Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача у сумі 243 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання - радикулопатія шийна і попереково - крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язові - тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двостороннього плечолопаткового періартроза другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових першого ступеню та колінних суглобів другого ступеню. Висновком МСЕК від 06.12.2006 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - 45 % та третя група інвалідності, при наступному огляді 04.12.2007 року підтверджено 45% втрати професійної працездатності, при наступному огляді 03.12.2009 року встановлено 45% втрати профпрацездатності безстроково у зв'язку з професійним захворюванням, та встановлено третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль, загальну слабкість. Вказав, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач не був присутній, представник позивача за довіреністю на задоволенні позовних вимог наполягає, обґрунтовуючи їх письмовими матеріалами справи. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, відсутній висновок про завдання позивачу моральної шкоди. Позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Крім того зазначив, що позивачем не вказано які само порушення законодавства допущено підприємством. Позивач на власний розсуд обрав місце роботи в шкідливих умовах, отримував від підприємства передбачені законодавством компенсації та пільги. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач з 01.01.1999 року по 24.01.2007 року працював підземним кріпильником на дільниці № 3 по підготовці і будівництву підземного комплексу шахти, дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3 шахти імені Орджонікідзе і підземним кріпильником по огляду та ремонту ствола підземного кар'єру 1-2 ПАТ «ЦГЗК», 24.01.2007 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.5-12). За виявленим професійним захворюванням складено акт від 27.10.2006 року розслідування хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 16-17). Пунктом 19 акту встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, а саме керівництвом Першотравневого кар'єру ВАТ «ПівнГЗК» шахт імені Орджонікідзе ВАТ «КЗРК», імені Орджонікідзе ВАТ "Центральний ГЗК" порушено вимоги ст.153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Позивачу [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія шийна і попереково - крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язові - тонічним синдромом, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двостороннього плечолопаткового періартроза другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових першого ступеню та колінних суглобів другого ступеню. Висновком МСЕК від 06.12.2006 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - 45 % та третя група інвалідності, при наступному огляді 04.12.2007 року підтверджено 45% втрати професійної працездатності, при наступному огляді 03.12.2009 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з професійним захворюванням, та встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до Закону України "Про "Охорону Праці", на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем. Так, вимогами ч.1 ст. 237-1 КЗпП України (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, а також ті обставини, що позивач пропрацював також на інших підприємствах, де також зміг отримати ушкодження здоров'я, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач пропрацював тривалий час на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.( зі змінами) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, який потребує багато часу проводити у лікарнях, проходити щорічні курси лікування, відчуває стійкі болі та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, має порушення ходи, не має змоги сидіти, відчуває гострі болі в тазовому відділі, відчуває біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, турбує оніміння кінцівок. У зв'язку з чим порушено нормальний життєвий уклад позивача, позбавлено його можливості реалізовувати звички та бажання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ПАТ "ЦГЗК", на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, а також характер та тривалість страждань позивача, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. без урахування утримання податків та обов'язкових платежів з ПАТ "ЦГЗК", що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial