Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.10.2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2669. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось і 01.02.2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач по справі з позивачем та сином не проживає, і взагалі з останнім не бачиться, не приймає участі у його вихованні, не дарує подарунків. Відповідач жодного разу не пропонував провести вихідні разом із сином, а в подальшому взагалі змінив номер телефону, і так останні п'ять років позивач не спілкується з ним навіть по телефону. Позивач та її батьки повністю утримують [PERSON] та намагаються надати йому усе необхідне, надають належне медичне лікування. Проте позивач отримує невелику заробітну плату і не має змоги самостійно повністю забезпечувати сина. Малолітній [PERSON] взагалі не знає свого батька. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ? від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15.09.2017 року до участі у справі було залучено орган опіки та піклування Вінницької міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 06.11.2017 року через канцелярію суду позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просила змінити спосіб виконання батьком обов'язку утримувати дитину, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 2 500, 00 гривень до досягнення дитиною повноліття. За клопотанням позивача ухвалою суду від 07.11.2017 року було витребувано докази по справі, а саме: з ВО ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області довідки про доходи відповідача за 2016 -2017 роки, з ПАТ КБ «Приват Банк» інформації щодо укладених між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] кредитних та депозитних договорів та відкритих у ПАТ КБ «Приват Банк» рахунків на ім'я [PERSON] та рух коштів по ним. Також, суд вирішив витребувати з Органу опіки та піклування Вінницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач та її представник просили змінені позовні вимоги задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Представник відповідача позов визнав частково, щодо позбавлення батьківських прав відповідача заперечував, а щодо стягнення з відповідача аліментів зазначив, що визнає позов в межах 1 000, 00 гривень. Відзиву на позов подано не було. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л.Є. до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року було розірвано. (а.с. 8) Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який на даний час проживає разом із матір'ю. (а.с. 15, 16). З характеристики, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 72» 03.07.2017 року на [PERSON] вбачається, що він охайний і вихований хлопчик, має врівноважений характер і легко знаходить спільну мову як з дітьми так і з дорослими. [PERSON] виховується у неповній сім'ї, де мама [PERSON] докладає усіх зусиль для того, щоб дитина росла всебічно розвинена та ні в чому не мала потреби. Протягом трьох років перебування [PERSON] у дитячому садочку вихованням сина займалася мати. Батько жодного разу не навідувався до дитячого садка. (а.с. 9) [PERSON] є учнем хореографічного відділення (спортивно-бальні танці) Закладу «Вінницька дитяча школа мистецтв «Вишенька». Мати займається вихованням та навчанням сина, систематично відвідує усі святкові заходи, батьківські збори, оплачує навчання дитини у школі. Інформацією про участь батька у вихованні [PERSON] заклад не володіє. (а.с. 10) Судом встановлено, що позивач витрачає значні кошти на утримання дитини, на її про фізичний і духовний розвиток, навчання. (а.с. 12-14, 22-32) Позивач працює в КЗ «ЦПМСД № 3» на посаді фельдшера - лаборанта клініко діагностичної лабораторії та має хорошу характеристику. (а.с. 11) Розмір її доходів за січень - червень 2017 року становить 23 588, 50 гривень. (а.с. 18) В судовому засіданні судом оглянуто виписку по рахункам відповідача в ПАТ КБ «ПриватБанк» та довідку про його депозити. (а.с. 129-131) [PERSON] також являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 133) В судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які суду повідомили, що відповідач участі у вихованні сина не приймав, навіть ним не цікавився, хоча перешкод у спілкуванні не було. Про його матеріальний стан невідомо. Утримують і виховують [PERSON] його мати та її батьки. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст.19 СК України). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 11.12.2017 року № 01-00-011-53733 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO](а.с. 120-121). Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з сином, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до його неповнолітньої доньки, оскільки це викликано необхідністю. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвиткудитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Також, судом прийнято до уваги, що відповідач має на утриманні ще одного сина - [PERSON] Посилання представника відповідача на те, що відповідач ніде не працює і ніякого доходу не отримує, то вбачається доцільним підкреслити, що батько дитини має реальну можливість заробляти визначені судовим рішенням необхідні кошти для утримання своєї дитини. Посилання позивача на скрутне особисте матеріальне становище, не є тими підставами, які тягнуть не виконання обов'язку утримання дитини та не може і не повинно ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власної дитини. Батько має шукати способи виконання обов'язку, а не причини, з яких він не здатен сплачувати аліменти. Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази та врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, зокрема, обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд дійшов до переконання в тому, що відповідач зобов'язаний та може надавати щомісячне утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 750, 00 гривень щомісячно. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Окрім того, в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держависудовий збір в сумі 640, 00 гривень та на користь [PERSON] судовий збір в сумі 640, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial