Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 серпня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, який в подальшому уточнював в поданих до суду заявах. Посилався на те, що 13 вересня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, за змістом якого банк взяв на себе зобов'язання надати йому кредитні кошти в розмірі 27355 доларів США на купівлю квартири зі сплатою відсотків та сплати винагороди за надання фінансового інструменту. Вказував, що кредитний договір укладено з численними порушеннями, що є підставою для визнання його недійсним, має місце факт обману з боку відповідача щодо однієї з істотних умов договору - відсоткової ставки. Також посилався на те, що до укладення договору банк не провів переддоговірної роботи, пункти кредитного договору містять обман в частині розміру номінальної процентної ставки. В уточненій позовній заяві, з якою звернувся до суду 25 листопада 2016 року, в частині, в якій судом заява прийнята до розгляду, просив суд визнати порушеним право споживача фінансових послуг на проведення банком переддоговірної роботи в письмовій формі, право споживача на інформацію про істотні умови договору, право споживача на інформацію про ціну договору. Просив також визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки його недійсності. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, вимоги вважає безпідставними. Окрім того вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи № 552/5137/15-ц, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем укладено кредитний договір № PLКPGK12253863, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 27395 доларів США з терміном повернення по 13 вересня 2027 року. Також встановлено, що банк свої зобов'язання за договором виконав та надав позивачу кредитні кошти в розмірі 27395 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 301. При цьому як встановлено судом, сторони кредитного договору в розділі 7 передбачили, що із загальної суми кредиту 27395 доларів США, 22800 доларів США - надаються на купівлю квартири, 4595 доларів США - на сплату страхових платежів, що визначені умовами договору. Згідно з п. 7.1. зазначеного кредитного договору його сторони передбачили, що за користування кредитом сплачуються відсотки в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. 02 серпня 2010 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду, згідно з якою сторони по справі визначили, що починаючи з 02 серпня 2010 року новий розмір відсоткової ставки складає 12,7 %. Також встановлено, що у зв'язку з невиконанням позивачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року в справі № 552/5137/15-ц, яке вступило в законну силу позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № PLKPGK12253863 від 13 вересня 2007 року в розмірі 19615,68 доларів США, що еквівалентно 491554 грн. 97 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати в розмірі 3654 грн. Зазначеним судовим рішенням, яке вступило в законну силу, встановлено, що кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що кредитний договір укладено з численними порушеннями, що є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку. Разом з тим, згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ж до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції на час спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В той же час кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому відповідач на момент укладення договору не заявляв жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його умови; а позивач надав позивачу весь необхідних обсяг документів, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Відповідач [PERSON] особисто, до укладення кредитного договору 13 вересня 2007 року ознайомився, повністю погодився та підписав умови кредитування. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на ту обставину, що підписання кредитного договору було здійснено під впливом обману з боку банку судом оцінюється критично. За нормами ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що умови кредитного договору порушують його права як споживача та не відповідають вимогам чинного законодавства. Разом з тим такі посилання позивача не ґрунтуються на законі та спростовуються умовами договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Враховуючи те, що 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № PLKPGK12253863, відповідно, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до норм ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заві, в редакції станом на час вирішення даної справи судом, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Розділом IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Відтак, норми Закону України «Про споживче кредитування» не розповсюджуються на спірні правовідносини. Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції станом на час укладення договору, а саме п. 1 ст. 11, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже, сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (п. 1 ст. 1054 ЦК України), що в свою чергу суперечить позиції позивача щодо визначення сторін кредитного договору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", а саме як споживача та продавця (виконавця, виробника). Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Встановлено, що позивач у встановленому законом порядку не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Більш того, умови договору [PERSON] виконувалися, а 02 серпня 2010 року підписано до нього додаткову угоду, де викладено нові умови саме щодо процентної ставки. Отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, так як він не звертався до кредитора за роз'ясненням положень договору, якій були йому не зрозуміли, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Більш того, такі умови договору ним виконувалися. За таких умов, договір вважається укладеним з моменту, коли банк, як сторона, яка одержала пропозицію клієнта укласти кредитний договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у заяві (оферті) (ч. 2 ст. 640 ЦК України), а тому посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що договір укладений між ним та банком не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме банк ввів клієнта в оману, не надав інформації в письмовій формі, передбаченої нормами чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими. Доводи позивача щодо невідповідності змісту договору нормам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необґрунтованими ще й тому, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції на час укладення договору, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Встановлено, що під час укладання договору, банк надав позивачу в письмовій формі розрахунок суми кредиту (том 1 а.с. 66), з яким позивач ознайомився та погодився, тим самим надавши письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з наступною інформацією: кредитні умови, мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, відсоткову ставку, суму, на яку кредит виданий, умови повернення кредиту, та інш. Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману, щодо істотних умов договору. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року (справа № 552/5137/15-ц), яке вступило в законну силу, встановлено, що банківська установа виконала свій обов'язок та до укладення кредитного договору надала відповідачу вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту, про реальну процентну ставку, а відповідач [PERSON] в свою чергу з умовами кредитування ознайомився, підписав їх, засвідчив, повністю погодився з ними. А відповідач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. Окрім того, враховуючи встановлені судом обставини, не заслуговує на увагу і твердження позивача про те, що банк не проводив переддоговірної роботи в письмовому вигляді. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним. Висновок № 439/440 судової економічної експертизи від 07 липня 2017 року в даній справі в силу норм ст. 215 ЦК України жодним чином не може бути оцінено судом як правова підстава для визнання недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами по справі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання порушеними прав споживача, визнання недійсним умов кредитного договору та застосування наслідків його недійсності є повністю безпідставними, в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed