Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року було розірвано. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Посилається на те, що відповідач перебуває у працездатному віці, договір про сплату аліментів та про припинення права на аліменти, у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між ними не укладався, інші аліментні зобов`язання у відповідача відсутні, а також те, що він працює у торгівлі і з його слів отримує заробітну плату не менше 15 000 гривень, та за їх усною домовленістю погоджується платити аліменти у розмірі 3000 гривень, але лише за рішенням суду, тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гирень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 23 липня 2020 року ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду на 20 серпня 2020 року, без виклику сторін. 20 серпня 2020 року справу слуханням перенесено на 21 вересня 2020 року, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. 26.08.2020 року відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов необгрунтований та надуманий, та пояснив, що щомісячно, добровільно надає кошти на утримання доньки [PERSON] в розмірі від 2500-3000 гривень, що підтверджується копіями квитанції банківської установи, з вересня 2019 року по 30 квітня 2020 року працював у шкільній їдальні поваром, а на даний час у зв`язку із карантином перебуває на обліку у центрі зайнятості і отримує лише допомогу по безробіттю, інших доходів не має, тому позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти в мінімальних розмірах, тобто 1/4 частки від його заробітку (доходу). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом установлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області від 13 жовтня 2009 року [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] . Як вбачається із відзиву, відповідач визнає позов частково та просить стягнути з нього аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), при цьому додав копію трудової книжки серії [NUMBER] від 05 січня 2009 року, з якої вбачається що останній 30.04.2020 року звільнений із займаної посади за угодою сторін, а також довідку №538 від 04.08.2020 року Переяслав-Хмельницької міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості про те, що він з 06.05.2020 року зареєстрований як безробітний у вказаному центрі зайнятості. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру частки аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і відповідача, інші обставини що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст.183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.". Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, прав одержувача аліментів на визначення способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти у частці від його заробітку (доходу), яка має складати 1/4 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку матері забезпечити умови життя та розвитку її неповнолітньої дитини, оскільки вона не надала жодних заперечень щодо розміру запропонованих відповідачем аліментів, а також не надала жодних доказів про доходи відповідача. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача в користь держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: partial