Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 02.07.2016 року померла її бабуся, [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою с. Велика Кам'янка, вул. Т. Шевченка, 10 Коломийського району. Вона, позивач, зі своєю сім"єю постійно проживала разом із бабусею, здійснювала догляд за нею до дня смерті, що підтверджується актом № 19 [PERSON] сільської ради ОТГ Коломийського району від 31.03.2017 року. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своїм дочкам, відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON]., які спадщину прийняли однак не бажають оформляти свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позовні вимоги визнають і не заперечують щодо визнання права власності на спірне неерухоме майно за нею, позивачем, як спадкоємицею за законом. Крім того позивач пояснила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно необхідно подати правовстановлювальний документ, однак останній втрачено. Просить суд, в зв"язку з наведеними обставинами, встановити факт її постійного проживання з спадкодавицею [PERSON] до дня смерті останньої в житловому будинку № 10 по вул. Шевченка в с. Велика Кам"янка Коломийського району та визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння у порядку спадкування за законом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали про що підтвердили поданими до суду письмовими заявами. Представник відповідача [PERSON] сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності , не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи пояснення позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи 17 грудня 1981 року помер дідусь позивача, [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 326726 від 18 грудня 1981 року, актовий запис за № 38.(а.с.16). 02 липня 2016 року померла бабуся позивача, [PERSON],що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 230000 від 02 липня 2016 року, актовий запис за № 24.(а.с.17). Після смерті бабусі позивача [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Велика Кам"янка, вул. Шевченка, 10, Коломийського районуІвано-Франківської області. До 15 квітня 1991 року вказане господарство відносилося до суспільної групи - колгоспний двір. З введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України „ Про власність" колгоспні двори ліквідовано і при вирішенні даного спору слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня1991р. не втратили права на частку в його майні. Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Станом на 01 липня 1990 року головою колгоспного двору була спадкодавиця [PERSON], членом вказаного колгоспного двору була відповідач [PERSON], що стверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради ОТГ за № 465 від 31.01.2017 року.(а.с.18).Отже, спадкодавиця [PERSON] та відповідач [PERSON] згідно вищевказаних норм законодавства набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння і їх частки у вказаному майні були рівні, однак останні не виділили своїх часткок із майна колишнього колгоспного двору. За життя спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 травня 2013 року секретарем Великокам"янської сільської ради Коломийського району, згідно якого все своє майно заповіла дочкам відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON]. (а.с.24). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] звернулсь до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, однак 15 березня 2017 року отримала відмову, із якої вбачається що право власності на нерухоме майно зареєстровне за спадкодавицею [PERSON] як за головою колгоспного двору і частки спадкодавиці та інших його членів не виділено. Крім того втрачено правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавиці на житловий будинок про що позивач подала оголошення в газеті "ЗР-Інформ". Відповідно до ст. 347 Цивільного кодексу України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В судовому засіданні спадкоємці за заповітом відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від свого права на спадщину за заповітом, і не заперечують щодо задоволення позову позивача. Ч.1 ст.1265 частина ЦК України визначено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Таким чином у п'яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця зокрема: онуки (другий ступінь споріднення). Згідно вимог ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття (дня смерті спадкодавця). Позивач [PERSON] як спадкоємець п ятої черги за законом згідно вимог ст. 1268 ЦК України прийняла дану спадщину, оскільки на день смерті бабусі проживала зі своєю сім"єю разом з спадкодавицею [PERSON] в її будинковолодінні, без реєстрації, що стверджується актом [PERSON] сільської ради ОТГ № 19 від 31.03.2017 року. Позивач постійно допомагала [PERSON] вести домашнє господарство, піклувалась нею, здійснювала догляд. Вказані обставини ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які вказали, що позивач [PERSON] з дитинства проживала разом із спадкодавицею [PERSON] до дня її смерті в спірному будинковолодінні і продовжує проживає з своєю сім єю і на даний час. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказує, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.1 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право. Те, що позивач є онукою [PERSON] і спадкоємицею п ятої черги за законом підтверджується свдоцтвом про народження її батька, [PERSON], де в графі мати вказано "Масюк Анна Степанівна" та свідоцтвом про народження позивчки, де в графі батько вказано "Масюк Степан Васильович". (а.с. 21-22). 22 вересня 2007 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] у відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 529 та змініила прізвище на "Демчук". (а.с.20). Згідно звіту про оцінку майна від 13.02.2017 року вартість будинковолодіння № 10 по вул. Шевченка в с. Велика Кам"янка Коломийського району становить 80052, 47 грн. (а.с.25-33). Згідно технічного паспорту будинковолодіння складається з житлового будинку, загальною площею 59,8 кв.м., зазначеного літерою "А", літньої кухні, познченої літрою "Б" та господарських бідівель та споруд : навісу "В", стайні "Г", стодоли "Д", навісу "Е", криниці №1, воріт, огорожі № 2-б . (а.с.10-13) Враховуючи вищевикладене суд, вважає, заявлені вимоги належно обгрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню. На підставі наведеного та ст.ст.1261-1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення",

Outcome: approved