Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. В своїй позовній заяві позивач вказує, що 07.12.2013 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 009046 з додками. Згідно п.1.3 укладеного договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82, зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього лізингоодержувача згідно умов даного договору. Відповідно до п.1.7. даного договору предмет договору (трактор МТЗ-82) передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу ( 50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору ( 10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу ( 3% вартості предмета лізингу). Вартість предмета лізингу та розмір авансового платежу вказані в додатку №1 до даного договору. Того ж дня 07.12.2013 року після підписання вказаного договору він сплатив на розрахунковий рахунок відповідача авансовий платіж в сумі 83 000 грн., комісію за організацію та оформлення даного договору в сумі 16 000 грн. , а всього 99 000 грн. Але відповідач до цього часу не виконав свої зобов'язання та не надав йому трактор МТЗ-82. Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України « Про фінансовий лізинг » неодноразово звертався до відповідача про повернення йому коштів в зв'язку із простроченням передачі трактора та направив лист відповідачу про відмову від договору лізингу, але до цього часу кошти йому повернуті не були ,предмет лізингу переданий не був та ніяких відповідей на його звернення не надходило. Позивач вважає, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, оскільки вказаний договір не передбачає відповідальності ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » за невиконання умов договору, договір не містить технічних характеристик транспортного засобу , який має бути придбаний для нього і порушує його права як споживача, відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів». В зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати вказаний договір фінансового лізингу недійсним та стягнути з ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » на його користь 99 000 грн. авансового платежу та комісії, сплачених за договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, суду зазначив що не дивлячись на те, що він повністю сплатив відповідно до договору авансовий платіж ( 50% від вартості предмета лізингу), комісію за організацію та оформлення даного договору ( 10% від вартості предмета лізингу) та комісію за передачу предмета лізингу в день укладення договору, до цього часу відповідач ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » не надало йому трактор і не повернуло йому кошти, на телефонні дзвінки ніхто з товариства не відповідає, хоча по телефону обіцяли надати йому трактор до 15.01.2014 року, тому просив суд його позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2013 року [PERSON] уклав з відповідачем ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » договір фінансового лізингу № 009046 з додками. Згідно п.1.3 укладеного договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82, зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором.. Відповідно до п.п. 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно квитанцій від 07.12.2013 року, [PERSON] сплатив на користь ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » авансовий платіж в сумі 83 000грн. та комісії за організацію та оформлення договору в сумі 16 000 грн.. Враховуючи те, що згідно п.1.3 лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувача, то суд приходить до висновку, що він є непрямим лізингом, який може бути виключно консенсуальним. Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом України до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вивчивши договір укладений між сторонами у справі, судом встановлено, що він не містить конкретних визначень щодо предмету договору, розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає предмет договору, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Крім того, ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON] , як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем договір фінансового лізингу від 07.12.2013 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки договір фінансового лізингу між сторонами у справі нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст.ст.220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення, тобто з 07.12.2013 року. А тому, у відповідності до ст.216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки, [PERSON] сплатив на користь ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти в сумі 99 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями року , які визначено договором фінансового лізингу, який судом визнано нікчемним, то вони підлягають стягненню з відповідача у справі на користь позивача. Таким чином, права [PERSON] , як споживача послуг з фінансового лізингу дійсно були порушенні, а тому у відповідності до Закону України "Про захист прав споживачів" підлягають захисту, а позов - задоволенню. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про судові витрати у справі та враховуючи те, що позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від їх оплати, позов задоволено повністю, суд , відповідно до ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь держави в сумі 990 грн..

Outcome: approved