Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] його батьки. [INFO] помер батько, а [INFO] померла мати. 26 травня 2006 року мати на випадок смерті склала заповіт, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №1610, згідно якого належну їй ? частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] заповіла йому, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Грошовий вклад з рахунку [NUMBER] в відділенні ощадного банку №6335/039 м. Рівне, заповіла йому. 20 листопада 2013 року він звернувся до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За місцем звернення йому було роз'яснено про те, що приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу №10 щодо майна [PERSON], а тому рекомендовано звернутися за місцем заведення спадкової справи. У розмові з приватним нотаріусом останній повідомив, що заповіт, складений [PERSON] 26 травня 2006 року не має юридичної сили, оскільки існує інший заповіт, складений [PERSON] Зіславшись на таємницю вчинення нотаріальних дій, нотаріус відмовив йому у видачі копії останнього заповіту. Зі слів відповідачки відомо, що 28 вересня 2013 року мати склала заповіт на її користь. Надати копію заповіту відмовилась. На час складання заповіту [PERSON] перебувала у безпорадному стані, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження [PERSON] на випадок її смерті не було дотримано таких вимог до правочину, як вільне волевиявлення його учасника, яке повинно відповідати його внутрішній волі. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати заповіт недійсним. 02 квітня 2014 року представник позивача подала до суду заяву про зміну підстав позову і вказала, що 28 вересня 2013 року з 14 год. 30 хв. до 17 год. 20 хв. приватний нотаріус [PERSON] вчиняв нотаріальну дію, тобто складав заповіт поза межами свого робочого місця за викликом [PERSON] Із поданої нотаріусом належним чином посвідченої копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №35260813 від 28.09.2013 року, а також інформаційної довідки про реєстрацію в Спадковому реєстрі №35287405 від 07.10.2013 року, зазначено : дата та час реєстрації « 28.09.2013 року 11 год. 14 хв.». Отже реєстрація заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі, посвідченому 28.09.2013 року приватним нотаріусом відбулась неправомірно до вчинення нотаріальної дії. На час реєстрації заповіту у спадковому реєстрі не існувало одностороннього правочину викладеного у формі, встановленій законом. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, заноситься до Журналу обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3235/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за №1318/18613. В порушення вимог п.3 глави 1 розділу 1 Порядку у посвідчувальному написі на вказаному заповіті не зазначено місце вчинення нотаріальної дії, адреси, за якою вчинявся правочин та часу його складання. Позивач стверджує, що стан здоров'я [PERSON] погіршувався із кожним днем. Вона була лежача, не розмовляла, самостійно приймати їжу не могла, координація рухів була відсутня. За таких обставин 28 вересня 2013 року об 11 год. 14 хв. звернутися до нотаріуса з метою посвідчення заповіту не була спроможна. 06 травня 2014 року представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог в якій вказала, що ознайомившись із матеріалами, наданими згідно ухвали Рівненського міського суду приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], 05 травня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з метою визнання ним заповіту [PERSON], записаного і посвідченого 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], підписаного [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №537 нікчемним. Отримав усну відмову на тій підставі, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону. Згідно ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причини, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту, вимоги зазначених норм не дотримані, а лише зазначено, що «у зв'язку з похилим віком гр. [PERSON] за її дорученням, у її та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту підписаний [PERSON]». Оскільки [PERSON], [INFO], то на час складання заповіту перебувала у престарілому віці, а не в похилому. Крім того, досягнення особою певного віку не є підставою для неможливості підписання нею вчинюваного правочину. Про те, що [PERSON] хворіла або мала фізичну ваду, яка б позбавляла її можливості власноручно підписати заповіт, не зазначено. Особа [PERSON], який підписав заповіт, його матері і йому невідома. Доручити йому вчинити підпис за неї вона не могла. Підпис [PERSON] на тексті заповіту не засвідчений нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, що не відповідає вимогам ст.78 ЗУ «Про нотаріат» і п.4 ст.207 ЦК України. Відомості про документ, на підставі якого встановлено особу [PERSON], ніде не зазначений, не внесені ці відомості до журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій, що є порушенням п.7.22 Правил ведення нотаріального діловодства. Згідно абзацу 3 частини 2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Як зазначено із змісту оспорюваного заповіту не зазначено, що [PERSON] через фізичні вади не може сама прочитати заповіт. Окрім недотримання форми заповіту, порушений порядок його посвідчення. У посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Як вбачається із Журналу обліку викликів нотаріуса за межі нотаріальної контори чи робочого місця, на час реєстрації заповіту у спадковому реєстрі не існувало одностороннього правочину [PERSON], тобто не було волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним їй на праві власності майном на випадок смерті. Нотаріусом проведено реєстрацію неіснуючого заповіту. Враховуючи стан здоров'я матері, 28 вересня 2013 року об 11 год. 14 хв. звернутися до нотаріуса з метою посвідчення заповіту вона не була спроможна, як і не могла вільно висловити своє волевиявлення щодо укладення заповіту на випадок смерті. Просить визнати нікчемним заповіт [PERSON], записаний і посвідчений 28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], підписаний [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №537. Позивач та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, за мотивів, викладених у заяві про уточнення позовних вимог. Просили позов задовольнити, при цьому пояснили, що при складанні заповіту не була дотримана його форма та був порушений порядок посвідчення заповіту. Заповіт був нотаріусом зареєстрований в реєстрі зранку, а згідно журналу нотаріуса виклик був здійснений тільки в 14 год. 28 вересня 2013 року. Крім того позивач вважає, що померла мама не могла скласти заповіт на дочку. До початку розгляду справи по суті, представник відповідача подав до суду заперечення проти позову, у яких вказав, що нотаріусом було перевірено дієздатність [PERSON] в момент вчинення правочину. Жодного сумніву щодо дієздатності заповідача та усвідомлення нею її дій у нотаріуса не виникло. Епікриз, виданий неврологічним відділенням не підтверджує, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій у момент вчинення нею правочину, а містить лише загальну інформацію про стан її здоров'я. Інформація в епікризі стосується лише того, що [PERSON] зверталася до медичного закладу з метою лікування гіпертонічної хвороби. Крім того, довідкою про причину смерті від 30 вересня 2013 року встановлено, що причиною смерті була хвороба серця. За життя померла лікувала хвороби тіла, а не психіатричні розлади. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Також пояснили, що заповідачка була хвора, і не могла підписувати заповіт. Не є порушенням підпису заповіту іншими особами. Можливо нотаріус і порушив деякі нотаріальні дії, однак це не стосується визнання заповіту нікчемним. Мама сама попросила викликати нотаріуса, але хто саме його викликав вона не пам"тає. Також відповідачка пояснила, що вона не була присутня при підписанні заповіту. Нотаріус був по місцю проживання у першій половині дня. Нотаріус їй заповіт не показував. Після підписання заповіту, мама прожила одну добу. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, при цьому пояснив, що 28 вересня 2013 року до нього в першій половині дня приїхав чоловік відповідачки і попросив поїхати по місцю його проживання для складання заповіту. Після цього приїхала відповідачка, і заплатила відповдні кошти за посвідчення заповіту. Тоді він провів підготовчі дії в реєстрі, поставив реєстровий номер 537, і в 14 год. виїхав по місцю проживання відповідачки за адресою [ADDRESS]. Приїхавши в даний будинок, він поспілкувався з заповідачкою, яка була у хворобливому стані і попросила скласти заповіт. Тоді він попросив чоловіка відповідачки покликати свідків, так як побачив, що заповідачка через фізичні вади та хворобу не може сама підписати заповіт. Після цього, вона повідомила, що все майно бажає заповісти дочці. Він у присутності свідків склав заповіт і прочитав всім у голос, а свідки підписали даний заповіт. Посторонніх людей в кімнаті не було. В нотаріальну контору він приїхав біля 17 год. Свідків, які підписували заповіт заповідачка і він не знає. Допитана в судовому засіданні [PERSON] показала, що осінню 2013 року в першій половині дня вона проходила по вул. У. Самчука в м. Рівне, і була запрошена нотаріусом та ще одним чоловіком в один з будинків для підписання заповіту. Знаходячись в кімнаті будинку, вона бачила, як нотаріус читав жінці, яка лежала на ліжку вголос заповіт. Ні заповідачку, ні нотаріуса вона не знала. Після цього, вона разом з іншими свідками підписала даний заповіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сусідкою [PERSON] Восени 2013 року остання дуже часто хворіла, однак вона все розуміла і могла розмовляти. За нею постійно доглядала дочка [PERSON] Син [PERSON] проживав у Росії і часто приїжджав. Стосовно складання заповіту їй нічого не відомо. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона часто ходила до [PERSON] як додому так і в лікарню, бо була з нею знайома. Останній раз провідувала за тиждень перед смертю. За нею постійно доглядала дочка, оскільки син проживає в Росії. Про заповіт їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] показала, що вона знала померлу [PERSON] більше 15 років. Постійно ходила до неї додому провідувати, а восени 2013 року вона дуже хворіла. Стосовно складання останньою заповіту вона нічого не може сказати. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] показав, що восени 2013 року він в першій половині дня проходив по вул. У. Самчука в м. Рівне. На вулиці біля будинку №34 стояли два чоловіки, один з яких представився нотаріусом та запросили його пройти в будинок. В будинку були ще свідки, і нотаріус підійшов до жінки, яка лежала на ліжку і почав її питати та писати заповіт. Написавши заповіт нотаріус прочитав його вголос, і свідки, які знаходились в кімнаті його підписали. Заповідачка говорила, що все майно заповідає своїй дочці, і не заперечувала про підпис заповіту при свідках. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знала [PERSON] і часто їй допомагала по господарству. 25 вересня 2013 року до неї приїжджав син з Росії, і вона будучи у них дома поздоровалась з померлою, однак [PERSON] на неї не зреагувала. Остання була в хворобливому стані і постійно лежала. Вона знала, що брат і сестра між собою не дружили. Стосовно заповіту померлої їй нічого не відомо. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що 13 вересня 2013 року вона разом з чоловіком [PERSON] приїхали в Рівне до мами чоловіка. Будучи дома, свекруха постійно лежала в ліжку бо була дуже хвора. Пізніше їй викликали швидку допомогу, яка забрала її в лікарню. У них були неприязні стосунки з дочкою [PERSON] вже більше 10 років. 20 вересня 2013 року свекруху виписали з лікарні, і вони з чоловіком привезли її додому. Через хворобу [PERSON] вже не розмовляла. 25 вересня 2013 року вони з чоловіком поїхали в Росію. Стосовно складання заповіту свекрухою їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що восени 2013 року він перебував в районі вул. У. Самчука в м. Рівне та проходячи повз один з будинків, його запросив нотаріус бути присутнім при посвідченні заповіту. Людей, які знаходились в кімнаті будинку та нотаріуса він не знав. Нотаріус зі слів жінки, яка лежала в ліжку написав заповіт, а потім прочитав вголос. Вказана жінка сама не могла читати і підписувати. Він знає з заповіту, що жінка все майно заповідала дочці. В кімнаті були свідки, які підписували заповіт, та часто заходила прибиральниця, яка то заходила в кімнату то виходила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1547, [PERSON] померла [INFO]. Як видно з копії заповіту від 28 вересня 2013 року, [PERSON] все своє майно, яке на день смерті буде належати їй за законом, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідає своїй дочці [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Право на пред"явлення позову у особи про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Недійсні заповіти діляться на нікчемні та оспорювані. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми, є нікчемним. Однією з особливостей заповіту як правочину є те, що він водночас може бути віднесений і до нікчемних , і до оспорюваних правочинів. Заповіт може бути визнано нікчемни з часу його укладення за умови, якщо: заповіт уклала особа, яку визнано в судовому порядку недієздатною; заповіт уклала особа, яка не досягла віку заповідальної дієздатності; заповіт укладено через представника; заповідач не підписа особисто заповіт і за його проханням заповіт не підписаний іншим громадянином у випадках передбачених законодавством; за проханням заповідача заповіт підписано особою, яка не мала права його підписувати; заповіт посвідчений особою, якій чинне законодавство таких повноважень не надає. Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Однією з головних особливостей нікчемного правочину є відсутність необхідності визнання такого правочину недійсним в судовому порядку. Таким чином, надається можливість відмовитися від виконання зобов"язань без рішення суду, що схоже на інститут неукладеної угоди. Згідно зі ст. 236 ЦК України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов"язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов"язані з його недійсністю. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ч.1 та ч.2 ст.1257 ЦК України в сукупності, як на обгрунтування своїх позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч.1ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Разом з цим ч.2 ст.1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зі змісту викладених положень ЦК України випливає, що в разі порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіт є нікчемним, а значить згідно загальних положень ч.2 ст.215 ЦК України недійсність цього заповіту встановлена законом і визнання його нікчемним (недійсним) не вимагається. Суд не визнає недійсним правочин, який вже є недійсним в силу положень закону. Верховний Суд України в п.4 Постанові Пленуму від 06 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Як видно з п.5 даної постанови, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами : про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Суд встановлено, що [PERSON] хворіла маючи фізичну ваду, яка б позбавляла її можливості власноручно підписати заповіт , однак нотаріусом ніде даний факт зазначено не було. Відомості про документ, на підставі якого встановлено особу [PERSON] ніде не зазначений, не внесені ці відомості до журналу реєстрації нотаріальних дій, що є порушенням п. 7.22 Правил ведення нотаріального діловодства. Крім того в порушення " Порядку ведення нотаріальних дій нотаріусами України" у посвідчувальному написі на заповіті та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не зазначено часу, місця вчинення нотаріальної дії, адреси, а також не вказано причину, з якої нотаріальна дія була вчинена поза робочим місце приватного нотаріуса. Також на час реєстрації заповіту у спадковому реєстрі під номером 537 ще не існувало одностороннього правочину [PERSON], а тому нотаріусом проведено реєстрацію неіснуючого заповіту. Позивачем в судовому засіданні наведено підстави порушення вимог щодо форми та посвідчення спірного заповіту відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України., а тому він є нікчемним, і на підставі ст. 215 ЦК України визнання заповіту недійсним не вимагається . Визнання факту нікчемності спірного заповіту не може бути предметом спору у судовому засіданні. Тому на підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed