Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що 20.01.2008року помер [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. За життя йому на підставі свідоцтва про право і спадщину за заповітом належало 17/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Комунальний, 6. Після своєї смерті він залишив заповіт, яким заповів частину (17/100) вищевказаного житлового будинку [PERSON], який проживає у [INFO]. Останній спадщину не прийняв. Після смерті жоден інший із спадкоємців [PERSON] не заявив про вступ у спадщину, а тому зазначений обєкт нерухомості на даний час не має власника. З 2005 року і по сьогоднішній день позивач зі своєю сімєю продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Також постійно сплачує комунальні послуги, робить ремонт, обслуговує будинок та користуюся земельною ділянкою. Окрім того, відповідно до довідки квартального комітету, позивач проживав за адресою: [INFO] з 2005 року по цей час. Також позивач має на руках оригінали документів на вищевказаний житловий будинок, що додатково підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю добросовісно. Так само, факт того, що позивач вже більше десяти років проживає за вищевказаною адресою свідчить штамп про реєстрацію місця проживання у його паспорті. Просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 17/100 частин житлового будинку за адресою: м. Вінниця, пров. Комунальний, 6, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 14.09.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2017року до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог Вінницьку міську раду. 19.10.2017року Вінницька міська рада як третя особа з самостійними вимогами звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання спадщини відумерлою. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належало 17/50 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по провулку Комунальному,6. [PERSON] помер 09.09.2002 року, [PERSON] помер 28.02.2010р. Після смерті [PERSON] частину спадкового майна, а саме 17/100 частини будинку по провулку Комунальному,6 прийняв [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.10.2003р. Однак дане свідоцтво не зареєстроване відповідно до чинного законодавства. 21 січня 2008 року помер [PERSON]. Після своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким заповів частину 17/100 вищевказаного житлового будинку [PERSON], який проживає у [INFO]. Після смерті [PERSON] до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулася [PERSON], однак постановою у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2017р. №970/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Вінниця, провулок Комунальний,6 належну [PERSON], який помер 28.02.2008р. оскільки не надано документів, які підтверджують її родині відносини зі спадкоємцем та наявність підстав для спадкування. Як вбачається з листа КП Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації право власності на 17/50 частини будинку зареєстровано за померлими [PERSON] та [PERSON]. Отже, у встановлений законом строк спадщина після померлих [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями не прийнята. Просить прийняти позовну заяву до провадження та об'єднати з позовною заявою [PERSON] до [PERSON], участю третьої особи Вінницької міської ради про визнання права власності частину житлового будинку за набувальною давністю для спільного розгляду. Визнати 17/50 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в місті Вінниці по провулку Комунальному,6, яка належала померлому 09.09.2002р. [PERSON] та померлому [PERSON], відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальній громаді м. Вінниці в особі Вінницької міської ради. 01.11.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області допущено до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Вінницьку міську раду та обєднано її позовні вимоги в одне провадження з наявним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов [PERSON] підтримав за обставин викладених в ньому, просив задовольнити. Позов Вінницької міської ради не визнав, заперечував щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав, не заперечував щодо його задоволення. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги позов Вінницької міської ради підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Позов [PERSON] не визнала. Заперечувала щодо його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] та про відсутність правових підстав для задоволення позову Вінницької міської ради, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно листа КП «ВМБТІ» від 14.08.2017р. №917 по провул. Комунальному, 6 в м. Вінниці станом на 29.12.2012р. право власності зареєстровано за: [PERSON] 4/25 частки, [PERSON], [PERSON] 17/50частки, [PERSON] квартири №3,4 (Т№1а.с.138). 09.09.2002року помер [PERSON] (Т№1а.с.140). 28.02.2010року помер [PERSON] (Т№1а.с.130). Згідно заповіту від 27.08.1997року [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що за законом матиме право заповів сину [PERSON] (Т№2а.с.21). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2003року [PERSON] є власником 17/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по провулку Комунальному, 6 (Т№1а.с.69). 21.01.2008 року помер [PERSON] (Т№1а.с.67). Згідно заповіту від 06.07.2004року [PERSON] належне йому на праві приватної власності 17/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що в м. Вінниці, провулок Комунальний,6, грошові заощадження, нараховані на них відсотки та компенсаційні начислення, що зберігаються у філії Ощадбанку України за №6352 заповів [PERSON](Т№1а.с.68). Останній спадщину не прийняв. Відповідно до спадкової справи № 137/2009 до майна померлого 21.01.2008року [PERSON] 17.04.2009року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на грошові вклади. Свідоцтво про паво власності на 17/100 частин житлового будинку по провул. Комунальний, 6 в м. Вінниці не видавалось. Згідно п.1 ч.2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В свою чергу, відповідно до ч.2\~ ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду, цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відкрите володіння даним житловим будинком продовжується і до сьогодні. За весь час користування жодних спорів щодо даного будинку немає, жодних претензій зі сторони третіх осіб щодо будинку не пред'являлось. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Пунктом 14 зазначеної постанови вказано, що виходячи зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:\~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;\~\~- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;\~\~ - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Добросовісним набувачем є особа (незаконний володілець), яка протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Після смерті жоден інший із спадкоємців [PERSON] не заявив про вступ у спадщину, а тому зазначений обєкт нерухомості на даний час не має власника. З 2005 року [PERSON] зі своєю сімєю продовжує проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіти цим майном більше десяти років. Також постійно сплачує комунальні послуги, робить ремонт, обслуговує будинок та користуюся земельною ділянкою. Ці обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зокрема вони зазначили про те, що позивач проживає у вказаному приміщенні з дитинства, тобто більше десяти років, були свідками того, що він проводив ремонтні роботи, витрачав на ремонт кошти. Також їм відомо те, що [PERSON] володіння не приховував. Зазначені обставини підтверджують також представлені у судове засідання оригінали квитанцій на закупівлю вікон, інших будівельних матеріалів. Крім того, згідно домової книги вбачається, що [PERSON] має постійну прописку за адресою провулок Комунальний, 6 в м. Вінниці з 2006року. Згідно спадкової справи №790/2010 до майна померлого 28.02.2010року [PERSON] до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON], однак постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано документів, які підтверджують її родині відносини зі спадкодавцем та наявність підстав для спадкування. З викладеного вбачається, що після смерті [PERSON] та [PERSON] їх частку в розмірі 17/50частки будинку №6 по провулку Комунальному в м. Вінниці в спадщину ніхто не прийняв, а тому Вінницька міська рада вважає, що дана частка будинку є відумерлою та її слід передати у власність територіальної громади, однак аналізуючи перевірені і оцінені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки\~з 2006 року відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном, отже він набув право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того твердження Вінницької міської ради про те, що [PERSON] користувався 15/100 житлового приміщення що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Комунальний, 6, з дозволу власника цього майна - [PERSON] не підтверджено жодними доказами. У задоволенні позовної заяви Вінницької міської ради слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.1277 ЦК України спадщина може бути визнана відумерлою у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Згідно матеріалів справи, показів допитаних у судовому засіданні свідків, [PERSON] проживала однією сімєю спільно із померлим [PERSON] та вела з ним спільне господарство на 15/100 домоволодіння що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Комунальний, 6. Відповідно до ст.1261, ч.3 ст.1288 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом не може розцінюватися як відсутність такого права. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. У судовому засіданні представником позивача було надано копію позовної заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON] Згідно загальнодоступної бази справ, призначених до розгляду, справа за зазначеним позовом перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області. Зазначені обставини свідчать про те, що питання про визнання спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] та [PERSON] відумерлою поставлені передчасно, а тому позов Вінницької міської ради слід залишити без задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 640,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Судові витрати понесені Вінницькою міською радою залишити за нею. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 328, 344, 1261, 1268, 1277 ЦК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду, цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved