Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] У позовній заяві вказала, що 28.09.1993 р. вона, - [PERSON], набула право власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], - на підставі договору дарування. Договір був посвідчений нотаріально та пройшов державну реєстрацію. Отже, право власності позивачки на зазначений об'єкт нерухомості, - виникло на законних підставах і було оформлено належним чином у відповідності до положень цивільного законодавства. 27.12.2011р., [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги [PERSON] ґрунтувались на тому, що 03.11.1994р. між ним та [PERSON] нібито була укладена угода купівлі-продажу 3/5 частин житлового будинку та господарських споруд у м. Запоріжжя по [ADDRESS], і яка нібито була зареєстрована Універсальною Біржею "Хортиця", реєстраційний №1598. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-1021/12 від 27.01.2012р. за [PERSON] було визнано право власності на зазначений будинок. Згодом, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №8-17/2012 від 21.12.2012р., в рамках перегляду справи № 2-1021/12 за нововиявленими обставинами, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-1021/12 від 27.01.2012р. було скасовано, а право власності на будинок було визнано за [PERSON]. Залучення до справи [PERSON], було обумовлено тим, що між нею та .[PERSON], склалися боргові правовідносини. Однак, боргові зобов'язання між сторонами були вирішені, і тому вони жодним чином не можуть бути підставою для виникнення у .[PERSON] права власності на будинок. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області №22-ц/778/1633/14 від 23.04.2014р. була скасована вищезазначена ухвала Ленінського районного суду м.Запоріжжя №8-17/2012 від 21.12.2012р. Таким чином, позивачка вважає, що своїми діями відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не визнають та оспорюють її законне право власності на 3/5 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Належні правовстановлюючі документи та фактичні обставини які б вказували на законну можливість відповідачів претендувати на будинок - у них відсутні. Оскільки на теперішній час, порушуються права та законні інтереси позивачки і відсутня можливість вирішити спір мирним шляхом, позивачка, посилаючись на ст.ст. 3, 16, 392 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995р., просить суд визнати за нею право власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Представник позивачки, адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, у встановлений законом спосіб. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заперечень проти позову не надала, про час розгляду справи повідомлялась своєчасно, належним чином. Представник відповідачів адвокат [PERSON] надала до суду заву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.1993р. між дарувальником - [PERSON] та обдарованою - [PERSON] був укладений договір дарування 3/5 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Договір посвідчений в нотаріальному порядку та пройшов державну реєстрацію. Реєстраційний напис ОП ЗМБТІ від 29.09.1993р., реєстровий № 21994, запис в реєстровій книзі №145. Таким чином, право власності позивачки на зазначений об'єкт нерухомості, дійсно виникло на законних підставах і було оформлено належним чином у відповідності до положень цивільного законодавства. 27.12.2011р., [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 03.11.1994р. між ним та [PERSON] нібито була укладена угода купівлі-продажу 3/5 частин житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS], і яка нібито була зареєстрована Універсальною Біржею "Хортиця", реєстраційний №1598. 27.01.2012р., заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-1021/12 за [PERSON] було визнано право власності на вказаний будинок. 21.12.2012р., ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №8-17/2012, в рамках перегляду справи №2-1021/12 за нововиявленими обставинами, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-1021/12 від 27.01.2012р. було скасовано, а право власності на будинок було визнано за [PERSON] 23.04.2014р., ухвалою Апеляційного суду Запорізької області №22ц/778/1633/14 було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 8-17/2012 від 21.12.2012р. 01.12.2014р., рішенням Апеляційного суду Запорізької області №22-ц/778/4620/14 було скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя №2-1021/12 від 27.01.2012р. та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності. Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зазначеному рішенні Апеляційного суду Запорізької області №22-ц/778/4620/14 від 01.12.2014 р., було встановлено факт правомірності набуття [PERSON] права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Також, апеляційним судом було встановлено відсутність законних підстав у [PERSON] для набуття прав на зазначені 3/5 частини будинку. Згідно із ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що своїми діями відповідачі [PERSON] та [PERSON] не визнають та оспорюють законне право позивачки [PERSON] на 3/5 частин житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, [ADDRESS] Належні правовстановлюючі документи та фактичні обставини, які б вказували на законну можливість відповідачів претендувати на будинок - у них відсутні. Через неправомірні дії відповідачів порушуються права та законні інтереси позивачки [PERSON] Враховуючі положення ст.ст.16,392 ЦК України, та фактичні обставини справи, права позивачки можуть бути захищені шляхом визнання за нею права власності. Тому, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved