Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірній квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, [PERSON]. З травня 2011 року відповідач не проживає за вищевказаною адресою. Факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останню можливості в повній мірі реалізувати її право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Не заперечує проти винесення заочного рішення, про що надала суду відповідну заяву (а.с. 33а). Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 33, 39), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 40). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджується договором дарування квартири від 13.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 16), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43940228 від 16.09.2015 року (а.с. 15), а також реєстраційним посвідченням від 22.05.2002 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14). Згідно рішення девятої сесії двадцять четвертого скликання Кіровоградської міської ради № 581 від 25.11.2003 року «Про затвердження уточнених назв і перекладу українською мовою площ, проспектів, вулиць, провулків, проїздів, тупиків м. Кіровограда» назва вулиці українською мовою, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить позивачу Острівська (а.с. 11-12). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2011 року, яке набрало законно сили 26.08.2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15.02.2002 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 60 (а.с. 4). Вищезазначена квартира набута сторонами під час перебування у шлюбі. Разом з тим, пунктом 2 частини 1 статті 57 Сімейного кодекс України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до довідки № 16 від 04.09.2015 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», [PERSON] зареєстрований в квартирі № 81 по вулиці Острівська, в будинку № 2 у місті Кіровограді (а.с. 13). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 27). Відповідно до актів від 13.12.2011 року, 20.01.2014 року, 24.06.2015 року, 27.08.2015 року, складених комісією в складі сусідів та засвідчених начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири [ADDRESS], в результаті якого встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у вищевказаній квартирі з травня 2011 року (а.с. 5, 7, 8, 10). Свідки [PERSON] та [PERSON] повністю і беззаперечно засвідчили в судовому засіданні обставини щодо не проживання відповідача в спірній квартирі більше пяти років. Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог статей 391, 405 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. А також реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved