Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , який вона придбала згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.01.2014 року. 25.09.2012 року за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований її син [PERSON] . Фактично, з початку 2013 року її син за цією адресою не проживає. Він проживає за адресою: [ADDRESS] , має своє житло. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі. В утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не зберігає, станом будинку він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинять. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Крім того вона не можу оформити субсидію по сплаті комунальних платежів. На її прохання змінити місце реєстрації, син [PERSON] самостійно в добровільному порядку зробити це категорично відмовляється. Вказує, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення є належним способом захисту її порушених прав. Також зазначає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тривалою, понад один рік без повної причини відсутністю за місцем реєстрації. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.03.2021року було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідачів відзив до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованим О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 89. Відповідно до витягу з домової книги за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України\~та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратили право користування житловим приміщенням в будинку, оскільки між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги в підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником позивача надано договір про надання юридичної допомоги від 10.02.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2021 року, квитанцію від 10.02.2021 року про сплату [PERSON] 4000 грн. Вирішуючи питання про відшкодування суд наголошує, що відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи,\~ незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За таких обставин, суд приходить до висновку що заявлений розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача є завищеним та не співмірним з обсягом наданих послуг та підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 2000,00 грн. Також відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України,\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved