Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до АТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого зараз є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт»), за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни, [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони з нерухомого майна. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що 30.03.2007 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір на суму 114 130 доларів США, у забезпечення зобов`язань за яким сторонами було укладено договір іпотеки від 20.06.2007 року, відповідно до якого предметом виступила трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] .. Сума заборгованості [PERSON] перед банком становить 1 046 918 гривень України. Згідно актів державного виконавця Колечко Д.М від 28.03.2017р., від 31.03.2017р., від 11.07.2017р., реалізовано майно [PERSON] на суму рівну 1 786 881 гривень України, тобто яка перевищує суму заборгованості за виконавчими листами виданими Суворовським районним судом м. Одеси. Позивач вказувала, що факт відсутності заборгованості за кредитним договором [PERSON] перед банком в силу реалізації її майна в рахунок погашення заборгованості, в тому числі за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012р., встановлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2018р. (справа № 523/13607/17). Таким чином, вважає, що основні зобов`язання [PERSON] виконані в повному обсязі, а тому згідно з п.1.6 договору іпотеки, основне зобов`язання припинено. Згідно п.5.2 договору іпотеки, право іпотеки та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі припинення основного зобов`язання іпотекою. 24.05.2018 року представник [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. з вимогою визнати договір іпотеки припиненим та зняття заборони, проте нотаріус відповіді не надав, що стало підставою звернення до суду (т.1, а.с.2-27). У порядку авторозподілу справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчука А.Ю. та ухвалою суду від 17.07.2018р. було відкрито провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, розташовану за адресом: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та заборонено банку ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішенням по справі № 522/10994/18 (т.1, а.с.46-48). 06.09.2018р. до суду надійшла заява АТ "Райффайзен Банк Аваль" про здійснення процесуального правонаступництва. Згідно заяви та доданих до неї документів вбачалось, що 09.08.2018 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» укладено договір №140/11/210 про відступлення права вимоги у тому числі за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року із укладеними додатковими угодами до нього, на підставі чого просили замінити відповідача з АТ "Райффайзен Банк Аваль" на ТОВ "ФК "Форінт". 27.09.2018р. ухвалою суду замінено неналежного відповідача по справі АТ "Райффайзен Банк Аваль" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» (код ЄДРПОУ 40658146) (т.1, а.с.123-124). Ухвалою суду від 27.09.2018 року також вирішено питання щодо витребування доказів. 29.10.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 27.09.2018 року про витребування доказів АТ "Райффайзен Банк Аваль" було надано завірені копії матеріалів кредитної справи [PERSON] стосовно кредитного договору № 014/0074/7472513 від 30.03.2007р. на 150 аркушах (Т2, а.с.3 - 156). 17.12.2018р. на виконання вимог ухвали суду від 27.09.2018 року про витребування доказів ТОВ "ФК "Форінт" надані засвідчені копії документів, які були передані від Банку до ТОВ "ФК "Форінт" при укладенні договору №140/11/210 від 09.08.2018р. на 76 аркушах (Т.3, а.с.2-77). 15.01.2019 року представником ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» надано суду відзив на позовну заяву [PERSON] (т.3, а.с.85-96), згідно якого заперечував проти вимог та просив відмовити. Посилався на те, що відсутні належні докази відсутності у позивачки перед товариством заборгованості, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року у справі №523/13607/17, на яку посилається позивач як підстав для позову, не набрала законної сили та ними оскаржена до суду апеляційної інстанції. Отже, вважає, що підстав для визнання договору іпотеки припиненим немає. У зв`язку із закінченням повноважень судді Бойчука А.Ю., що був призначений на посаду судді у межах п`ятирічного строку, до обрання судді Бойчука А.Ю. на посаду судді безстроково у визначеному законом порядку, на підставі Розпорядження №4 від 15 січня 2019 року керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. про передачу справ на повторний автоматичний розподіл, та на підставі службової записки помічника судді Бойчука А.Ю. -Кузьміч О.М., з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авторозподіл справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.01.2019 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 19.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.04.2019р. змінено ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року про забезпечення позову. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини заборону ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" здійснювати будь-які дії з позасудового врегулювання до набрання законної сили рішення по справі № 522/10994/18. В іншій частині ухвалу залишено без змін. Ухвалою суду від 03.06.2019 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 12.09.2019 року. Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Розгляд справи відкладено на 14.11.2019 року. У судове засідання 14.11.2019 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи містяться заяви представників сторін та третьої особи, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За викладених обставин, зважаючи на строки розгляду даної справи (з червні 2018 року), належне сповіщення сторін, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 25.11.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї докази, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 червня 2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у зв`язку зі зміною найменування юридичної на даний час має назву АТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір за №012/11-77/356, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 145000доларів США, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30 червня 2016р. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 12% річних. 30 червня 2006р. та 03 липня 2006р. в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між Банком та [PERSON] були укладені Іпотечні договори на нерухоме майно. 14 липня 2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи на даний час має назву АТ "Райффайзен Банк Аваль", та [PERSON] було укладено кредитний договір за №010/11-77/389, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 139104долара США, а [PERSON] зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14 липня 2016р. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлена в розмірі 12% річних. У зв`язку із невиконанням умов кредитних договорів, банк звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №010/11-77/389 від 14.07.2006р. та №012/11-77/356 від 30.06.2006р. і заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015р. у справі № 523/111/15-ц позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі. Судом стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором: ?№010/11-77/389 від 14.06.2006р. (судом помилково зазначено місяць «06», вірно «07» - липень) в сумі 28028доларів 38центів США (за курсом НБУ 666243грн.59коп.), з яких: заборгованість по кредиту складає 26028,46 доларів США; заборгованість за відсотками 1891,19 доларів США; пеня за тілом кредиту 1,34 доларів США; пеня за відсотками 107,39 доларів США. ?№012//11-77/356 від 30.06.2006р., в сумі 28363долари 58центів США (за курсом НБУ - 674202грн.29коп.), з яких: заборгованість по кредиту складає 26340,94 доларів США; заборгованість за відсотками 1913,87 доларів США; пеня за тілом кредиту 0,00 доларів США; пеня за відсотками 108,77 доларів США. Стягнуто з [PERSON] , на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати у розмірі 3654грн. (т.3, а.с.199-200). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року залишено без змін. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2015 року по справі № 523/111/15-ц набрало законної сили. На виконання вказаного судового рішення судом був виданий виконавчий лист від 25.03.2016 року (т.3, а.с.201). Отже, факт укладення вищевказаних договорів та наявності заборгованості за ними вже встановлений судовим рішенням у справі № 523/111/15-ц, яке набрало законної сили, і в цій частині воно має преюдиційне значення для вирішення даного спору. Із метою примусового виконання виконавчого листа №523/111/15-ц банк звернувся до Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, на підставі чого Постановою від 08.04.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50760137. Також, 30 березня 2007 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0074/74/72513, за умовами якого остання зобов`язалася до 30.03.2027 року повернути ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" кредит у розмірі 114 130 доларів США разом з відсотками. Із метою забезпечення виконання Кредитного договору № 014/0074/74/72513 від 20.06.2007р. між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 20.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гребенюк І.М. під № 6703, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] .. Також, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року, банк звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року по справі № 1527/2-5385/11 позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (фінансовий поручитель) заборгованість за Кредитним договором №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року в сумі 1 046 918 (один мільйон сорок шість тисяч дев`ятсот вісімнадцять)грн. 15 коп., що еквівалентно 131059,72 доларів США, та складається з: заборгованість за кредитом - 858 845 грн. 92 коп., заборгованість за відсотками -55 267 грн. 03 коп., пеня за прострочення тілу кредиту -12 336 грн. 42 коп., пеня за прострочення відсотків по кредиту -120 468 грн. 78 коп. (т.3, а.с.204-205). Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року набрало законної сили, що підтверджується виданим 18.10.2012р. на його виконання Виконавчим листом № 1527/2-5382/11 (т.3, а.с.206). Із метою примусового виконання виконавчого листа № 1527/2-5382/11банк звернувся до Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, на підставі чого Постановою від 31.05.2016 року було відкрито виконавче провадження № 51248696. 07.06.2016р. постановою головного державного виконавця Іллічівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колечко Д.М. об`єднані виконавчі провадження за № В-10/316/2016 (№ за ЄДРВП 50760137) та № В-10/383/2016 (№ за ЄДРВП 51248696) в зведене виконавче провадження за № 51384389. Загальна сума боргу зведеного виконавчого провадження складала 2 391 928,03 грн. (т.3, а.с.244-245). Згідно акту державного виконавця від 28.03.2017р. про реалізацію предмета іпотеки (Т.1, а.с.175) при примусовому виконані зведеного виконавчого провадження за № 51384389, було реалізовано вбудовано-прибудованого приміщення з літнім майданчиком, розташованого на земельній ділянці площею 109,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що належав на праві приватної власності боржнику - [PERSON] , за ціною 886 000 грн.. Згідно акту державного виконавця від 31.03.2017р. про реалізацію предмета іпотеки, при примусовому виконані зведеного виконавчого провадження за № 51384389, було реалізовано приміщення магазину під [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., що належало на праві приватної власності боржнику - [PERSON] , за ціною 395 201,00 грн.(т.3, а.с.241). Згідно акту державного виконавця від 11.07.2017р. про реалізацію предмета іпотеки (Т.3, а.с.239) при примусовому виконані зведеного виконавчого провадження за № 51384389, було реалізовано двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,4 кв.м., що належало на праві приватної власності боржнику - [PERSON] , за ціною 505 680,00 грн.. Отже, загальна сума за яку було реалізовано три предмета іпотеки, без врахування витрат на реалізацію та утриманого виконавчого збору, складає 1 786 881,00 грн., що менш ніж загальна сума боргу за зведеним виконавчим провадженням № 51384389. Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження»: «Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми». Згідно ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»: «1. Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону. 2. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.» - в редакції на момент розподілу коштів. На підтвердження розподілу коштів, банком разом із відзивом на позовну заяву надавались розрахунки головного державного виконавця Колечко Д.М. по зведеному виконавчому провадженню за № 51384389, згідно яких пропорційне відношення кожного виконавчого документа, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження наступне: -виконавчий лист по справі № 523/111/15-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 25.03.2016р. - 56,2 %; -виконавчий лист по справі № 1527/2-5382/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 18.10.2012 - 43,8 % Згідно розрахунку від 21.03.2017р. по зведеному виконавчому провадженню ВП № 51384389, на рахунок з обліку депозитних сум Відділу 15.03.2017р. надійшли грошові кошти у розмірі 841 700,00 грн., отримані від примусової реалізації частини арештованого нерухомого майна боржника [PERSON] та які згідно статей 27, 42-47 Закону України «Про виконавче провадження» розподіляються в порядку черговості і підлягають пропорційному перерахуванню: 114,56 грн. - витрати виконавчого провадження на спеціальний реєстраційний рахунок ГТУЮ в Одеській області, 102,00 грн. - витрати на ведення ЄДРВП на спеціальний реєстраційний рахунок ГТУЮ в Одеській області, 429 921,57 грн. - борг за виконавчим листом по справі № 523/111/15-ц на розрахунковий рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", 42 992,14 грн. - виконавчий збір до Державного бюджету України, 335 063,43 грн. - борг за виконавчим листом по справі № 1527/2-5382/11 на розрахунковий рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", 33 506,30 грн. - виконавчий збір до Державного бюджету України. Згідно розрахунку від 28.03.2017р. по зведеному виконавчому провадженню ВП № 51384389 на рахунок з обліку депозитних сум Відділу 24.03.2017р. надійшли грошові кошти у розмірі 375 440,95 грн., отримані від примусової реалізації частини арештованого нерухомого майна боржника [PERSON] та які згідно статей 27, 42-47 Закону України «Про виконавче провадження» розподіляються в порядку черговості і підлягають пропорційному перерахуванню:191 816,20 грн. - борг за виконавчим листом по справі № 523/111/15-ц на розрахунковий рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", 19 181,61 грн. - виконавчий збір до Державного бюджету України, 149 493,78 грн. - борг за виконавчим листом по справі № 1527/2-5382/11 на розрахунковий рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль", 14 949,36 грн. - виконавчий збір до Державного бюджету України. Із наведеного вище можливо зробити висновок, для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом по справі № 1527/2-5385/11 державним виконавцем було розподілено наступні кошти: 335 063,43 грн. (від реалізації нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] ); 149 493,78 грн. (від реалізації нерухомого майна під [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м). Незважаючи на те, що розрахунок державного виконавця по зведеному виконавчому провадженню ВП № 51384389 від реалізації двокімнатної квартири [ADDRESS] (згідно акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11.07.2017р. - реалізовано за 505 680,00 грн.) сторонами не наданий, проте і з наявних даних можливо зробити висновок, що вказаних сум, навіть без відрахування від суми реалізації комісії торгівельної організації та виконавчого збору, не достатньо для повного виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012р. по справі № 1527/2-5385/11. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, який підлягає примусовому виконанню. При цьому у статті 18 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв`язку із цим на нього покладається обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню. У справі, яка розглядається, виконавче провадження відкрито у тому числі за виконавчим листом, виданим 18 жовтня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі рішення цього ж суду від 26 березня 2012 року. За виконавчим листом виконанню підлягало рішення суду про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу за кредитним договором №014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року в сумі 1 046 918 (один мільйон сорок шість тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 15 коп., що еквівалентно 131 059,72 доларів США, та складається з: заборгованість за кредитом -858 845 грн. 92 коп., заборгованість за відсотками -55 267 грн. 03 коп., пеня за прострочення тілу кредиту -12 336 грн. 42 коп., пеня за прострочення відсотків по кредиту -120 468 грн. 78 коп. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-1063цс17 (справа № 697/307/15-ц) від 1 листопада 2017 закріплено правову позицію, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Окрім того, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні богу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене, державний виконавець зобов`язаний керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», за частиною третьою якої уразі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Згідно Реєстру відступлених Прав Вимоги до Договору № 140/11/210 від 09.08.2018р., заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007р. на момент укладення договору відступлення (тобто вже після розподілу державним виконавцем стягнутих за рахунок реалізованого майна боржника) складала: основна позичкова заборгованість - 107 316,77 дол. США, нараховані проценти за користування кредитом - 96 968,17 дол. США, штрафні санкції - 16 625,38 дол. США, що додатково підтверджує наявність боргу [PERSON] перед кредитором на вказану суму. Таким чином, стягнута з [PERSON] сума лише частково покриває загальну заборгованість перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є ТОВ "ФК "Форінт") стягнуту за рішенням суду і в даному випадку залишається невиконаним у повному обсязі. Посилання [PERSON] на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2018р. по справі № 523/13607/17 як на встановлений судом факт відсутності заборгованості [PERSON] в тому числі за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012р., не знайшов свого підтвердження з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Як вбачається з матеріалів справи, апеляційним судом Одеської області 22.03.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2018 року по справі № 523/13607/17. До теперішнього часу рішення судом апеляційної інстанції не прийнято, отже ухвала суду Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2018р. по справі № 523/13607/17 не набрала законної сили. Обставина не набрання законної сили рішенням суду не надає змоги стверджувати про встановлення судом певних фактів, на які посилається позивач. Окрім того, згідно наданої довідкової інформації про виконавче провадження № 51248696, виконавчий лист від 18.10.2012 №1527/2-5382/11 на даний час знаходиться на виконанні Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Отже, викладені в позовній заяві обставини не надають змоги дійти до висновку про погашення суми боргу у повному обсязі за виконавчим листом № 1527/2-5382/11, виданим 18.10.2012р. на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2012 року по справі № 1527/2-5385/11 та припинення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007р. Відтак, [PERSON] не доведено відсутність заборгованості за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007р., отже і не доведено припинення такого основного зобов`язання. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed