Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: відділ держземагенства у Зіньківському районі Полтавській області, архівний сектор Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай). З позову [PERSON] по якому відкрито провадження у справі (а.с.19-23) вбачається, що він з 15 вересня 1994 року був прийнятий у члени колгоспу 'Дружба', пастухом корів. З 21 грудня 1994 року по 19 вересня 1996 року перебував на строковій військовій службі у м. Славутич Хмельницької області, після проходження якої з 1996 року по 1997 рік продовжував працювати і був членом колгоспу 'Дружба'. Виключений із членів колгоспу на підставі поданої заяви 30.05.1997 року у зв'язку зі зміною місця проживання. В кінці 2013 року позивач випадково дізнався про його права як колишнього члена колгоспу 'Дружба' на отримання земельної частки (паю), оскільки не був включений до списку осіб. З метою врегулювання даного питання у 2013 році позивач звернувся до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, де йому повідомили, що він не був включений до списків пайовиків і рекомендували звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати право на земельну частку(пай) як члену колгоспу "Дружба" у середньому розмірі земельної частки(паю) на території Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та виділити належну йому земельну частку (пай) із земель запасу чи резерву Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Ухвалою суду від 07.04.2014 року залучено по справі в якості третіх осіб Головне управління Держземагенства у Полтавській області та Зіньківську районну державну адміністрацію Полтавської області . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Влох В.П. та [PERSON] позов не визнали просили відмовити в його задоволенні, оскільки позивач був виключений з списку осіб на отримання земельної частки (паю), треті особи: представник відділу держземагенства у Зіньківському районі Полтавській області у судове засідання не з"явився, але направив суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу, позовні вимоги не визнав, представник архівного сектору Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області Стась Є.В., представник Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області надіслали до суду заяви та клопотання про розгляд справи у відсутність представників, представник Головного управління держземагенства в Полтавській області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Суд,заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі,дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно ст.213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст.2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що в 1994 році [PERSON] був прийнятий у члени колгоспу "Дружба" (а.с.12-13).Згідно запису трудової книжки колгоспника [PERSON] з 21.12.1994 року по 19.06.1996 року він проходив строкову військову службу, після якої продовжував працювати в колгоспі "Дружба". 30.05.1997 року виключений із членів колгоспу ( а.с. 12). З архівної довідки від 27.01.2014 року вбачається, що у протоколі № 14 засідання правління колгоспу "Дружба" Зіньківського району Полтавської області від 13.03.1994 року є рішення рекомендувати зборам уповноважених членів колгоспу прийняти в члени колгоспу [PERSON], пастухом корів. У протоколі № 2 звітних зборів уповноважених членів колгоспу "Дружба" Зіньківського району Полтавської області від 28.01.1995 року є рішення прийняти в члени колгоспу згідно поданої заяви [PERSON] (а.с.14). З довідки виданої Шилівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області від 15.01.2014 року вбачається, що [PERSON] відповідно до державного акту № 17 від 29.12.2005 року не внесений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай)( а.с.26). Протоколом №2 від 09.02.2000 року загальних зборів членів КСП «Дружба» Зіньківського району Полтавської області затверджено додатковий список претендентів на земельну частку (пай) та відмовлено в наділі земельної частки (паю) 50 чоловікам (список додається), в якому і значиться під № 46, позивач [PERSON] (а.с.63-68). Протоколом № 3 від 22 лютого 2000 року загальних зборів членів КСП "Дружба" Зіньківського району Полтавської області погоджено схему поділу земель колективної власності колгоспу "Дружба" на земельні частки (паї), якою передбачено 2666,3 га. рільних земель колективної власності, передати 921 власникам сертифікатів та їх спадкоємцям (а.с.69-71). Отже, оскільки позивачу [PERSON] відповідно до протоколу зборів №2 від 09.02.2000 року загальних зборів членів КСП "Дружба" Зіньківського району Полтавської області відмовлено в наділі земельної частки (паю), дане рішення зборів з 2000 року [PERSON] не оскаржено на час розпаювання останній вже не був членом колгоспу, а особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала на цьому підприємстві та була його членом і тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: відділ держземагенства у Зіньківському районі Полтавській області, архівний сектор Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, головне управління Дерземагенства в Полтавській області, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай). Крім цього з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у березні місяці 2014 року, через 14 років після того, як відбулося розпаювання земель колишнього колгоспу "Дружба". Як на причину поважності пропуску строку позивач посилався на те, що про порушення свого права він дізнався безпосередньо перед зверненням до суду. Відповідно до ст.71 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року), що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР). Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін по справі. Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української PCP закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, повинні регулюватися законодавством, яке діяло на час їх виникнення, а пунктом 6 передбачено застосування його правил про позовну давність до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Встановивши, що обставини, на які посилався позивач як на поважність причин пропуску строку позовної давності, не можуть бути визнані поважними, суд відмовляє у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Твердження позивача про те, що порушення свого права на одержання земельної частки (паю) при розпаюванні колишнього колгоспу "Дружба" позивач дізнався у кінці 2013 року, суд оцінює критично з урахуванням у т.ч. наступного. Під час складання списку членів колгоспу, які мають право на отримання земельної частки (паю),на право колективної власності на землю [PERSON] був виключений з списку даного підприємства, оскільки з 21.12.1994 року по 19.06.1996 року перебував на строковій військовій службі, а до цього часу з 15.09.1994 року прийнятий в члени колгоспу "Дружба" Зіньківського району Полтавської області, повернувшись із військової служби йому не могло бути невідомо про те, що його не включено до даного списку, оскільки під час проведення розпаювання земель колективної власності сільськогосподарських підприємств в масштабах держави проводилось ряд заходів : статті в газетах, телевізійні і радіопередачі/ направлені на роз'яснення порядку і мети розпаювання земель, в колективних сільськогосподарських підприємствах проводились загальні збори членів вказаних підприємств, на яких вирішувались питання пов'язані з розпаюванням землі, майна вказаних підприємств,обговорення і затвердження списків членів КСП, які мають право на отримання земельних і майнових паїв,вивішування вказаних списків в приміщеннях сільськогосподарських підприємств, для детального ознайомлення з ними громадян. Крім цього,суд не вбачає порушення суб'єктивного права, що є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту, а тому, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відсутні законні підстави для цього. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed