Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернівецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури. Посилається на те, що обіймав посаду керівника (директора) ДП «Путильське лісове господарство». 19 серпня 2009 року порушено кримінальну справу №1599 по факту заволодіння посадовими особами ДП «Путильське лісове господарство» чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 09\~червня 2010\~року [PERSON] \~в даному\~кримінальному провадженні\~№1599\~затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року. 11 червня 2010 року постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці продовжено затримання [PERSON] , підозрюваного у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України до 8 діб, тобто до 17 червня 2010 року. 17\~червня 2010\~року постановою\~Шевченківського районного\~суду м.Чернівці\~ [PERSON] \~ обрано\~запобіжний захід\~у вигляді\~взяття під\~варту та утримання в\~СІЗО м.\~Чернівці ВДДУ\~ПВП в\~Чернівецькій області,\~а 18\~червня 2010\~року його\~відсторонено від\~займаної посади директора ДП «Путильське лісове господарство». 06 серпня 2010 року постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці строк тримання під вартою позивачу продовжено до 30 вересня 2010 року. 11\~квітня 2011\~року постановою\~Вижницького районного\~суду Чернівецької\~області кримінальну\~справу по\~обвинуваченню [PERSON] \~за ч.\~4\~ст.\~191,\~ч.\~З ст.\~365,\~ч.\~2\~ст.\~366\~КК України\~повернуто прокурору Чернівецької області для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнено останнього з-під варти. Таким чином\~ [PERSON] \~утримувався під\~вартою 10\~місяців і\~2\~дні з 09.06.2010 року по 11.04.2011 року. 31 травня 2011 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.04.2011 року щодо [PERSON] скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. 16 грудня 2013 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні передбаченому ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в його діях складів злочинів і по суду - виправдано. Міру запобіжного заходу обрану відносно [PERSON] , підписку про невиїзд - скасовано. 26 лютого 2014 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2013 року щодо [PERSON] , виправданого за ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України - залишено без змін. 25 листопада 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року щодо [PERSON] скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. 28 січня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2013 року щодо [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів. 13 січня 2016 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинувачені, передбаченому ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеністю участі у вчиненні злочину і по суду виправдано. Міру запобіжного заходу скасовано. 15 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року залишено без змін. 29 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду залишено без змін вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року відносно [PERSON] . Також вказує на те, що 15 серпня 2011 року його було звільнено з посади директора ДП «Путильське лісове господарство" на підставі наказу Держкомлісгоспу України від 08.08.2011 року №473-к. За період\~перебування під\~слідством у\~зв`язку\~з відстороненням\~від займаної\~посади,\~йому весь\~час не\~виплачувалась заробітна\~плата,\~яка станом\~на травень\~2010\~року складала\~4262,50\~гривень. Розмір не виплаченої заробітної плати за період перебування під слідством, а саме, з червня 2010 року по серпень 2011 року, складає 68797,28 гривень. Вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури йому завдано моральної шкоди, оскільки на сьогоднішній день посада керівника (директора) ДП «Путильське лісове господарство», подальша його кар`єра та ділова репутація в Управлінні лісового та мисливського господарства втрачена, як і довіра вищого керівництва Державного агентства лісових ресурсів України та Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства. Через тривале кримінальне переслідування втрачена повага та авторитет серед оточуючих, громадськості, колишніх підлеглих та колег депутатів. Утримуючись тривалий час безпідставно під вартою в СІЗО м. Чернівці, зазначав чималих душевних та глобальних моральних страждань, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання. Вважає, що належний розміром відшкодування моральної шкоди йому складає 3 000 000 грн., що відповідає принципу розумності, справедливості та обставинам справи. Просить суд стягнути на його користь за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку втрачений заробіток в розмірі 68797,28 гривень та компенсацію завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 грн., також документально підтверджені витрати на правову допомогу адвоката. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, та просили її задовольнити. Прокурор Іванов В.В в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, виклаені у відзиві на позов, зазначав що позивачем не наведено доказів щодо обставин, зазначених в позові. Представник Головного управління\~\~Державної казначейської служби України у Чернівецькій області І. Василик в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно Контракту від 14.08.2008 року [PERSON] був найнятий на посаду директора ДП «Путильське лісове господарство» терміном з 14.08.2008 року по 13.08.2009 року (а.с. 61-63). Згідно Контракту від 14.08.2009 року [PERSON] був найнятий на посаду директора ДП «Путильське лісове господарство» терміном з 14.08.2009 року по 13.08.2011 року (а.с. 64-69). Постановою від 19 серпня 2009 року Управлінням служби безпеки України в Чернівецькій області порушено кримінальну справу №1599 по факту заволодіння посадовими особами ДП «Путильське лісове господарство» чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 17). 09 червня 2010 року [PERSON] затримано в порядку ст. 115 КПК України 1960 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2010 року відкладено розгляд подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовжено затримання [PERSON] до 8 діб, тобто до 17 червня 2010 року (а.с.18). Постановою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці \~від 17\~червня 2010\~року [PERSON] \~обрано запобіжний\~захід у\~вигляді взяття\~під варту\~та утримання в\~СІЗО м.Чернівці ВДДУ ПВП в Чернівецькій області (а.с.19). Згідно постанови\~Управління СБ\~України в\~Чернівецькій області\~від 18.06.2021\~року [PERSON] \~відсторонено від\~займаної посади директора ДП «Путильське лісове господарство» (а.с.20-21). Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2010 року строк тримання під вартою [PERSON] продовжено до 30 вересня 2010 року (а.с.22-23). 11\~квітня 2011\~року згідно\~постанови Вижницького\~районного суду\~Чернівецької області\~№1-12/11\~кримінальну справу\~по обвинуваченню\~ [PERSON] \~за ч.\~4\~ст.\~191,\~ч.\~З ст.\~365,\~ч.\~2\~ст.\~366\~КК України\~повернуто прокурору Чернівецької області для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу [PERSON] змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнено останнього з-під варти в залі суду ( а.с.24-30). Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.04.2011 року щодо [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд залишено без змін (а.с.30-32). Згідно вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2013 року [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні передбаченому ч. 4 ст. 191, ч. З ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в його діях складів злочинів і по суду - виправдано. Міру запобіжного заходу обрану відносно [PERSON] , підписку про невиїзд - скасовано. Посилання позивача в позовній заяві на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 26 лютого 2014 року, якою залишено без змін вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2013 року; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2014 року, якою ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 січня 2015 року якою вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2013 року щодо [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів, суд не ставить під сумнів. Зазначені документи вказані в хронологічному порядку та з огляду на наступні документи, надані позивачем до позовної заяви, є послідовними, однак за відсутності таких документів у матеріалах справи, суд не посилається на них. 13 січня 2016 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинувачені, передбаченому ч. 2 ст. 191, ч. З ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеністю участі у вчиненні злочину і по суду виправдано, міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд скасовано (а.с.33-48). Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.49-55). Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року відносно [PERSON] залишено без змін (а.с.56-59). Таким чином [PERSON] утримувався під вартою з 09.06.2010 року по 11.04.2011 року, тобто 10 місяців і 2 дні, фактично позивач перебував під слідством і судом з 09.06.2010 року по 29.05.2018 року, тобто 7 років 11 місяців 20 днів. З довідки виданої на запит адвоката М.Усманова ДП «Путильське лісове господарство» надало відповідь №08/457 від 07.12.2020 року, згідно якої, розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] за останні два повні календарні місяці на посаді перед місяцем, в якому його затримали та проводилося слідство (червень 2011 року) складав 4262,50 грн. З 11 червня 2010 року по 14 серпня 2011 року заробітна плата позивачу не нараховувалася та не виплачувалася. 15 серпня 2011року [PERSON] звільнений згідно наказу №27-к та виплачена компенсація за невикористану відпустку за 175 календарних дня в сумі 29793,75гривень. Розмір не виплаченої заробітної плати за період з червня 2010 року по серпень 2011 року складає 68797,28 грн. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України\~є частиною національного законодавства,\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. За змістом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами\~захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~(стаття 1 ). Частиною другою\~статті 1 вказаного Закону\~встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 вказаного Закону, \~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках\~закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального \~правопорушення,\~ відсутністю\~ у\~\~діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5\~статті 3 Закону \~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини\~першої статті 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Статтею 11\~Закону \~встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до\~статті 2 цього Закону\~орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої\~статті 12\~Закону\~ розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1\~статті 3 цього Закону\~(тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що\~у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року\~№ 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати. Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів. У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення\~№ 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою\~Закону ухвалу. Пункт 12 Положення\~№ 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої\~статті 3 КПК України). У\~статті 42 КПК України\~міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному\~законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному\~КПК України\~це право закріплене вперше. Також, згідно зі статтею 130 КПК України\~ в главі «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення позивач має право на відшкодування\~шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки\~закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України, ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди\~у разі закриття провадження у справі покладається на орган,\~що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження.\~При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Стосовно\~ [PERSON] , як з`ясовано в судовому засіданні,\~не виконано передбаченого\~ статтею 11\~Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення № 6/5/3/41 порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права. Оскільки вказаний Закон\~ не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей\~15,\~16 ЦК України\~може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України»\~від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 20 березня 2019 року у справі № 161/15362/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, і підстав для відступу від нього не вбачається. Судом встановлено, що за захистом свого порушеного права\~\~ [PERSON] звернувся у порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а відтак, суд відкидає доводи відповідача ГУ ДКС України щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди з підстави порушення позивачем процедури отримання відповідної компенсації шляхом звернення до органів досудового розслідування, прокуратури чи суду із заявою для визначення та виплати йому розміру заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій. За таких обставин суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період ув`язнення та незаконного перебування під кримінальним переслідування підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з пунктом 1 статті\~1, пунктом 1 статті\~3 Закону \~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Пунктом 8 Положення № 6/5/3/41 передбачено, що згідно з частиною першою\~статті 4\~Закону,\~розмір сум, які передбачені пунктом 1\~статті 3 Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому\~постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~(далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення). Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З огляду на викладене, визначаючи розмір заробітку, який позивач втратив за період ув`язнення та незаконного перебування під кримінальним переслідування, суд виходить із розміру заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата (тобто затримання, взяття під варту та відсторонення від посади [PERSON] у червні 2010 року), тобто за квітень і травень 2010 року. Відповідно до Довідки ДП "Путильський лісгосп" № 08/457 від 07.12.2020 року розмір середньомісячної заробітної плати позивача за вказані місяці становив 4262,50 грн. Отже, період з дня затримання [PERSON] - 09 червня 2010 року по 11 квітня 2011 року, дату ухвалення судом постанови про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою позивача на підписку про невиїзд та звільнення останнього з-під варти, становить 10 місяців і 2 дні. Довідкою ДП "Путильський лісгосп" також підтверджується, що заробітна плата [PERSON] не нараховувалася і не виплачувалася у зв`язку зі слідством з 11 червня по 14 серпня 2010 року та розмір невиплаченої йому заробітної плати за вказаний період складає 68797,28 грн. Таким чином позовні вимоги щодо визначеного розміру завданої позивачу майнової шкоди у розмірі 68797,28 грн. підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд керується наступним. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 статті\~1, пунктом 5 статті\~3\~Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13 цього Закону,\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою\~статті 4 Закону,\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298 цс 18. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000,00 грн. підлягають до часткового задоволення. Суд вважає, що розмір моральної шкоди визначений позивачем явно завищений, з огляду на докази досліджені судом, зокрема: характеристики, клопотання депутатів місцевої ради про зміну запобіжного заходу, довідки про звернення позивача за медичною допомогою під час перебування в СІЗО, які, на думку суду не є належними в частині обгрунтування розміру заявленої моральної шкоди. Також суд відкидає посилання позивача на причинний зв`язок смерті його батька з підстави перебування позивача в СІЗО, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Однак, перебування позивача в ізоляції від суспільства на час смерті батька, що позбавило його реальної можливості бути присутнім під час його поховання, судом враховується при визначенні розміру моральної шкоди. Суд бере до уваги те, що перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, чим [PERSON] завдано моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за\~статтею 1167 ЦК України\~та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Посилання Державної\~казначейської служби\~України та\~ Чернівецької\~обласної прокуратури\~на те,\~що позивачем\~не надано\~підтверджуюючих документів\~ щодо\~порушення його\~життєвих планів,\~усталеного способу\~життя,\~спричинення розслідуванням\~страждань та\~хвилювань,\~погіршення стану\~здоров`я,\~а також\~того,\~що притягнення\~його до\~відповідальності спричинило\~вищевказані наслідки,\~ є\~безпідставними,\~оскільки відповідно\~до\~ст. 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. \~Судом встановлено, що на підставі положень\~Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди. Відшкодування зазначеної шкоди не може бути меншим від гарантованого законом мінімуму сумою мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом протягом 7 років 11 місяців 20 днів. Статтею 8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році\~ мінімальну\~ заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень. Таким чином, суд визначаючи розмір моральної шкоди, бере до уваги установлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, що буде становити 574 000 грн. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих [PERSON] , наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, негативні наслідки, які продовжувалися для позивача протягом майже восьми років, глибину фізичних та моральних страждань позивача у цей період,

Outcome: partial