Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], визначити місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS], а також просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам, яка з урахуванням уточнених позивачем вимог станом на 01.02.2014 становить 42569,91 грн. Поданий позов обґрунтовувався тим, що після розірвання шлюбу відповідач протягом останніх п'ятнадцяти років не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Представник відповідача, будучи повідомленою судом про наслідки визнання позову, в судовому засіданні позов визнала в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] та визначення його місця проживання з матір"ю, проти стягнення заборгованості по аліментам заперечувала, посилаючись на те, що судом вже винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів, за яким видано виконавчий документ, що знаходиться на виконанні Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ. Представник органу опіки та піклування та прокурор враховуючи відсутність спору між сторонами щодо позбавлення відповідача батьківських прав у судовому засіданні вказали про недоцільність надання висновку органом опіки та піклування з цього питання, щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментам покладалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, думку дитини, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Як вбачається з копії довідки Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1» Житомирської міської ради від 10.08.2013 року №3338 [PERSON] проживає разом з сином [PERSON], [INFO] в [ADDRESS] (а.с. 28). Постановою Корольовського районого суду м. Житомира від 05 березня 2001 року у справі №2-2389 постанволено стягувати з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 21.02.2001р. і до повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого прибутку громадян (а.с.10). З довідки-розрахунку Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 10.01.2014 №28/5324 вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.01.2014 року складає 43684,11 грн. (а.с.47). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні суд заслухав думку дитини [PERSON], який пояснив, що батько ніколи його життям не цікавився, на свята не вітав та подарунків не дарував, матеріальної допомоги не надавав, також вказав, що підтримувати стосунки з батьком не бажає. З огляду на викладене, враховуючи думку самої дитини та визання відповідачем позову в частині позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], що не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо заявленої вимоги позивача про визначення місця проживання дитини та стягнення з відповідача заборгованості по аліментам, яка станом на січень 2014 року становить 43684,11 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд звертає увагу на те, що на відміну від положень ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене, враховуючи, що сторони проживають окремо, а їх спільний син [PERSON] на час розгляду справи досяг чотирнадцятирічного віку, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення судом місця проживання дитини з матір"ю не підлягає до задоволення, оскільки вказане питання має вирішуватися дитиною особисто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи відсутність заяви відповідача як платника аліментів, поданої відповідно до ст. 187 СК України та спору між сторонами про розмір самої заборгованості, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп., понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial