Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

29.11.2019 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Михайленко О.В., звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Лубінської О.М. яким просив визнати незаконним рішення державного реєстратора КП «ЕНЕРГО» Лубінської О.М., щодо звернення стягнення на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., на підставі договору іпотеки №4111, посвідченого 29.12.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф.. Скасувати рішення державного реєстратора №48024194 від 31.07.2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Скасувати запис про реєстрацію права власності №32620218 від 29.07.2019 року, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінською О.М., про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,1 кв.м., житловою 26,5 кв.м., здійснену на підставі Договору іпотеки №4111 від 29.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф.. Стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачів зазначив, що 29.12.2007 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №640/832-К832, за умовами якого позивач отримала у позику 22 000 доларів США. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позивачами та АТ «Укрсоцбанк» 29.12.2007 року було укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2016 року, АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12.06.2017 року, було залишено без змін у задоволенні вказаного позову було відмовлено. 25.11.2019 року, отримавши довідку з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачі дізналися, що 29.07.2019 року право власності на належну їм квартиру за рішенням Державного реєстратора КП «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінською О.М.. було перереєстровано на ПАТ «Укрсоцбанк» Одночасено зазначив, що прийняття державним реєстратором рішення про перехід права власності на нерухоме майно, було здійснено з численними порушеннями вимог Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, а отже примусове відчуження квартири без згоди позивачів є неправомірним, оскільки банком не було надіслано позивачам письмової вимоги про усунення порушення умов кредитного договору. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.12.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду упорядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.12.2020 року у справі було вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.01.2020 року до участі у справі було залучено правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та відмовлено представнику АТ «Альфа-Банк» у застосуванні зустрічного забезпечення. 03.01.2020 року представник АТ «Альфа-Банк» подала до суду відзив, яким у задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, щоперехід права власності на спірну квартиру до АТ «Укрсоцбанк» відбувся з дотримання вимог чинного законодавства та умов визначених сторонами у кредитному договорі і договорі іпотеки. Крім того зазначила, що до вищевказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки звернення стягнення на зазначену квартиру здійснено не в примусовому порядку, так як відповідно до Іпотечного договору позивачі надали банку згоду на перехід права власності на предмет іпотеки за рішенням іпотекодержателя. Таким чином, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» була здійсненна за згодою позивачів, що відповідає положенням п. 4.5 Іпотечного договору 23.03.2020 року, представник позивачів - адвокат Михайленко О.В. подав до суду відповідь на відзив, в якій наголосив на порушенні уповноваженими особами АТ «Укрсоцбанк» ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо не направлення позивачам письмової вимоги про усунення порушення умов кредитного договору та повідомлення про звернення стяігнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. 22.05.2020 року представник АТ «Альфа-Банк» подала до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що 11.05.2019 року, у відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» на адресу позичальників було направлено письмове повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору, проте зворотнє повідомлення про отримання вказаного листа [PERSON] та [PERSON] відправнику повернуто не було, як і не було повернуто конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Зазначила, що Повідомлення, позичальники не отримували свідомо, що не може свідчити про неналежне виконання АТ «Укрсоцбанк» своїх зобов`язань за іпотечним договором в частині напрпавлення Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Ухваалою суду від 18.05.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Михайленко О.В. позовні вимоги підтримав наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у письмових заявах. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - Степаненко О.О., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтвердила фактичні обставини викладені у письмових заявах, в подальшому до судового засідання не з`явилася, надала заяву, що розгляду справи за її відсутності. Відповідач Державний реєстратор Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Лубінська О.М. до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причини неявки до суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив назву на АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «АльфаБанк» (надалі Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 640/832-К832. За умовами цього договору Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 000 доларів США на поточні потреби. На забезпечення виконання умов Кредитного договору, 29.12.2007 року між банком та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір іпотеки №4111, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф. за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м.. Свої зобов`язання за Кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала. 28.04.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з позивачів у солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.04.2017 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12.06.2017 року, у задоволені позову було відмовлено. 31.07.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінською О.М. було прийнято рішення №48024194 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». 29.07.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінською О.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинений запис №32620218, про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,1 кв.м., житловою 26,5 кв.м., здійснену на підставі Договору іпотеки №4111 від 29.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф.. Відповідно до умов п.п.4.1 Договору іпотеки №4111 від 29.12.2007 року у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За положеннями п.п.4.2, 4.5 Договору іпотеки №4111 від 29.12.2007 року у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом переоформлення на себе права власності, в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». За положеннями ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 5.06.2003 року N 898-IV (в редакції чинній на момент укладення договору) (далі Закон N 898-IV) іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст.33 Закону N 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно до положень ч.1 ст.35 Закону N 898-IV , у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положеннями ст.36 Закону N 898-IV визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону За приписами ст.37 Закону N 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, тапроцедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: - засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату; - або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення; - або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); - довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; Крім цього, протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Таким чином для реалізації іпотекодержателем свого права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на нього, за загальними правилами необхідно дотримання наступних умов: надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань за кредитним договором та повівдомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, та відповідно не здійснення боржником, після отримання вказаного повідомлення, у визначений в ньому строк, дій направлених на усунення порушень виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, банком 11.05.2019 року на адресу позивачів за вихідним номером 805 було направлено Повідомлення про усунення порушень та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Проте відомості, щодо отримання позивачами даного повідомлення - а саме повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи та у наданих Департаментом з надання адміністративних послуг ММР копіях реєстраційної справи, щодо державної реєстрації переходу права власності на кв. [ADDRESS] відсутні. Як і відсутні докази, щодо відмови позивачів від одержання такого відправлення чи його повернення відправнику у зв`язку із відсутністю адресата за місцем проживання або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення Таким чином, суд дійшов висновку що державним реєстратором при прийнятті рішення, щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, не дотримано вимоги вищевказаних положень Закону N 898-IV та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Крім того, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 19.05.2020 року по справі №644/3116/18 (провадження 14-45цс20). Так, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №227356458 та 227357278 від 08.10.2020 року, у [PERSON] та [PERSON] окрім квартири яка є предметом іпотеки відсутні у власності будь-які інші об`єкти житлової нерухомості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що квартира площею 40,1 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка використовується позивачами як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 29.12.2007 року, укладеного в іноземній валюті. Таким чином при розгляді заяви банку про перереєстрацію права власності на квартиру державний реєстратор Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінська О.М., повинна була перевірити наявність підстав для перереєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, врахувати положення Законів N 898-IV та № 1304-VII та відмовити Банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що вказані дії державного реєстратора є вчиненими з порушенням вимог діючого засконодавства, а рішення №48024194 від 31.07.2019 рокупро державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] у см.Миколаєві за АТ «Укрсоцбанк» підлягає скасуванню, як незаконне. При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження представника відповідача, що звернення стягнення на зазначену квартиру здійснено не в примусовому порядку, а за згодою іпотекодавців, відповідно з п. 4.5, підписаного ними Іпотечного договору, а отже до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону № 1304-VII, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечний договір, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядкуу спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Таким чином, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна. З урахуванням зазначеного висловлена представником відповідача позиція не грунтується на положеннях діючого законодавства. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. З урахуванням зазначеного, скасуванню підлягає запис про реєстрацію права власності №32620218 від 29.07.2019 року, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Миколаївської області Лубінською О.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,1 кв.м., житловою 26,5 кв.м., здійснену на підставі Договору іпотеки №4111 від 29.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф.. Щодо заявленої вимоги позивачів, про визнання незаконним рішення державного реєстратора щодо звернення стягнення на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., на підставі договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі №4111, посвідченого 29.12.2007 року, приватним нотаріусом ММНО Войтовською Ж.Ф., суд вважає її такою, що задоволенню не підлягає, оскільки не грунтується на положеннях діючого законодавства, так як державним реєстратором вказане рішення не приймалося. За положеннями ст.9 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV, до повноважень державного реєстратора входить забезпечення проведення державної реєстрації прав, яке здійснюється у порядку, визначеному положеннями цього Закону та Порядку. У даному випадку державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у відповідності до п.4.5 Договору іпотеки. Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №37134 від 29.11.2019 року судовий збір був сплачений [PERSON] у розмірі 768,40 грн. Таким чином, з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Лубінської О.М. на користь [PERSON] підлягають стягненню понесенні витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 384,20 грн., з кожного.

Outcome: partial