Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач, приватне підприємство (ПП) "Агроекологія", звернулося в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до [PERSON], третя особа Зіньківська районна державна адміністрація про внесення змін до договору. В позовній заяві вказано, що 15.01.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди землі щодо земельних ділянок на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер [NUMBER] строком на 25 років. 23.05.2008 р. зазначений договір зареєстровано Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040855500070. Відповідач повідомила позивачу, що орендодавець [PERSON] помер [INFO]., а спадкоємцем померлого є вона, [PERSON]. Набуття відповідачем права власності на земельну ділянку засвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2016 р. за індексним № 61333704. Згідно з п. 36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Згідно з п. 40 договору оренди землі смерть орендодавця є підставою для зміни умов договору оренди землі. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Отже, законом і договором оренди землі передбачена можливість внести зміни до спірного договору за згодою сторін в разі зміни орендодавця внаслідок правонаступництва спадкоємця, а в разі відсутності такої згоди - на підставі судового рішення. В зв'язку з цим, позивач просить внести зміни до договору оренди землі, укладеного 15.01.2008 року між приватним підприємством «Агроекологія» та [PERSON] щодо земельних ділянок на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер [NUMBER] строком на 25 років, зареєстрований 23.05.2008 р. Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040855500070 шляхом заміни [PERSON] на його правонаступника [PERSON]. До початку судового засідання позивач змінив п.9 договору та вказав, що Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 6% від нормативної грошової оцінки в грошовій формі замість 2,2 %. В судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Зачитавши заяву позивача, заслухавши представника відповідача, який позовні вимоги не визнав та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Судом встановлено, що 15.01.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди землі щодо земельних ділянок на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер [NUMBER] строком на 25 років. 23.05.2008 р. зазначений договір зареєстровано Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040855500070. Відповідач повідомила позивачу, що орендодавець [PERSON] помер [INFO]., а спадкоємцем померлого є відповідач. Набуття відповідачем права власності на земельну ділянку засвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2016 р. за індексним № 61333704 (а.с.12-13). Згідно ст.18 Закону України «Про оренду землі» та ч.2 ст.125 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Стаття 20 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. З часу прийняття спадщини після cмерті [PERSON] з 16.09.2015 року відповідач, [PERSON] стала стороною спірного договору оренди землі, а саме орендодавцем. До того ж, відповідно до п.40 договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто вказаний пункт договору передбачає диспозитивність, тобто розірвання договору або зміна його умов. Відповідно до ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється у разі смерті фізичної особи - орендаря. Позивач просить внести зміни до договору оренди землі, укладеного 15.01.2008 року між приватним підприємством «Агроекологія» та [PERSON] щодо земельних ділянок на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області площею 4,59 га, кадастровий номер [NUMBER] строком на 25 років, зареєстрований 23.05.2008 р. Зіньківським районним відділом земельних ресурсів Полтавської РФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040855500070 шляхом заміни [PERSON] на його правонаступника [PERSON] та викласти в редакції: "Орендодавець (уповноважена ним особа) [PERSON], з одного боку, та орендар Приватне підприємство «Агроекологія» в особі генерального директора [PERSON], який діє на підставі статуту, з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене: Предмет договору 1.Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Об'єкт оренди 2.В оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,5901 га, кадастровий номер [NUMBER], у тому числі сільськогосподарські угіддя, рілля 4,5901 га. 3.На земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна немає, а також інші об'єкти інфраструктури немає. 4.Земельна ділянка передається в оренду разом з немає 5.Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 26229,30 гривень з урахуванням К=2,б23. 6.Земельна ділянка, яка передається в оренду, має такі недоліки, що можуть перешкоджати її ефективному використанню немає. 7.Інші особливості об'єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини немає. Строк дії договору 8.Договір укладено на 25 років (з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата 9. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2,2% від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін у будь-якій формі (грошовій, натуральній або відробітковій) частка та строки виплати якої зазначаються в окремій угоді, яка щорічно до початку чергового року оренди укладається між орендодавцем та орендарем і є додатком до цього договору. 10. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням (без урахування) індексації. (непотрібне закреслити) 11. Орендна плата вноситься у такі строки на протязі року, але не пізніше 31 грудня. 12.Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. 13.Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. 14.У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 120% від облікової ставки Національного банку України несплаченої суми за кожний день прострочення. Умови використання земельної ділянки 15.Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (мета використання) 16.Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення. 17.Умови збереження стану об'єкта оренди дотримуватись вимог протиерозійної організації території. Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду 18.Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення (з розробленням) проекту її відведення. (непотрібне закреслити) Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є: немає Організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрати, пов'язані з цим, покладаються на орендодавця (орендаря). (непотрібне закреслити) 19.Інші умови передачі земельної ділянки в оренду. Орендарю надається право передачі орендованої земельної ділянки в суборенду; обміну орендованої земельної ділянки на період дії цього договору лише за згодою орендодавця. 20.Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Умови повернення земельної ділянки 21.Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв'язується у судовому порядку. 22.Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню. 23.Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, підлягають (не підлягають) відшкодуванню. (непотрібне закреслити) Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін. 24.Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов'язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. 25.Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки 26.На орендовану земельну ділянку встановлено (пс встановлено) обмеження (непотрібне закреслити) (обтяження) та інші права третіх осіб: заборона на зміну цільового призначення; умови додержання правового режиму та режиму використання земель в охоронних зонах (при наявності). 27.Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку. Інші права та обов'язки сторін 28.Права орендодавця: вимагати від орендаря: -використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим договором; -дотримуватись екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів; -своєчасного внесення орендної плати; 29.Обов'язки орендодавця: -передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам цього договору; -забезпечувати відповідно до закону права третіх осіб; -не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись земельною ділянкою; -відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану земельної ділянки, яке проводилось орендарем за згодою орендодавця; -попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічні наслідки для довкілля або привести до погіршення стану самого об'єкта оренди. 30.Права орендаря: -самостійно господарювати на землі з дотриманням умов цього договору; -за письмовою згодою орендодавця в установленому законом порядку зводити виробничі та інші будівлі та споруди; -отримувати доходи; -здійснювати в установленому законом порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. 31.Обов'язки орендаря: -приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені цим договором; -виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором; -дотримуватись режиму природоохоронного використання земель; -у 5-денний строк подати копію цього договору до Зіньківського відділу Гадяцької МДПІ. Ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини 32.Ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини несе орендар (орендодавець). (непотрібне закреслити) Страхування об'єкта оренди 33.Згідно з цим договором об'єкт оренди підлягає (не підлягає) страхуванню на (непотрібне закреслити) весь період дії цього договору. 34.Страхування об'єкта оренди здійснює орендар (орендодавець). (непотрібне закреслити) 35.Сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обов'язку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати об'єкт оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування. Зміна умов договору і припинення його дії 36.Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. 37.Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. 38.Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. 39.Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (не допускається). (непотрібне закреслити) Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є немає. 40.Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря=е (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору. (непотрібне закреслити) Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить (пе переходить) до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (непотрібне закреслити) Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору 41.За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. 42.Сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Прикінцеві положення 43.Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію Зіньківський районний відділ Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України». Невід'ємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Реквізити сторін Орендодавець [PERSON] 38152 Полтавська область, Зіньківський район, с. Ставкове; ідентифікаційний номер [NUMBER] Орендар приватне підприємство «АГРОЕКОЛОГІЯ» Україна, 38013, Полтавська область, Шишацький район, село Михайлики тел./факс (05352) 97859 р/р 260077031 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805, код ЄДРПОУ 24089080 Генеральний директор Г.В. Лукяненко Орендар» Підписи сторін Орендодавець». У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статей 203-204 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства - ч.2 ст.207 ЦК України. Главою 15 Земельного Кодексу України передбачено поняття та різновиди користування землею - постійне та тимчасове (оренда). Відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. У відповідності до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 8 ст. 93 Земельного кодексу України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Як вказав представник відповідача [PERSON], [PERSON] бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку пай та не бажає укладати договір оренди землі із позивачем, ПП "Агроекологія". Крім того він зазначає, що згідно проекту договору наданого позивачем сума нормативної грошової оцінки в розмірі 26229 гривень 30 копійок (а.с.4), яка як видно, більше ніж в 2,5 рази менша від попередньої - 69190,81 грн. (а.с.9). Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 04.10.2016 року за вихідним номером 542/86-16 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,5901 га, що належить [PERSON], становить 222161 гривень 23 копійки (а.с.(а.с.32). Законом України від 27.03.2014 року №1166-УІ1 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014 року, внесено зміни до статті 288 Податкового кодексу України, далі - ПЕС України. Зокрема пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Відтак, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до договору оренди відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (ухвала ВАСУ від 21.07.2015 №К/800/19027/15,№808/2497/13-а), ухвала ВАСУ від 16.12.2015 №К/9991/24873/12 (№2а- 1870/6829/11), постанова ВАСУ від 30.05.2016 №К/800/48943/13 (№2а- 3841/12/1270). У наданій же позивачем для затвердження в судовому порядку редакції договору оренди землі у пункті 8 зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2,2% від нормативної грошової оцінки. Таким чином п.8 довору не відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, на думку суду, позивач не довів обставини, які б свідчили про недійсність договору оренди землі. Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на зазначену норму Закону, суд приходить до висновку, що у позивача дане право не виникло, а тому в останнього відсутні будь - які права щодо земельної ділянки. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Позивачем не було доведено, у чому саме полягає порушення його прав. Не доведено і юридичних підстав для внесення змін до договору, який ніколи не укладався із відповідачем на земельну ділянку площею 4,59 га, кадастровий номер [NUMBER]. А тому, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відсутні законні підстави для цього. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, документально підтверджених. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed