Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

22.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради, в якій просила встановити факт родинних відносин між померлою [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме те, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] та встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] разом із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (дванадцять дріб чотири), квартира [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26.10.2020 року призначено підготовче засідання по справі, з розглядом її за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд допитавши позивача, представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 17 березня 2006 року, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з квартири за [ADDRESS] , яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 14 квітня 1994 року та зареєстрованого КП «Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації» 30 травня 1994 року за № 17720. З метою отримання спадкового майна, що належало [PERSON] на день смерті, позивач звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, однак 13 серпня 2020 року їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки позивачем не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Факт того, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] підтверджується сукупністю певних обставин, зокрема: свідоцтвом про народження [PERSON] , в якому на російській мові зазначена як « [PERSON] », [INFO] , серії [NUMBER] виданого 16 липня 1961 року ЗАГС м. Миколаєва, в якому в графі мати вказана на російській мові « [PERSON] »; паспортом громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 19 березня 2004 року, в якому прізвище на російській мові вказане « [PERSON] ». Згідно довідки виданої Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Заводського району м. Миколаєва Житлово-експлуатаційна дільниця № 11 від 06 квітня 2006 року за вих. № 2095 та довідки виданої ТОВ «Ліски-М» від 04 жовтня 2007 року за вих. № 2306 [PERSON] постійно проживала на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (дванадцять дріб чотири), квартира [ADDRESS] . Зазначені обставини також були підтверджені показами свідків - [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положенням ст.ст.1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом норми ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що позивач може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт родинних відносин позивачу необхідно встановити для того, щоб оформити спадок після смерті рідної матері. Встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання за зазначеною адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням викладеного, вимога щодо встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню, що узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В даному випадку вбачається спір про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог законодавству України, суд приходить до пероконання, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved