Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

03.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх дитини - сина [PERSON], 2007 року, з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх доходів відповідачки до досягнення сином повноліття. Позивач також просить зобов'язати відповідачку надати згоду на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] разом із ним або відповідний орган здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем без такої згоди відповідачки, зобов'язати відповідачку здійснювати побачення з [PERSON] виключно під наглядом батька або під наглядом компетентних органів для уникнення викрадення відповідачкою сина. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2006 року до 24.04.2012 року від якого мають двох малолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], 2007 року народження. Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. З квітня 2012 року їх син [PERSON] проживає з ним у м. Києві у двокімнатній квартирі у якій створені всі належні умови для комфортного проживання та розвитку дитини. [PERSON] відвідує басейн, школу англійської мови, різні гуртки, дитячі та освітні заклади. До того ж, позивач зазначив, що він має постійний заробіток і в змозі забезпечити дитину всім необхідним. Дочка [PERSON] проживає з відповідачкою. Позивач зазначив, що відповідачка [PERSON] жодного дня не працювала, не займалася вихованням та розвитком дітей, не вела домашнє господарством, з дітьми поводилася грубо, вела аморальний спосіб життя, не дбала про дітей, не піклувалася про їх здоров`я, моральний та фізичний розвиток. Дочку [PERSON], [INFO], відповідачка [PERSON] два роки переховувала від нього по різним квартирам та міста, чим довела дитину до депресивного та емоційно не стабільного стану. Дитина за рік змінила 4 школи та декілька місць проживання. Позивач зазначив, що на день звернення до суду з позовом в Оболонському районному суді розглядається справа щодо визначення графіку побачень з донькою [PERSON]. Разом з цим, 21.11.2013 року відбулося засідання комісії щодо визначення графіку побачень [PERSON] з сином [PERSON]. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просить задовольнити його позовні вимоги, визначити місце проживання малолітнього сина з ним та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини. Відповідачка, заперечуючи проти первісного позову, пред`явила до суду зустрічний позов до [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, позбавлення батьківських прав. Обгрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви, зазначила, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року їх шлюб з відповідачем розірвано, місце проживання дітей визначено з батьком. Не погодившись з таким рішенням вона оскаржила його спочатку до апеляційної інстанції, а потім до касаційної. В решті, рішенням апеляційного суду м. Києва від 27.02.2013 року її апеляційна скарга була задоволена частково, зокрема, рішення суду першої інстанції від 11.11.2011 року скасовано в частині задоволення позову [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей з батьком, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. В частині розірвання шлюбу між сторонами рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 25.06.2014 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з нею та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки. Відповідачка зазначила, що до початку процесу про розірвання шлюбу, діти проживали разом з нею і їх вихованням та утриманням займалася одноосібно вона. Не попередивши її, позивач викрав дітей. Сховав їх, забрав документи з дитячого садочку, змінив замки у їх квартирі, повідомивши її що він дітей забрав і щоб вона їх не шукала. Вона зазначила, що шукала дітей біля 4-х місяці і після того як зясувала де вони, вона забрала дітей з дитячого садочка і поїхала з ними проживати в м. Кагарлик, де вона винаймала житло, дітки відвідували дитячий садочок та перебували на обліку в дитячий поліклініці. Поки [PERSON] не приїхав таємно і не викрав на вулиці силоміць сина [PERSON], після чого син проживає з батьком. [PERSON] зазначила, що проживаючи із батьком [PERSON] часто хворіє, загалом більше 6 місяців, тоді як, проживаючи з нею, взагалі не хворів. На думку відповідачки позивач не дбає про дитину, не займається вихованням сина, не може забезпечити його нормальний психологічний та фізичний розвиток. Фактично вихованням дитини займаються бабуся та дідусь, батьки позивача, у яких весь час проживає дитина. Відповідачка зазначила, що 27.11.2013 року розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації їй встановлено графік побачень з сином: кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 до 20.00 год., та в неділю з 10.00 до 18.00 год.. Разом з цим, після отримання зазначеного розпорядження, [PERSON], всупереч висновку комісії РДА, кожного разу відмовлявся надати їй будь яку можливість побачити сина. На її неодноразові звернення до різних інстанцій, позитивно це питання вирішено не було. Посилаючись на наведені вище обставини, відповідачка просить відібрати малолітнього [PERSON] у батька і передати дитину на виховання матері, визначити місце проживання малолітнього сина з нею, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх доходів батька, та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON]. В задоволенні первісного позову просить відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги [PERSON]. посилаючись на наведені в позові обставини, та просили позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги і просила зустрічний позов задовольнити. В задоволенні первісногоо позову просила відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації підтримали первісний позов [PERSON] і заперечували проти задоволення зустрічного позову [PERSON]. Органом опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації було подано два висновки щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] та недоцільності позбавлення батьківських прав останнього щодо малолітнього сина. Вказані висновки були підтримані представником третьої особи під час розгляду справи в суді. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 07.06.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей - дочку [PERSON]. [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] визначено з батьком та стягнути аліменти на їх утримання. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року скасована ухвала апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012 року, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного ущ суду м. Києва від 27.02.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. В частині задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 25.06.2014 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з нею та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки (а.с. 81-84, том № 3). Судом також встановлено, що з квітня 2012 року малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON] в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS], у якій створені всі належні умови для комфортного проживання та розвитку дитини. З 02.09.2013 року [PERSON] навчається у середній загальноосвітній школі № 221 м. Києва. З характеристики на [PERSON], 2007 року народження, виданої 24.10.2013 року за підписом директора школи та класного керівника, [PERSON] за час навчання проявив себе як старанний учень, на уроках не дуже активний, але уважний. Цікавиться математикою, здібний до усного рахунку. Любить спорт. [PERSON] до виконання доручень ставиться відповідально, хлопчик охайний, ввічливий, на зауваження реагує адекватно. До своїх вчинків та вчинків однолітків ставиться критично. В характеристиці також зазначено, що [PERSON] проживає з батьком, [PERSON]. Він створив належні умови для виховання та розвитку дитини. Щоденно батько приводить дитину до школи та забирає її після навчального процесу, спілкується з вчителем, цікавиться успіхами дитини. Мати [PERSON] приходила до школи та намагалася спілкуватися з дитиною під час навчально-виховного процесу, що є порушенням внутрішкільного розпорядку (а.с. 26). З довідки Київської дитячої музичної школи № 7 ім. І.Н.Шамо від 06.11.2013 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається в цій школі в групі англійської мови (а.с. 34). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] працює у СТОВ «Агрокомплекс-98» з жовтня 2011 року, має постійний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 32) та місцем проживаня (а.с. 122, том №3), має у приватній власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 31), в якій створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.11.2013 року (а.с.33). Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 року на підставі заяви [PERSON] встановлено регламент побачень матері дитини, [PERSON], з малолітнім сином, [PERSON], 2007 року народження, щомісяця кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 до 20.00 години, та в неділю з 10.00 до 18.00 години (а.с.43). Судом також встановлено, що мати дитини, [PERSON], 30.11.2013 року одружилася з [PERSON] в зв'язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Починаючи з 01.10.2014 року [PERSON] працює в ТОВ «Метрорадіо Плаз» на посаді менеджера з продажу та оренди нерухомості на основному місці роботи (асю 123, том № 3), позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 124, том №3). З Акту обстеження умов проживання від 06.02.2014 року з метою визначення умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], вбачається, що дана квартира належить чоловіку [PERSON] - [PERSON], де [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання, [PERSON], 2006 р.н., проживає періодично на час зустрічей зі своїм батьком. Для виховання та розвитку дитини у даній квартирі відведено окрему повністю облаштовану кімнату (а.с. 66). З побутової характеристики на гр. [PERSON], видану КП «Житлосервіс «Куренівка»» Оболонського району м. Києва від 17.03.2014 року, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS], за час проживання на гр. [PERSON] за вказаною адресою скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило (а.с. 68, том № 3). За місцем проживання за адресою [ADDRESS], [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується побутовою характеристикою від 21.03.2014 року (а.с. 69, том №3). Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору між батьками про визначення місця проживання їх сина малолітнього [PERSON], 2007 р.н, суд з врахуванням вимог чинного законодавства, виходив з наступного. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] з квітня 2012 року, а це майже два з половиною роки, проживає з батьком, який створив для дитини належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку дитини. За час окремого проживання, дитина росте нормально та виховується батьком за допомогою його батьків ( дідуся та бабусі для дитини). Свідок [PERSON], який є батьком позивача, показав суду, що його онук - [PERSON], з квітня 2012 року проживає з батьком [PERSON]. Вихованням та утриманням дитини займається виключно позивач. При цьому, а ні позивач, а ні будь хто інший не чинять перешкод відповідачці [PERSON] у спілкуванні з дитиною. При цьому, два з половиною роки мати дитини, [PERSON], не бере участі у житті дитини, не займається вихованням сина, не спілкується з ним. Твердження відповідачки про те, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Так, позивачка стверджуючи, що їй чинять перешкоди в спілкуванні з сином, неодноразово зверталася до Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, де їй було надано відповідь про те, що [PERSON] категорично заперечує повідомлені [PERSON] факти щодо порушень регламенту побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON] та роз'яснено, що вона має право звернутися до суду за вирішенням даного питання (а.с. а.с. 13, 14-15, 21, 22, 23, 25, том 3). Разом з цим, [PERSON] до суду з позовом про нечинення перешкод у спілкуванні із сином не зверталася. В судовому засіданні, під час розгляду даної справи, окрім письмових заяв [PERSON] до Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, де викладені особисті твердження [PERSON] щодо порушення її права на побачення з малолітнім сином, відповідачкою не було надано жодного доказу на підтвердження обставин, які вона виклала в цих заявах. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], показала суду, що позивач [PERSON] перешкоджає відповідачці бачитися з сином. Разом з цим, свідок не змогла повідомити жодного конкретного випадку з зазначенням дати, часу, місця та конкретних обставин при яких позивач [PERSON] перешкоджав [PERSON] спілкуватися з дитиною та порушував регламент побачень [PERSON] з сином. Свідок [PERSON] показала суду про те, що часто бачила [PERSON] біля школи в яку ходить малолітній син сторін [PERSON]. Проте дана обставина, на думку суду, не може беззаперечно свідчити про те, що позивач чинить відповідачці перешкоди у спілкуванні з сином. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] намагається спілкуватися з сином [PERSON] не у години встановлені розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 року по регламенту побачень матері дитини, [PERSON], з малолітнім сином, [PERSON], 2007 року народження, а під час навчального процесу, штучно створюючи при цьому конфлікти. З відповіді Управління освіти Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.06.2014 року вбачається, що з метою розгляду заяви [PERSON] від 13.05.2014 року щодо викрадення та незаконного утримання [PERSON], 2006 р.н., батьком, а також корупційних дій адміністрації середньої загальноосвітньої школи № 221, наказом по управлінню освіти від 21.05.2014 року № 170 була створена комісія для розслідування ситуації, що склалася в СЗШ № 221, за результатами розгляду якої встановлено, що відповідно до Статуту навчального закладу, наказу управління освіти Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.01.2012 року № 5 «Про посилення контролю за організацією навчально-виховного процесу у загальноосвітніх навчальних закладах району» знаходитися у приміщенні навчального закладу під час навчально-виховного процесу заборонено, тому що це є порушенням внутрішкільного трудового розпорядку (а.с. 45, том № 3). З відповіді начальника Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві від 18.06.2014 року вбачається, що за наслідками розгляду звернення гр. [PERSON] до прокуратури Солом`янського району м. Києва з приводу неправомірних дій директора СЗШ № 221, в діях директора середньої загальноосвітньої шкоди № 221 - Лісової О.О., неправомірних дій не виявлено (а.с. 96, том № 3). При вирішенні даного спору, суд також приймає до уваги, що після остаточного вирішення в лютому 2013 року цивільної справи за позовом [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей, за наслідками розгляду якого [PERSON] було відмовлено у визначенні місця проживання дітей з батьком, відповідачка [PERSON] не ставила питання про відібрання дитини у позивача та визначення місця проживання дитини з мамою, а лише звернулася до Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлено регламенту побачень матері дитини, [PERSON], з малолітнім сином, [PERSON], 2007 року народження, не оспорюючи при цьому факт проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком. В той же час [PERSON] звернулася до Новоазовського районного суду Донецької області з позовом про визначення місяц проживання дочки [PERSON], 2006 р.н., залишаючи поза увагою питання щодо визначення місця проживання молодшого сина [PERSON]. З зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання сина з мамою вона звернулася лише в липні 2014 року після звернення позивачка [PERSON] з первісним позовом в даній справі в грудні 2013 року. Згідно висновку від 02.04.2014 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, виходячи з навних матеріалів та інтересів дитини, а також враховуючи думку малолітнього та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2007 р.н., з батьком [PERSON] (а.с. а.с. 110-112). З характеристики на [PERSON], 2007 р.н, виданої СЗШ № 221 м. Києва, вбачається, що [PERSON] проживає з батьком [PERSON]. Він створив належні умови для виховання та розвитку дитини. Хлопчик доглянутий, завжди охайно одягнений, забезпечений всіма шкільними приладдями. Щоденно батько приводить дитину до школи та забирає її після начального процесу, спілкується з вчителями, адміністрацією школи, цікавиться успіхами дитини. Мати, [PERSON], приходить до школи провокує скандали, безпідставно звинувачує педагогічний колектив школи, скаржиться в різні інстанції, намагається спілкуватися з дитиною під час навчально-виховного процесу. Адміністрація заперечує проти спілкування батьків з дитиною під час навчально-виховного процесу, бо це є порушенням внутрішкільного розпорядку та заважає навчанню [PERSON] та інших учнів класу (а.с. 119, том №3). З висновку психологічного обстеження від 28.08.2014 року, виданого [PERSON], 2007 р.н., психологом Міського центру дитини, вбачається, що при проведенні обстеження встановлено бажання [PERSON] проживати та постійно перебувати з батьком та бабусею, що відповідає його по требам та інтересам, оскільки саме в такому сімейному середовищі дитина відчуває себе захищеною і люблячою. Про маму [PERSON], дитина згадує та промовляє: «За мамой я не соскучился… Она меня обижала…Я ее боюсь… К ней я никогда не обращусь за помощью…», емоційної прихильності не виявляє. Враховуючи емоційний стан [PERSON] та з метою забезпечення психологічного комфорту і збереження психічного здоровя хлопчика, а також дотримання прав дитини, рекомендовано не залучати [PERSON] до конфліктної ситуації між дорослими. Батькам рекомендовано прийняти компромісце рішення щодо місця проживання та учасі у вихованні [PERSON]. Враховуючи наведені вище обставини, суд оцінюючи зібрані під час розгляду справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідченні наявних у справі доказів, враховуючи перш за все інтереси малолітньої дитини, дійшов висновку про задоволення первісного позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком, та відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про відібрання дитини від батька, визначення місця проживання дитини з мамою та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як зазначено вище, за наслідками розгляду первісного та зустрічної позовної заяви щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON], 2007 р.н., суд дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання дитини з батьком. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення, зокрема, ч. 2 ст. 182, ст. 191 СК України, а також обставини викладені вище, з врахуванням того, що відповідачка має на утриманні малолітню дитину [PERSON], 2006 р.н., фізично здоров, працює та має можливість сплачувати аліменти, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині зобов'язання відповідачки надати згоду на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] разом із ним або відповідний орган здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем без такої згоди відповідачки, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що право позивача порушуються відповідачкою або органом на який покладено проведення реєстрації місця проживання осіб. Суд також не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині зобов'язання відповідачки здійснювати побачення з сином [PERSON] виключно під наглядом батька або під наглядом компетентних органів для уникнення викрадення відповідачкою сина, оскільки позивачем не доведено необхідність встановлення такого порядку спілкування мами, [PERSON], з сином [PERSON]. Судом також не встановлено наявність обставин, які можуть бути підставою для позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], 2007 р.н.. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Разом з цим, як встановлено вище судом, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] протягом останніх двох з половиною років самостійно виховує дитину, піклується про [PERSON], утримує та виховує хлопчика, займається його розвитком. Батьком створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини. Відповідно до висновку від 09.10.2014 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], 2007 р.н. (а.с. 127-128, том №3). За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів суд дійшов висновку про те, що з відповідачки відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial