Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 380/109/08-А, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 147050,00 грн., строком до 17 січня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,25 відсотків річних. Дані кредитні ресурси використовувались відповідачем [PERSON] для придбання автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску. 18 січня 2008 року між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 330/17/03-Пор, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17 липня 2015 року, у відповідачів утворилася заборгованість за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 57728,38 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 13873,55 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9666,84 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2944,84 грн. Просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року у розмірі 98832,80 грн. та судовий збір. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні вискладеним у позові. Додатково пояснив, що 3000,00 грн., які отримані від реалізації автомобіля покрили витрати банку, пов"язані з виконавчим написом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. З урахуванням положень ч.9 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво його інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позовні вимоги. Підтримав письмові заперечення, в яких зазначено, що згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 17 липня 2015 року сплинув строк пред"явлення вимог до поручителя [PERSON], оскільки позивач до цієї дати не звернувся із позовом до поручителя. Тому договір поруки вважає припиненим. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 380/109/08-А, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 147050,00 грн., строком до 17 січня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,25 відсотків річних. Дані кредитні ресурси використовувались відповідачем [PERSON] для придбання автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску (а.с.16-22). 18 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено договір застави майна № 380/53/08-3А, предметом якого є автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску (а.с. 127-128). 20 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено Договір про внесення змін до договору застави майна № 380/53/08-3А від 18 січня 2008, яким змінено кінцевий термін погашення кредиту до 17 січня 2017 року (а.с.129 Згідно меморіального ордеру № 22 від 18 січня 2008 року позивач перерахував кошти у розмірі 147050,00 грн. на рахунок ДП «АВТО Інтернешнл» на купівлю відповідачем [PERSON] автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску (а.с. 23). Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом перевірено розрахунок заборгованості по тілу кредиту та встановлено таке. 27 грудня 2012 року було реалізовано автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, та сплачено позивачу кредит у розмірі 38059,37 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 419239696 від 27 грудня 2012 року (а.с.116, 117). Згідно розрахунку заборгованості відповідачем за період з 04 лютого 2008 року по 22 березня 2010 року було сплачено позивачу грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 320,50 грн., а також за період з 30 червня 2009 року по 24 вересня 2010 року - у розмірі 8 919,75 грн., що разом складає 51 238,25 грн. Отже, сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором по тілу кредиту становить у розмірі 57 728,38 грн. (147050,00 грн.- 42 320,50 грн. - 8 919,75 грн. - 38059,37 грн.). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 147 050,00 грн. зі сплатою 9,25 відсотків річних. Судом перевірено розрахунок заборгованості по процентах та встановлено наступне. Згідно розрахунку заборгованості по процентах за кредитним договором за період з 18 січня 2008 року по 17 липня 2015 року відповідачу [PERSON] нараховано відсотки у розмірі 64086,29 грн. Відповідачем [PERSON] за період з 04 лютого 2008 року по 27 грудня 2012 року сплачено грошові кошти у розмірі 50 212,75 грн. у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 116, 118, 119, 120). Отже, заборгованість відповідача [PERSON] за відсотками за користування кредитними коштами становить у розмірі 13 873,55 грн.( 64086,29 грн.- 50 212,75 грн.) Відповідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом перевірено розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: пеня за несвоєчасне повернення кредиту складає у розмірі 9 666,84 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2944,84 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Тому за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення кредиту за період з липня 2014 року по червень 2015 року, з урахуванням суми заборгованості за кредитом у розмірі 57728,38 грн. та індексів інфляції сума інфляційних втрат за кредитом становить у розмірі 11165,39 грн. Також судом перевірено розрахунок інфляційних втрат по відсоткам та встановлено таке. За прострочення виконання зобов»язання по сплаті відсотків за користування кредитом за період з липня 2014 року по червень 2015 року, з урахуванням суми заборгованості за відсотками у розмірі 13873,55 грн. та індексів інфляції сума інфляційних втрат за відсотками становить у розмірі 3453,81 грн. Отже, відповідачем [PERSON] не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором № 380/109Є08-А від 18 січня 2008 року станом на 17 липня 2015 року у розмірі 98832 грн. 80 коп., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 57728,38 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 13873,55 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9666,84 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2944,84 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 11165,39 грн., інфляційних втрат за відсоткам у розмірі 3453,81 грн. Положеннями частин першої, другої статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини). 18 січня 2008 року між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 330/17/03-Пор, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором. (а.с 24-26). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позовні вимоги, оскільки договір поруки вважає припиненим. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2016 року № 6-2662цс15. 16 січня 2016 року банком пред'явлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений 17 січня 2015 року, тому право на звернення до суду у банка виникло з цієї дати. Виходячи з наведеного, банк звернувся з позовом до поручителя з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Оскільки на момент звернення банку із зазначеним позовом порука припинилася, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] слід відмовити. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягнути із [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, 29) заборгованість за кредитним договором № 380/109Є08-А від 18 січня 2008 року станом на 17 липня 2015 року у розмірі 98832 (дев"яносто вісім тисяч вісімсот тридцять два) грн. 80 коп., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 57728,38 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 13873,55 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9666,84 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2944,84 грн., інфляційниз втрат за кредитом у розмірі 11165,39 грн., інфляційних втрат за відсоткам у розмірі 3453,81 грн. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 482 грн. 49 коп. (а.с.1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі по 1 482 грн. 49 коп. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача на користь позивача у розмірі 420,00 грн.

Outcome: partial