Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 8346 грн. страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду та судових витрат.. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 21.07.2019 р. на автодорозі Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ11173, який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер. Смерть потерпілого спричинила значну шкоду позивачу (матір потерпілого), яка полягає у моральній шкоді. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 11173 [PERSON] була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ№6618739. 14.07.2020 року слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №12019180000000207 від 22.07.2019 року в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Позивач звернулася до відповідача для вирішення спору в позасудовому порядку для отримання страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду в розмірі 16692,00 гривень. ПрАТ «Арсенал страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 8346,00 гривень. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю та просить в позові відмовити. Вказує, що дії водія не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, в той час, як у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали, перебуває порушення пішоходом [PERSON] ПДР України. Вказує, що в даному випадку страховик цивільно-правової відповідальності особи, яка використовує джерело підвищеної небезпеки, не повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі, оскільки у відповідності до п. 36.3.ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особою [PERSON] . Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та клопотання про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.07.2019 р. на 408 км +100 м автодороги Київ-Чоп, відбулась ДТП, за участю автомобіля ВАЗ 11173, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , відбулась дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля ВАЗ 11173 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер. Постановою слідчого управління ГУ НП в Рівненській області від 14.07.2021 р., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180000000207 від 22.07.2019 року, провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія на час вчинення ДТП була застрахована у відповідача, що підтверджується полісом № АМ/6618739. 18 грудня 2019 року представник позивача повідомив страховика про настання страхового випадку, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою. Судом встановлено, що у зв`язку з загибеллю [PERSON] з урахуванням наданих позивачем та отриманих страховиком в процесі розслідування випадку документів, право на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону має матір загиблого [PERSON] . За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі наданих представником позивача та отриманих страховиком документів, з урахуванням положень ст. 27 Закону, відповідачем визначено загальний розмір заподіяної позивачу шкоди в розмірі 16692,00 грн.. Відповідачем здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування в сумі 8346,00 грн. моральної шкоди. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивачу, завданої загибеллю в ДТП сина, в порядку страхової виплати. Ці правовідносини урегульовано нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Законом). Відповідно до ч.ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вказаної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди передбаченому Законом порядку. Так, відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, вказаною нормою встановлено загальне правило зменшення розміру відшкодування моральної шкоди в разі, коли іншим спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено певного порядку відшкодування такої шкоди. Якщо ж законом, яким врегульовано особливу сферу суспільних відносин, встановлений інший порядок, то визначена підстава зменшення розміру відшкодування не застосовується, адже можливість її вжиття виключається самою правовою нормою, а підлягають до застосування правила спеціального закону. Пунктом 27.3 ст. 27 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4 ст. 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто, спеціальним законом визначено розмір регламентної виплати, а її зменшення страховиком на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, яка є загальною правовою нормою та, у разі існування, відсилає до застосування норми спеціального Закону, є неправомірним та безпідставним. Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений ст.27 Закону розмір суми страхового відшкодування. За вказаних обставин доводи відповідача про те, що страховик має обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у рахунок сплати страхового відшкодування, заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди, лише в розмірі 50% є необгрунтованими. Суд критично оцінює посилання позивача на п. 36.3 ст. 36 Закону, оскільки вказана норма передбачає відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Крім того, у такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. Встановивши, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталося за участі забезпеченого ПАТ "СК "Арсенал Страхування" транспортного засобу під керуванням [PERSON] , загинув пішохід [PERSON] , суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого при подачі заяви була звільнена позивач, який становить 2270,00 грн. та розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір». До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду надано договір про надання професійної правової допомоги №11-02/21, детальний опис робіт (виконаних послуг) на загальну суму по 4500 грн. Представник відповідача у відзиві на позов просив судові витрати покласти на позивача. Крім того, подав заяву про зменшення витрат на правничу допомогу. Стверджує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, неспіврозмірним з ціною позову, кількістю часу витраченого на надання правової допомоги, а тому просить зменшити розмір витрат на 99%. Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4500,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані докази, передбачені ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України для їх підтвердження. На підставі наведеного,

Outcome: approved