Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про захист прав споживачів, мотивуючи свої вимоги наступним. Протягом тривалого часу з 1970 року позивач проживає за адресою: [ADDRESS], але зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Не мешкаючи за місцем реєстрації він своєчасно сплачував за електропостачання відповідно до показань електролічильника. 27 квітня 2013 року представниками відповідача був складений акт про порушення №31262 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року (далі Правила), а саме про самовільне підключення. 11 червня 2013 року комісією по розгляду актів ДП «РЕМ» було розглянуто питання про порушення зазначених Правил. За результатами розгляду було прийнято рішення про визнання акту №31262 від 27 квітня 2013 року правомірним та проведенні нарахування згідно п. 3.1.5 «Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією» у розмірі 3 332,55 грн. Даний протокол позивач вважає недійсним у зв'язку із неправомірним складанням акту №31262 від 27 квітня 2013 року про порушення, оскільки порушено п.4.5 Методики та нарахуванням збитків. Позивач зазначає, що відносно нього, у 2009, 2012 роках представниками відповідача складались акти про порушення Правил, після чого 05 вересня 2012 року його будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], було відключено від енергопостачання і показання електролічильника з того часу є незмінними - 2547 КВт. Самовільне підключення позивачем не здійснювалось, про що свідчать складені ним акти і фототаблиці. Звернувшись до суду, позивач, просить визнати недійсним протокол комісії по розгляду актів про порушення від 11 червня 2013 року, зобов'язати відповідача підключити будинок до електропостачання за свій рахунок та стягнути моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень. Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2014 року у задоволені позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про захист прав споживачів відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у повному обсязі оскільки судом не повністю встановлені обставини по справі, які мають значення, а саме: - судом першої інстанції в порушенні норм матеріального права зазначено, що визнання протоколу недійсним чи його скасування як спосіб захисту прав не передбачено діючим законодавством, - судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних з вимог про підключення будинку та стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог. Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів цивільної справи вбачається наступне. 27 квітня 2013 року представниками відповідача відносно позивача [PERSON] був складений акт про порушення №31262 Правил, а саме про самовільне підключення до електропостачання (а.с.10-11) . 11 червня 2013 року комісією по розгляду актів ДП «РЕМ» було складено протокол №8069 за фактом виявленого порушення «Правил користування електричною енергією для населення», акт №31262 від 27 квітня 2013 року визнаний правомірним та проведені нарахування збитків у сумі 3 332,55 грн.(а.с.9). 24 липня 2013 року комісією комітету мікрорайону «Петровський машзавод» складений акт обстеження житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS], зі змісту якого вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований позивач [PERSON], показання електролічильника у будинку становлять 2547, ознак самовільного підключення не виявлено (а.с.12) Актами огляду №№1-7, складеними позивачем за участю понятих від 27 квітня 2013 року, від 05 серпня 2013 року, від 11 червня 2013 року, від 21 червня 2013 року, від 05 липня 2013 року, 14 серпня 2013 року, від 16 листопада 2013 року, зазначено, що показання електролічильника, розташованого в будинку [ADDRESS] становлять 2547 КВт, домоволодіння відключено від електропостачання, ознак самовільного підключення не виявлено, а також позивачем за участі понятих проведені зйомки об'єктів бетонного стовпа і електролічильника та зроблені фототаблиці (а.с.13-19, 20-26). Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що складений представниками Донецької філії ДП «РЕМ» акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил, акт, протокол не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, та у разі виникнення спору він буде наданий як доказ, а тому оскарження протоколу не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Також судом зазначено, оскільки позовні вимоги про визнання протоколу недійсним задоволенню не підлягають, тому у задоволенні інших позовних вимог про зобов'язання підключити будинок до електропостачання, стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Але, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскарження протоколу комісії по розгляду актів від 11 червня 2013 року законодавством не передбачено, оскільки він не встановлює для позивача будь - яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки та є різновидом претензії. Отже, суд першої інстанції невірно визначив предмет доказування, а саме, замість з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги про зобов'язання підключити будинок до електромереж та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції з'ясовував питання про можливість оскарження акту, в той час як предметом позову було зобов'язання підключити будинок до електромереж та стягнення моральної шкоди. А тому, відповідно до вимог закону правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року N 1416 (далі - Правила). Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем Правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається в енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника (пункт 53 Правил). На підставі акту енергопостачальник має право відключити споживача від електропостачання, а також визначити величину збитків, завданих йому протиправними діями споживача (пункт 35 Правил). Нарахування обсягу та вартості не облікованої енергії передбачено Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією від 04 травня 2006 року N 562 (далі-Методика). Відповідно до п.п 5 п.3.1. ця Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН та у разі виявлення самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до власної електричної мережі поза засобами обліку електричної енергії. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних щодо визнання протоколу комісії недійсним підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем відповідно до вимог закону протокол комісії по розгляду актів про порушення Правил був складений правомірно. Крім цього, у судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник пояснили, що будинок за адресою: [ADDRESS], де зареєстрований позивач був відключений від енергопостачання у 2012 року, внаслідок складання представниками відповідача іншого акту про порушення Правил. 27 квітня 2013 року представниками відповідача був складений акт про порушення №31262 Правил, а саме самовільне підключення до мережі електропостачання. 11 червня 2013 року комісією по розгляду актів ДП «РЕМ» був складений протокол, яким акт про порушення Правил був визнаний правомірним та проведені нарахування збитків. 23 січня 2014 року ним була оплачена заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 150грн. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що 27 квітня 2013 року відносно позивача [PERSON] був складений акт про порушення №31262 Правил, а саме самовільне підключення до мережі електропостачання. 11 червня 2013 року комісією по розгляду актів ДП «РЕМ» був складений протокол, яким акт про порушення Правил визнаний правомірним та проведені нарахування збитків. 11 червня 2013 року будинок позивача був відключений він електропостачання. Також вона пояснила, що дійсно у 2012 року відносно позивача також складався акт про порушення Правил та його будинок був відключений від електропостачання, а при перевірці 27 квітня 2013 року було встановлено самовільне підключення. Представник відповідача також зазначила, що з позовними вимогами про стягнення суми збитків нарахованих відповідно до акту від 27 квітня 2013 року в суд не звертались. Під час розгляду справи, станом на січень 2014 року у позивача була заборгованість за електропостачання у сумі 112 гривень, але 23 січня 2014 року відповідно до наданої позивачем квитанції, заборгованість була сплачена на користь відповідача у сумі 150 гривень. А тому, на день ухвалення рішення заборгованість за послуги електропостачання у позивача була відсутня. Відповідно до п.36 Правил користування електричною енергією для населення (далі Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне підключення та збитків, завданих енергопостачальнику. У разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію. Під час слухання справи в апеляційної інстанції було встановлено, що сторони погодилися та не заперечували, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня, будинок відповідача на теперішній час відключений від мережі електропостачання. Виходячи з встановлених обставин та вимог закону, позовні вимоги позивача щодо підключення його будинку за адресою : [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із наступними змінами) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки право на відшкодування моральної шкоди згідно з п.5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилався позивач, споживачі мають в разі завдання шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, завданої небезпечною для життя і здоровя людей продукцією. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial