Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ "АКПІБ", ТОВ "Кредитні ініціативи", третя особа: [PERSON] про припинення договору поруки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2008 року між ЗАТ «АКПІБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №898 від 15.07.2008 року, у відповідності до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 96 000 грн., терміном до 14.07.2015 року, для придбання автомобіля SKODA Octavia A5 1,6. За користування кредитом протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 18 % річних. У відповідності до п.4.1 вказаного кредитного договору, виконання зобов`язань Позичальника за цим договором забезпечується: заставою автомобіля SKODA Octavia А5 1,6 вартістю 118852 грн. та фінансовою порукою фізичної особи [PERSON], мешканки [ADDRESS]. Тому, 15.07.2008 року, в день укладення кредитного договору, між ПАТ «АКПІБ» та [PERSON], було укладено договір поруки №898, у відповідності до умов якого, остання зобов'язується виконати зобов'язання за кредитним договором у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником [PERSON] зобов»яань за кредитним договором. У відповідності до п.2.1 Договору поруки, у випадку невиконання зобов`язань Позичальником у строки, визначені Кредитним договором, Кредитор зобов`язаний звернутися з письмовою вимогою на адресу "Поручителя", Пунктом 2.2 визначено перелік інформації та документів, які вказуються у вимозі Кредитора. 15.06.2013 року, із Рахівського районного суду Закарпатської області , позивачка отримала лист про виклик її до суду як відповідача по справі про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. У конверті також містилася позовна заява із додатками, зміст якої передбачав, що ТОВ "Кредитні ініціативи", якій за договором відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року перейняв всі права кредитора за кредитним договором №898 від 15.07.2008 року, просить суд стягнути солідарно з неї та [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 125 316 грн.33 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1253 грн. 16 коп. Окрім того, у додатках до позовної заяви було долучено копію договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року із змісту його випливає, що ПАТ «АКПІБ» провів відступлення прав вимог за кредитним договором № 898 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи", про що їй відомо не було. Кредитор жодного разу не повідомив позивачку про те, що позичальник [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, та відповідно, про наявність заборгованості за кредитом. Вважає, що вказані обставини, порушили її права як поручителя та збільшило обсяг її відповідальності. У зв`язку з тим, що про порушення її прав вона дізналася лише у червні 2013 року, строк звернення до суду за захистом своїх прав нею не порушено. Тому, позивачка в своєму позові просила суд винести рішення, яким поновити їй строк звернення до суду, договір поруки №898, укладений 15.07.2008 року між АКПІБ та [PERSON] - припинити. Представник позивачки - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`являлася, однак надала суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначила, що відповідач в поданому до суду запереченні на позовну заяву посилається на Постанову №5 від 30.05.2012 року Пленуму ВССУ України "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що викликають із кредитних правовідносин", на яку посилається і позивачка, але трактує зовсім по іншому. ТОВ "Кредитні ініціативи" постійно наголошує, що боржником (в даному випадку [PERSON]) не сплачено чергового платежу, хоча самі ж у своїй позовній заяві про стягнення боргу зазначили, що позичальник на час звернення до суду боргує 79 999, 96 грн. за кредитом, та 45 316, 37 грн. по відсотках, і хоче запевнити що з часу сплати кредиту, а це з 31.07.2008 року, [PERSON] сплатив лише 16 000, 04 грн. тіла кредиту і це є лише черговий платіж на 28.02.2013 року, а не заборгованість з 2009 року. Виходячи з наведеного, вона вважає, що позивачем навмисно затягувався час звернення до суду, щоб було нараховано більшу суму відсотків. Тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить такі задовольнити. Представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не було повідомлено. Представник ТОВ "Кредитні ініціативи", також в судове засідання не з`явився, однак надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що даний позов є передчасним. Вважають, що у відповідності до п.2.1 Договору поруки на них, як Кредиторах, не покладено обов`язок звернутися до Поручителя при не сплаті чергового платежу Позичальником за Кредитним договором, а зазначено можливість на власний розсуд Кредитора, направити таке повідомлення у будь-який час дії Кредитного договору, але згідно із ст. 559 ЦК України, не пізніше 6 місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосування права на повернення кредиту. Строк повного виконання зобов`язань Позичальника [PERSON], по Кредитному договору №898 від 15 липня 2008 року настає 14 липня 2015 року.ТОВ "Кредитні Ініціативи" в свою чергу звернувся із позовом до Рахівського районного суду Закарпатської області щодо стягнення солідарно кредитної заборгованості по вищевказаному Кредитному договору з [PERSON] та [PERSON] до настання строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором, а провадження у справі про стягнення заборгованості відкрито 15 червня 2013 року. Отже строки відносно поручителя визначені у ст. 559 ЦК України не є порушені. Вважають також помилковою думку позивача як підставу для припинення договору поруки ненадання нею згоди на зміну кредитора, оскільки така, від поручителя у відповідності до ст. 516 ЦК України не вимагається. Тому просить у задоволенні даних позовних вимог відмовити. Третя особа - [PERSON], в судовому засіданні показав суду, що позивачка дійсно являється поручителем за кредитним договором, що був укладений між ним та ПАТ "АКПІБ" в 2008 році на придбання ним автомобіля. З 2009 року, він кредит не сплачує, оскільки його звільнили з роботи, у зв'язку з чим, в погіршився його матеріальний стан. Автомобіль він розбив в аварії. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.07.2008 року між ЗАТ «АКПІБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №898 від 15.07.2008 року, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 96 000 грн., терміном до 14.07.2015 року, на придбання автомобіля SKODA Octavia A5 1,6. За користування кредитом протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 18 % річних. Пунктами 6.2, 6.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу. У випадку порушення позичальником графіку погашення одержаного ним кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 28 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальником [PERSON], 15.07. 2008 року між АКПІБ та позивачкою [PERSON] було укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо". Судом встановлено, що позичальник [PERSON], порушив строк погашення кредиту з 2009 року. З цього часу, кредитор жодним чином не повідомляв позивачку, як поручителя, про невиконання позичальником кредитних зобов'язань, а остання, в свою чергу не вживала заходів на виконання договору поруки у зв'язку з незнанням факту прострочення повернення кредитних коштів позичальником, що зумовило нарахування збільшеної процентної ставки з 18 % до 28 %, нарахуванням пені та, відповідно, збільшення обсягу її відповідальності як поручителя. З позовом до суду ТОВ "Кредитні ініціативи", як правонаступник ПАТ "АКПІБ" звернулося в червні 2013 року, коли дійсно суттєво збільшилась заборгованість по відсотках за користування кредитом. Як вбачається з договору поруки від 15.07. 2008 року, в ньому не передбачено можливості зміни процентів за основним зобов'язанням. Крім того, сам договір поруки встановлює необхідність повідомлення поручителя про невиконання зобов'язань позичальником, а ст. 629 ЦК України встановлює, обов'язок виконання договору сторонами. Так у відповідності до п. 2.1 договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань Позичальником у строки, визначені Кредитним договором, Кредитор зобов'язаний звернутися з відповідною письмовою вимогою на адресу Поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" від 30.03.2012 року роз'яснено, що пред'явленням вимоги до поручителя можна вважати, як направлення, вручення йому вимоги про дострокове погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію договору поруки до повного виконання позичальником зобов'язань перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.. Так у договорі поруки №898 від 13 липня 2008 року, укладеного з позивачкою, не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання зобов`язання по кредитному договору боржником та поручителем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно із цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Як встановлено судом, позичальник [PERSON] не сплачує кредит з 2009 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що протягом шестимісячного строку, починаючи з зазначеної дати, Банк звертався до позивачки, як до поручителя, з відповідною письмовою вимогою. Таким чином, враховуючи те, що позивачка як поручитель не була поінформована про невиконання зобов'язань позичальником, а зміну основного зобов'язання проведено без її згоди у бік підвищення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, та беручи до уваги не звернення банку до позивачки, як до поручителя з відповідною вимогою у встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України строки, суд вважає, що договір поруки слід припинити. Крім того, позивачкою ставиться питання про поновлення їй строку позовної давності для звернення до суду, оскільки про порушення свого права вона дізналася лише у червні 2013 року. Враховуючи, що про порушення свого права позивачка дізналася в червні 2013 року, а саме, коли ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та з неї як поручителя, тому строк для звернення до суду позивачкою пропущено з поважних причин, і у відповідності до ч.5 ст. 267 ЦК України її порушене право підлягає захисту. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів, солідарно, в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved