Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В серпні 2015 року ПрАТ "УПСК" звернулося до суду з таким позовом в якому вказувало, що 29 листопада 2014 року близько 01 години 30 хвилин в м. Вознесенську по вул. Леніна [PERSON] керував у стані алкогольного сп'яніння автомобілем "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER], що перебував на балансі відділу освіти Вознесенської райдержадміністрації, та на перехресті вулиць Щорса та Шмідта не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "KIA SORENTO", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.9А, п.13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУАП. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ "УПСК", а тому страховик в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи виплатив потерпілому від правопорушення 21 675,89 грн. страхового відшкодування. Посилаючись на те, що згідно п. "а" ст. 38.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції, позивач просив стягнути [PERSON] на свою користь в порядку регресу 21 675,89 грн. сплаченого потерпілому страхового відшкодування, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04 серпня 2015 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучено відділ освіти Вознесенської районної державної адміністрації. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на відсутність своєї вини у скоєному та не погодившись з розміром відшкодування. При цьому пояснив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він знаходився в трудових відносинах з відділом освіти Вознесенської райдержадміністрації. В зв'язку з цим йому було ввірено автомобіль "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER], яким він повертався з роботи додому під час чого й сталася пригода. Представник третьої особи - відділу освіти Вознесенської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представників позивача та третьої особи. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 29 листопада 2014 року близько 01 години 30 хвилин в м. Вознесенську по вул. Леніна [PERSON] керував у стані алкогольного сп'яніння автомобілем "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER], що перебував на балансі відділу освіти Вознесенської райдержадміністрації, та на перехресті вулиць Щорса та Шмідта не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "KIA SORENTO", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.9А, п.13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року (яка набрала законної сили 30 грудня 2014 року) [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В зв'язку з цим, враховуючи преюдиціальне значення постанови від 17 грудня 2014 року, суд не може погодитися з доводами відповідача щодо відсутності його вини у скоєному. Судом також встановлено, що врезультаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій особі було завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на ремонт пошкодженого автомобіля. Згідно звіту вартості відновлювального ремонту №9/02-2015 від 12 лютого 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "KIA SORENTO", реєстр. номер [NUMBER] з врахуванням ПДВ складає 26 611,07 грн., що узгоджується з зафіксованими у відповідних матеріалах пошкодженнями автомобіля потерпілого. Заперечення [PERSON] проти розміру шкоди не підтверджені жодними доказами, а тому не приймаються до уваги. Судом встановлено, що шкода заподіяна з вини [PERSON], який на момент дорожньо-транспортної пригоди був володільцем автомобіля "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER], оскільки володільцем транспортного засобу є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Посилання відповідача на те, що на час пригоди він знаходився в трудових відносинах з відділом освіти Вознесенської райдержадміністрації та керував ввіреним йому роботодавцем автомобілем не можуть бути прийняті судом до уваги. Зокрема ні самостійно, ні на пропозицію суду [PERSON] не надав належних, допустимих та переконливих доказів його знаходження на момент пригоди в трудових відносинах з установою, в оперативному управлінні якої перебував автомобіль "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER], доказів використання службового автомобіля в робочий час та в службових цілях. Проте відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому підстави для застосування положень ст. 1172 ЦК України відсутні. Водночас, згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Обставини справи з врахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 134 КзпП України вказують на те, що навіть в разі скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди під час виконання своїх трудових функцій, його відповідальність, як працівника, так і відповідальність роботодавця - володільця транспортного засобу, була б однаковою, а тому пред'явлення вимоги безпосередньо до винної особи з врахуванням п. 11 постанови не суперечило б вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля "ВАЗ-21043", реєстр. номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" за полісом №АС/7300657 від 13 травня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про страхування", преамбули та ст.ст. 1, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов'язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого. При цьому потерпілому відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п. "а" ст. 38.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції. З врахуванням встановлених обставин позивач, повністю (в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи) виконавши свої зобов'язання перед потерпілою особою та сплативши на його користь 21 675,89 грн. страхового відшкодування, отримав право на повернення сплачених коштів від водія забезпеченого транспортного засобу, тобто [PERSON] В зв'язку з цим позов підлягає повному задоволенню. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПрАТ "УПСК" також підлягають стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved