Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування втраченого заробітку у зв»язку з втратою працездатності внаслідок злочину, в позовній заяві вказав, що відповідач [PERSON] 25.01.2009 року о 21 год. 00 хв. в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.1.а), 2.1.б), 2.3.Б), 2.3.д), 2.9.а) Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки "Форд-ескорт", реєстраційний номер [NUMBER], який належить його батькові [PERSON], не маючи посвідчення водія з правом керування транспортними засобами будь-якої категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, рухаючись по вул. Львівській, в м. Великі Мости, Сокальського району, проявивши злочинну недбалість та неувагу до дорожньої обстановки, будучи неуважним, допустив відволікання від керування автомобілем та від дорожньої обставновки і як наслідок, виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де в"їхав у паркан житлового будинку № 57 та перекинувся. Внаслідок ДТП позивач, який був пасажиром автомобіля, отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, у виді перелому-вивиху шостого хребця, забою спинного мозку в шостому відділі важкого ступеня з порушенням функції. Відповідно до рішення Сокальського районного суду від 22.01.2010 року, зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 15.04.2010 року, які набрали законної сили, вирішено стягувати з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування втраченого заробітку за період з 12.01.2010 року по 01.07.2011 року у розмірах відповідно 9/10 та 1/10 часток. Крім цього, рішенням Сокальського районного суду від 23.08.2011 року вирішено продовжувати стягнення із відповідачів в користь позивача заподіяної шкоди за період з 01.07.2011року по 20.06.2014 року. Згідно довідки МСЕК від 17.06.2014р. № 1148/7, позивачу, за результатами повторного огляду, продовжено першу групу інвалідності у зв'язку з ураженням опорно-рухомого апарату, інвалідність визначено безтерміново. Згідно висновку позивач є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідачів відшкодування втраченого заробітку у розмірі мінімальної заробітної плати, оскільки на момент завдання шкоди позивач не працював. Просить суд стягувати з відповідача [PERSON] у розмірі 910 частки та відповідача [PERSON] у розмірі 110 частки в його користь відшкодування втраченого заробітку за період з 21.06.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 1218грн. щомісячно, з 01.01.2015 року в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на цей період, щомісячно безтерміново. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоч належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково повідомив, що першу групу інвалідності позивачу висновком МСЕК встановлено безтеміново, відповідно відшкодування шкоди відповідачами повинно здійснюватись щомісячно безтерміново в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої законом на відповідний період. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, позовні вимоги визнав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно вироку Сокальського районного суду Львівської області від 28.05.2009 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами із встановленням іспитового строку 1 рік. [PERSON] визнано винним в тому, що він 25.01.2009 року о 21 год. 00 хв., в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.1.а), 2.1.б), 2.3.Б), 2.3.д), 2.9.а) Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки "Форд-ескорт", реєстраційний номер [NUMBER], який належить його батькові [PERSON], не маючи посвідчення водія з правом керування транспортними засобами будь-якої категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, рухаючись по вул. Львівській, в м. Великі Мости, Сокальського району, проявивши злочинну недбалість та неувагу до дорожньої обстановки, будучи неуважним, допустив відволікання від керування автомобілем та від дорожньої обставновки і як наслідок, виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де в"їхав у паркан житлового будинку № 57 та перекинувся. Внаслідок ДТП пасажир його автомобіля [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення у виді перелому-вивиху шостого шийного хребця, забою спинного мозку в шийному відділі важкого ступеня з порушенням функції. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.01.2009 року, за наслідками якої отримав тяжкі тілесні ушкодження позивач [PERSON], визначені у вироку Сокальського районного суду від 28.05.2009 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Крім цього, в ході розгляду цивільної справи № 1078/10 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди завданої ушкодженням здоров"я внаслідок злочину (рішення від 22.01.2010 року), суд прийшов до висновку, що відшкодування заподіяної шкоди слід проводити як з відповідача [PERSON], так і з відповідача [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки. В свою чергу, згідно із рішенням апеляційного суду Львівської області від 15.04.2010 року за наслідками розгляду апеляції [PERSON] та [PERSON] на зазначене вище рішення, суд прийшов до висновку, що відшкодування заподіяної шкоди відповідачами слід проводити у частках: з [PERSON] в розмірі 9/10 частки, а з [PERSON] в розмірі 1/10 частки. В подальшому, рішенням районного суду від 23.08.2011 року в справі №2-1060/11 вирішено стягувати із відповідачів в користь позивача у вказаних частках заподіяну шкоди за період з 01.07.2011року по 20.06.2014 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не підлягають доказуванню обставини, що встановленні рішеннями Сокальського районного суду від 22.01.2010 року та 23.08.2011 року щодо спільної часткової відповідальності відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також щодо визначених розміру часток проведення стягнень з відповідачів, а саме з [PERSON] в розмірі 9/10 частки та з [PERSON] в розмірі 1/10, визначені у рішенні апеляційного суду Львівської області від 15.04.2010 року. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"ю фізичній особі, зобов"язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно довідки МСЕК № 701839 серії 10 ААВ від 17.06.2014 року, [PERSON] встановлено безтерміново першу групу інвалідності. Згідно висновку, позивач [PERSON] є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, відповідачі зобов»язані відшкодувати позивачу заробіток, втрачений ним внаслідок каліцтва, при цьому, стягнення слід проводити щомісячно в розмірі мінімальної заробітної плати, оскільки на момент завдання шкоди позивач [PERSON] не працював. Згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік", мінімальна заробітна плата встановлена на 2014 рік у таких розмірах: з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. в розмірі 1218грн. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] в розмірі 910 частки та з [PERSON] в розмірі 110 частки на користь позивача [PERSON] відшкодування втраченого доходу за період з 21.06.2014р. по 31.12.2014р. щомісячно в розмірі 1218грн. підлягає до задоволення. Крім цього, оскільки позивачу [PERSON] 17.06.2014 року МСЕК безтерміново встановлено першу групу інвалідності та він визнаний непрацездатним, підлягає до задоволення вимога про безтермінове стягнення із відповідачів [PERSON] в розмірі 910 частки та з [PERSON] в розмірі 110 частки на користь позивача [PERSON] відшкодування втраченого доходу щомісячно з 01.01.2015 року в розмірі мінімальної заробітної плати, розмір якої встановлено на цей період.

Outcome: approved