Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області, Яготинської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги обгрунтовував тим, що він був працівником КСП «Дружба». Однак, незважаючи на те, що він являвся членом даного колгоспу на час розпаювання, належну йому земельну частку (пай) він не отримав. 28 листопада 2018 року він звернувся до Капустинської сільської ради з наміром одержати земельну частку (пай), виходячи з наступних обставин. З 27 січня 1996 року по 1 січня 2000 року він працював в КСП «Дружба» в с. Капустинці Яготинського району Київської області і являвся членом цього колгоспу, що підтверджується довідкою ТОВ «Агрофірма Дружба» від 22.10.2002 та архівним витягом з протоколу №1 загальних зборів КСП «Дружба» від 24.02.1996. 24 лютого 1996 року протоколом № 1 загальних зборів КСП «Дружба» було затверджено списки працівників КСП «Дружба», включаючи працівників, які працюють і пішли на пенсію, не виходячи з членів колгоспу КСП, які мали право на пай. Як з`ясувалося на даний час, в списках інформація про нього відсутня. Тобто, під час здійснення розпаювання землі КСП «Дружба» його помилково не було внесено до даного списку, внаслідок чого фактично було позбавлено права на земельну частку (пай). На даний час землі КСП «Дружба» розпайовані, а тому надати йому земельну ділянку з їх числа неможливо, однак на території Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області існує резервний фонд, тобто вільні землі запасу, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Київській області, а також відомостями з Публічної кадастрової карти. Просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні КСП "Дружба" с. Капустинці Яготинського району Київської області, розміром 3,70 га в адміністративних межах Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області. В судове засідання представник позивача та позивач не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав. Представник відповідача Яготинської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в заяві до суду розглянути справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Частиною 1 статті 3 ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Частинами 1 та 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» урегульовано, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Частиною 1 статті 3 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до повноважень районних державних адміністрацій віднесено прийняття рішення щодо виділення земельних ділянок в натурі власникам земельних часток (паїв), якщо ці земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів. Розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів належить до виключної компетенції Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, тобто Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області. Верховним Судом України (абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N2 7) висловлена позиція, за якою вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятися за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким встановлено, що резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Статтями 1, 2 Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із ч. 7 ст. 25 ЗК України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Частинами 1-3, 5, 10-11 статті 25 ЗК України врегульовано порядок приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій та встановлено, що: при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. З аналізу вказаної норми випливає, що кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно якої при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Частиною 1 статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Відповідно до частини 3 статті 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. З довідки ТОВ "Агрофірма Дружба" від 22.10.2002 р. (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] працював в КСП "Дружба" с. Капустинці Яготинського району Київської області з 27.01.96. р по 1.01.2000 р. і являвся членом колгоспу. З архівного витягу з протоколу № 1 загальних зборів КСП "Дружба" від 24 лютого 1996 р. (а.с. 13, 17) вбачається, що затверджено списки працівників КСП, включаючи працівників, які працюють і пішли на пенсію, не виходячи з членів колгоспу і КСП на розпаювання землі в КСП. В списках членів КСП "Дружба" с. Капустинці Яготинського району Київської області, які мають право на земельну частку (пай), які затверджені протоколом загальних зборів КСП "Дружба" від 24.02.1996 року, відсутня інформація про [PERSON] . За заявою [PERSON] останнього прийнято в члени колгоспу. З архівного витягу з протоколу № 2 загальних зборів КСП "Дружба" від 17.12.96 р. (а.с.14) вбачається, що затверджено паювання землі і розпаювання основних фондів. З повідомлення Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 05.04.2019 р. (а.с. 15) вбачається, що за інформацією відділу у Яготинському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області станом на 01.01.2016 р. на території Капустинської сільської ради із земель запасу обліковується 158, 3253 га сільськогосподарських угідь. З повідомлення Капустинської сільської ради Яготинського району від 10.05.2019 р. (а.с. 18) вбачається, що розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП "Дружба" за межами населених пунктів в адміністративних межах Капустинської сільської ради становив 3,7 га. З довідки СГП "Нова Україна"від 09.12.2002 р. (а.с. 23) вбачається, що ТОВ СГП "Нова Україна" є правонаступником КСП "Дружба" після його реорганізації в частині 33,4% статей балансу, згідно протоколу зборів № 2 від 14.03.2000 р. З копії державного акту на право колективної власності на землю (а.с. 35) вбачається, що КСП "Дружба" передано у колективну власність 3718,7 гектарів землі для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Капустинської сільської ради від 26 грудня 1996 року. В судовому засіданні установлено, що з 27 січня 1996 року по 1 січня 2000 року позивач працював в КСП «Дружба» в с. Капустинці Яготинського району Київської області і був членом цього колгоспу. 24 лютого 1996 року протоколом № 1 загальних зборів КСП «Дружба» затверджено списки працівників КСП «Дружба», включаючи працівників, які працюють і пішли на пенсію, не виходячи з членів колгоспу КСП на розпаювання землі КСП. Однак, позивача помилково не було внесено до даного списку. Згідно з державним актом на право колективної власності на землю КСП "Дружба" передано у колективну власність 3718,7 гектарів землі для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Капустинської сільської ради від 26 грудня 1996 року. Станом на 01.01.2016 р. на території Капустинської сільської ради із земель запасу обліковується 158, 3253 га сільськогосподарських угідь, що підтверджується повідомленням Головного Управління Держгеокадастру у Київській області. Розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП "Дружба" за межами населених пунктів в адміністративних межах Капустинської сільської ради становив 3,7 га. Враховуючи, що на момент одержання КСП "Дружба" державного акта на право колективної власності на землю позивач працював в КСП "Дружба", був членом даного підприємства, то він набув права на земельну частку (пай). Оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved