Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва з травня 2015 року знаходилась цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору- Об»єднання співвласників багатоквартирних будинків « 13-й квартал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період із серпня 2014 року по квітень 2015 року із урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені - 6 323 грн 13 коп. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.12. 2016 року у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Рада» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору- Об»єднання співвласників багатоквартирних будинків « 13-й квартал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовлено. 09 грудня 2016 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] за довіреністю від 19 серпня 20ё16 року ( а.с. 192) подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання розподілу судових витрат, поклавши на позивача витрати відповідача по оплаті судового збору за апеляційне і касаційне оскарження судових рішень по справі ( а.с. 205). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] за довіреністю від 19 серпня 20ё16 року ( а.с. 192) просив ухвалити додаткове рішення у цивільній справі в частині оплаті судового збору його довірителем за апеляційне і касаційне оскарження судових рішень по справі Представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю від 03.01. 2017 року заперечив проти задоволення ухвалення додаткового рішення, пославшись на зміст ст. 316 ч.1 п.4 ЦПК України та ст. 345 ч.1 п.8 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи в межах розподілу судових витрат, приходить до висновку що дана заява задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 220 ч.1 п.4 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення , якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов"язковою. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи Під час розгляду справи по суті як в суді першої інстанції, так і в апеляційній та касаційній інстанціях відповідач та його представник відповідача [PERSON] не ставили питання щодо повернення судового збору при подачі апеляційної скарги та касаційної скарги. Відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" в якому зазначено про те, що: "...якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено" . Разом з тим, 17.12. 2015 року Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва , рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року залишено без змін ( а.с. 139-140). Водночас, ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09. 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17.12. 2015 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с.178-180) . Про те, відповідно до вимог ст. 316 ч.1 п.4 ЦПК України та ст. 345 ч.1 п.8 ЦПК України, відповідач та його представник [PERSON] не ставив питання в зазначених судових інстанціях щодо повернення судового збору, а також і в судовому засіданні від 05 грудня 2016 року ( а.с.195-197) не ставив питання про стягнення судових витрат у вигляді судового збору за апеляційне і касаційне оскарження судових рішень по справі. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суд України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" в якому зазначено: "додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України: воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Таким чином суд приходить до висновку про те, що заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed