці у справі. 04.07.2016 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки та відсутність свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За вказаних обставин, оскільки в інший спосіб вона не може оформити право на спадкове майно, просила захистити їїх спадкові права у судовому порядку. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з"явилися, останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] селищної - селищний голова [PERSON] у судове засідання також не з"явилася, а подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, із врахуванням вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу у зв"язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно із свідоцтвом про смерть (а.с.8) [PERSON] померла 07.12.1995 року, не залишивши заповіту на випадок воєї смерті, що стверджується довідкою Кніселівської сільської ради (а.с.9). З даної довідки також вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, але її не оформив, так як 18.12.1995 року помер , що ствержується свідоцтвом про смерть (а.с. 12) На випадок смерті [PERSON] 14.08.1976 року залишив заповіт згідно із яким все своє майно заповів позивачці у справі (а.с. 13) Оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року, тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України (в ред.1963 року), що узгоджується із правовими приписами Постанови ПВС України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до вимог ч.1 ст.527 ч.1 ЦК України (1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 статті 529 ЦК України (1963 р.) встановлено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти померлого, а також подружжя і батьки померлого. Відповідно вимог ст.548 ч.1 ЦК України (1963 р.) необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із вимогами ст.549 ЦК України (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,60 га, яка розташована на території Кніселівської сільської ради, яку він фактично успадкував після смерті дружини, та належна йому земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,83 га, розташована на території Кніселівської сільської ради, згідно сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015154 (а.с. 15) . [PERSON] зареєструвала шлюб 14.08.1976 року, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7) і є дочкою спадкодавців [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), і спадкоємцем за заповітом (ст.534 ЦК України (в ред.1963 р.), після смерті батька. Згідно із ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Із постанови завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори [PERSON] №317/02-31 від 04.07.2016 року (а.с.18) вбачається, що позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні частки (паї), які розташовані на території Кніселівської сільської ради. Отже, відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини законодавства, позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги, має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON]Д,., а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved