Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В вересні 2013 р. позивач [PERSON] звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з позовом до [PERSON], Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності; визнання частки в праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому стало відомо, що відповідачка [PERSON] через Першу Київську державну нотаріальну контору отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Дане свідоцтво порушує його право та право його малолітнього сина [PERSON], [INFO] на спадкування 7/12 часток даної квартири. Вважає, що свідоцтво видане відповідачці незаконно, оскільки нотаріус повинен був виділити відповідачці лише 5/12 часток спадкової квартири. У зв'язку з чим просив суд визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] становила ?; визнати недійсним в частині 3/12 часток, видане [PERSON] Першою Київською державною нотаріальною конторою 8 лютого 2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. В процесі розгляду справи позивач через свого представника - [PERSON] збільшив позовні вимоги і просив суд також визнати, що квартира [ADDRESS] була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та [PERSON]. Відповідачка [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог позивача [PERSON] пред'явила зустрічний позов про визнання права власності на 1/6 частки квартири в порядку спадкування та внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка вчинила заповіт на все своє майно на її користь. Після смерті матері видкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка була власністю лише її матері, а не спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Єдиними спадкоємцями першої черги були: [PERSON], чоловік матері, який приходиться їй вітчимом, [PERSON], її сестра по матері та вона. Враховуючи заповіт на її користь, вона набула права на спадкування за заповітом всієї квартири по [ADDRESS]. Зазначила, що обов'язкова частка [PERSON] мала складати 1/6 частки. При видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири, після смерті матері, державний нотаріус помилково вважала, що її сестра [PERSON], також мала право на обов'язкову частку в спадщині після смерті матері в розмірі 1/6 частки, оскільки мала першу групу інвалідності, але нотаріус не звернула увагу, що на момент відкриття спадщини, її сестра не була інвалідом 1 групи, а отже не мала права на обов'язкову частку. Таким чином нотаріус мала видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частки квартири [ADDRESS]. Просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS]; зобов'язати Першу Київську державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за заповітом на її ім'я після смерті її матері, яка померла [INFO], зазначивши, що вона є спадкоємцем 5/6 часток даної квартири та видати нове свідоцтво. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у них. Проти зустрічного позову заперечив та зазначив, що вимоги відповідачки за зустрічним позовом необґрунтовані і недоведені належними та допустимими доказами, а тому просив у зустрічному позові відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали з підстав зазначених у зустрічному позові, а тому просили у позові [PERSON] відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направив, надіслав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що при вирішення даного спору покладається на розсуду суду та просить розглядати справи у відсутності їх представника. Третя особа Служба у справах дітей районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю та просила їх задовольнити, а в зустрічному позові просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивач, відповідачку та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28 вересня 1973 р. в Коцюбинській селищній раді Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 13; 142), який подружжя не розривало. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 11.01.1999 року квартиру [ADDRESS] купила [PERSON] та 13.01.1999 року зареєструвала її на праві власності за собою в БТІ за реєстровим номером 144/29 (а.с.63-64). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред.1969р. із відповідними змінами), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. При цьому кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. З довідки Житлово-будівельного кооперативу "Верстат-4" від 19.11.2013 № 40/13-сд вбачається, що [PERSON], яка мешкала в квартирі [ADDRESS], повністю сплатила за неї пайовий внесок у липні 1986 року (а.с.227). Крім цього, даний факт підтверджується наданою на запит суду Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна" копією довідки Житлово-будівельного кооперативу "Верстат-4" про сплату [PERSON] пайового внеску за цю квартиру. Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу "Верстат-4" від 20.11.2013 № 42/13-сз [PERSON] було прийнято до членів кооперативу за рішенням загальних зборів від 16 грудня 1973 р. На цей час членами її сім'ї значились: чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с.228). Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 18.09.87 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" дав судам роз'яснення про те, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. Згідно з архівним витягом Державного архіву м. Києва від 22.11.2013 № 02-13/А-142/2629 (а.с.229), рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 17.04.1978 р. № 556 було затверджено рішення загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу "Верстат-4" про прийняття [PERSON] членом даного кооперативу, замість її колишнього чоловіка - [PERSON], виключеного з членів житлово-будівельного кооперативу "Верстат-4" за рішенням загальних зборів від 16.06.1977, та закріплено за [PERSON] квартиру [ADDRESS], пл. 39,3 кв.м, з родиною в чотири особи: вона, чоловік та дві дочки. Отже, [PERSON], перебуваючи з 28 вересня 1973 р. в шлюбі з [PERSON], до липня 1986 року (близько 13-ти років) сплачувала разом з ним кошти за квартиру [ADDRESS]. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] належала подружжю [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки вона була придбана 11 січня 1999 р. за час їх перебування в шлюбі. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана за кошти [PERSON], так як вона була власником іншої квартири [ADDRESS], яку продала 11 січня 1999 р. за 13100 крб. і цього ж дня придбала квартиру [ADDRESS] за меншу суму в розмірі 8300 крб., оскільки договори купівлі-продажу не є належним доказом придбання спірної квартири за кошти, які належали лише [PERSON] від продажу попередньої квартири, оскільки жоден із цих договорів в розумінні ст. 58 ЦПК України не є належним доказом факту використання [PERSON] виключно її власних коштів для придбання квартири [ADDRESS] і із змісту цих договорів такі обставини не вбачаються. Також, ураховуючи право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] в рівних частках на спірну квартиру, судом не приймаються до уваги надані відповідачем докази, щодо сплати [PERSON] 16.02.1970 р. частини пайового внеску за квартиру [ADDRESS] в сумі 2890 крб. (а.с.246), а також щодо сплати ним квартплати і комунальних послуг за грудень 1971 року в сумі 84 крб. 95 коп. (а.с. 251) та щодо сплати ним ссуд у розмірі 20 крб. 23 коп. у період, коли він не перебував у шлюбі з [PERSON]. На думку суду, вимоги позивача в частині визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності; визнання частки в праві спільної сумісної власності за померлим [PERSON] це є обставини, які суд встановив в судовому засіданні на підставі доказів поданих сторонами, і як самостійні позивача не можуть розглядатись, оскільки не порушують його прав, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання недійсним в частині 3/12 часток Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири слід зазначити таке. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON] доводилась матір'ю відповідачці [PERSON] та [PERSON]. При цьому остання була також донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.11). Також встановлено, що [PERSON] з 16 серпня 2005 р перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Від шлюбу в них [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). Судом встановлено, що 09 червня 2010 р. [PERSON] вчинила заповіт щодо всього належного їй майна на користь відповідачки [PERSON], а [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). З урахуванням права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в рівних частках, після смерті [PERSON] підлягала спадкуванню лише її 1/2 частка квартири, а [PERSON] мав право на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, тобто на ? частку цієї квартири. Ця частка [PERSON] визнавалась Першою Київською державною нотаріальною конторою та підтверджується листом від 25.10.2011 № 8713/02-14 про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після його смерті (а.с.122), і не заперечується у поясненнях представника Головного управління юстиції у м. Києві Любенської А.О., ( а.с.33). Отже, враховуючи заповіт [PERSON] на користь [PERSON], остання мала право на спадщину за заповітом на належну її матері 1/2 частку спірної квартири. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту непрацездатні вдова (вдівець) спадкують половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На день смерті [PERSON], [PERSON] вважався непрацездатним, оскільки він досяг пенсійного віку, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.81). Отже, [PERSON] мав право успадкувати за законом 1/12 (1/2: 3 = 1/6 : 2 = 1/12) частку (обов'язкова частка) від належної [PERSON] 1/2 частки спірної квартири, так як згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України він вважався таким, що прийняв спадщину після її смерті. На день смерті [PERSON], [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав разом із нею з 1999 року в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідками житлово-будівельного кооперативу "Дніпровець-2" від 04.11.2013 № 74 (а.с. 82), а отже фактично прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу її відкриття, яким відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Однак, судом встановлено, що [PERSON] не встиг реалізувати своїх спадкових прав після смерті [PERSON], так як [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Також, право на спадщину за законом у першу чергу після смерті [PERSON] виникло і в доньки [PERSON], яка згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, так як вона на день смерті [PERSON] з 1999 року була зареєстрована та проживала разом із нею у спірній квартирі, що підтверджується довідками житлово-будівельного кооперативу "Дніпровець-2" від 04.11.2013 № 74 (а.с. 82). З копії матеріалів спадкової справи № 839/2010 щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] не відмовлялась від спадщини, так як подала до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву від 19.08.2011 № 2627 (а.с. 156), якою повідомляла про те, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері і надалі додатково надасть документи для вирішення питання успадкування. Крім того, [PERSON] видала довіреність своєму чоловікові - [PERSON] для представництва її інтересів у нотаріуса та в судах з питань прийняття спадщини (а.с. 160), на підставі якої останній подав нотаріусу заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] в зв'язку зі зверненням в інтересах своєї дружини до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину майна після смерті [PERSON] Згідно довідки МСЕК від 05.08.2011 року вбачається, що [PERSON] було встановлено першу «Б» групу інвалідності і остання потребувала стороннього догляду і допомоги (а.с.20). Судом встановлено, що [PERSON] заповітів на випадок своєї смерті не вчиняв, отже після його смерті право на спадщину за законом в першу чергу набула його єдина донька [PERSON], яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, адже на день його смерті вона з 1999 року проживала разом із ним у спірній квартирі, що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу "Дніпровець-2" від 03.10.2011 № 188 (а.с. 18) і подала нотаріусу заяву від 26.08.2011 № 2643 (а.с. 111) про те, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька, яка складається з частини квартири [ADDRESS], і просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Отже, [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] в розмірі 7/12 часток квартири [ADDRESS], тобто належну йому 1/2 частку в праві спільної сумісної власності подружжя, та успадковану ним за законом після смерті [PERSON] 1/12 частку квартири, як обов'язкову частку в спадщині. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], та підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Після її смерті спадщину за законом у першу чергу прийняв її малолітній син - [PERSON] та чоловік - позивач [PERSON]. З копії матеріалів спадкової справи № 708/2012 щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] звертався з заявою про прийняття спадщини від 20.06.2012 № 1835 (а.с. 98) до Першої Київської державної нотаріальної контори від свого імені та імені свого малолітнього сина, хоч згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається, що малолітня особа прийняла спадщину. Отже, позивач [PERSON], разом із своїм малолітнім сином, у рівних частках набули права на спадщину після смерті [PERSON] на 7/12 часток квартири [ADDRESS], тобто по 7/24 часток кожному (7/12 : 2 = 7/24). Відповідно [PERSON] нотаріус мав видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] тільки на 5/12 часток даної квартири. Разом з тим, як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.02.2013 року відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири не видано. (а.с.42). Згідно зі ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки положеннями ст. 1301 ЦК України передбачено можливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а тому, суд приходить до висновку, що малолітній син померлої [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 7/12 частки квартири [ADDRESS], а також 7/12 часток цієї квартири має її чоловік позивач [PERSON], що не було враховано нотаріусом при видачі відповідачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом 8 лютого 2013 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 2/3 частки спірної квартири, що рівнозначно 8/12 часткам, підлягає визнанню недійсним в частині 3/12 часток. За таких обставин позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення . З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про недійсність Свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині 2/3 часток квартири [ADDRESS], а тому не вбачає підстав для задоволення зустрічних вимог відповідачки [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частки квартири в порядку спадкування та внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Outcome: partial