Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 350000 гривень у відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що в період з 10 до 29 травня 2017 року позивача незаконно помістили і утримували в Кіровоградській обласній психіатричній лікарні. Позивач зазначив, що лікування зашкодило його психічному та фізичному стану. Як фізична особа він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] забрав його з лікарні та скориставшись його станом "виманив" автомобіль марки "Мерседес - Бенць124", реєстраційний номер [NUMBER] , під розписку, в якій пообіцяв повернути за неї гроші в сумі 91100 гривень протягом двадцяти чотирьох місяців, зі щомісячною виплатою 4000 гривень. Позивач зазначив, що автомобіль належав йому на праві власності з 17 серпня 2016 року. На автомобілі він проїхав 20 кілометрів, після цього автомобіль зберігався в гаражі. З 2 серпня 2017 року відповідач розпочав виплату коштів за автомобіль по 4000 гривень щомісячно, але сплачував кошти не регулярно. У серпні 2017 року позивач видав відповідачеві генеральну довіреність, на підставі якої здійснив оформлення на сина права власності на зазначений автомобіль. Позивач вважає, що на підставі заяви відповідача його було поміщено до психіатричної лікарні. Позивач вказав, що такими діями відповідач заподіяв йому матеріальну і моральну шкоду. 7 березня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 15). 26 вересня 2019 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив постановити рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 31-33). Відзив мотивовано тим, що відповідач не визнав факт завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди через посередництво у відчуженні позивачем легкового автомобіля "Мерседес Бенц 124 vin", реєстраційний номер [NUMBER] . ВІдповідач зазначив, що позивач не надав доказів про те, що на час укладання правочину щодо відчуження автомобіля позивач не усвідомлював значення своїх дій. Відповідач звернув увагу на те, що в позовній заяві позивач не зазначає якими саме діями йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. на час відчуження автомобіля. 26 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 35-36). 29 жовтня 2019 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно якій просив стягнути з відповідача 175000 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 175000 гривень у відшкодування моральної шкоди (а.с. 55-56). 5 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду (а.с. 59). Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2017 року відповідач [PERSON] видав таку розписку: відповідач приймає зобов`язання віддати за автомобіль "Мерседес Бенц" гроші в сумі 91100 гривень терміном за 24 місяці. Щомісячна виплата 4000 гривень (а.с. 3). 17 серпня 2016 року позивачем [PERSON] та Приватним акціонерним товариством "Пожежно-страхова компанія" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з терміном дії до 17.08.2017 року; забезпеченим транспортним засобом є автомобіль "Мерседес-Бенц 124", реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з 26.09.2018 року (а.с. 5). Позивачем до матеріалів справи долучено витяг з відзиву у справі № 392/1709/18 (а.с. 6). 25 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до начальника Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою, в якій просив надати допомогу в направленні до обласної психіатричної лікарні громадянина [PERSON] , який перебував на обліку в лікаря психіатра, вів себе неадекватно та погрожував заподіяти своєму здоров`ю шкоду (а.с. 7). Згідно довідки Мар`янівської сільської ради громадянин [PERSON] проживає по [ADDRESS] (а.с. 13-14). 17 серпня 2016 року позивач [PERSON] до Центру 3544 подав заяву № 98146275 від 17.08.2016 року з проханням провести операцію "Перереєстрація ТЗ на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ" і надати платні послуги: предмет договору - автомобіль "Мерседес Бенц 124", реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 41). Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля "Мерседес Бенц", реєстраційний номер [NUMBER] , виданого 7.11.2006 року, власником автомобіля зазначена громадянка [PERSON] (а.с. 42). 17 серпня 2016 року між продавцем громадянкою [PERSON] і покупцем громадянином [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 3544/2016/014783 транспортного засобу, предметом якого є легковий автомобіль марки "Мерседес-Бенц 124", 1995 року випуску (а.с. 43). 22 липня 2016 року громадянка [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] та/або [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку), за ціну та на умовах на свій розсуд належний їй автомобіль "Мерседес-Бенц 124", реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 48). 6 липня 2018 року між продавцем [PERSON] , від імені якого за довіреністю діяв [PERSON] , та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 3544/2018/1012849 транспортного засобу, предметом якого є автомобіль "Мерседес-Бенц 124", реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 150000 гривень (а.с. 78). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені положеннями статті 1167 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Нормами глави 82 ЦК України передбачено відшкодування шкоди у недоговірних відносинах. За загальними правилами про деліктну (недоговірну) відповідальність необхідно встановити такі факти: наявність шкоди; протиправну поведінка заподіювача шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вину заподіювача шкоди. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то заподіювач має довести відсутність своєї вини. Шкода, завдана при виконанні договорів відшкодовується за нормами глави 51 ЦК України. Так, за нормами пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Приписами частини 1 статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається як на шкоду (збитки), завдану при виконанні договору, так і на відшкодування недоговірної шкоди. Аналізуючи факти, які встановлено у судовому засіданні на підставі наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про те, що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] у належній формі не укладено договір купівлі-продажу автомобіля "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У своїх відносинах сторони обмежилися з боку продавця - передачею транспортного засобу та видачею довіреності на право користування, володіння та розпорядження автомобілем, а з боку покупця - видачею розписки із зобов`язанням виплатити продавцеві грошові кошти в сумі 91100 гривень терміном за 24 місяці, по 4000 гривень щомісячно. Між тим, за наявності такої правової конструкції у договірних відносинах суд позбавлений можливості визначити справжні права і обов`язки сторін за укладеним правочином, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу письмова розписка відповідача [PERSON] не є належним та допустимим доказом обсягу та характеру обов`язків учасників правочину. У позовній заяві позивач також зазначає, що відповідач шляхом шахрайства заволодів автомобілем, який належав позивачеві, скориставшись тим, що позивач на той час не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Згідно до приписів частин 3 і 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 175 ЦПК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів обирає позивач. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що на момент передачі відповідачеві транспортного засобу позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Довідка до акту огляду СМЕК від 1.10.2018 року не може бути достатнім доказом психічного стану особи, оскільки в цьому випадку призначення експертизи судом є обов`язковим (стаття 105 ЦПК України). У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач [PERSON] помістив позивача до психіатричної лікарні, де позивач зазнав душевних страждань, а його фізичному та психічному здоров`ю була заподіяна шкода. На підтвердження зазначеної обставини позивач надав копію заяви [PERSON] на адресу начальника Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області (а.с. 7). Однак, копія заяви [PERSON] не є достатнім доказом на підтвердження цієї обставини. Суд не погоджується з такими твердженням позивача, оскільки відповідно до норм Закону України "Про психіатричну допомогу", а саме приписами статей 14, 16 зазначеного закону рішення про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку приймає лікар-психіатр. Відповідно до статті 16 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник закладу з надання психіатричної допомоги зобов`язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку членів її сім`ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім`ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. Таким чином, для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди суд не має законних підстав. Судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: dismissed