Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в особі представника - адвоката Синюк С.Л. звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить: стягнути з відповідач на користь позивача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 17 274,57 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 грн. та 5000 грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що 17.12.2018 Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АК/0747537 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Ford KUGA», реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб). 31.05.2019 в місті Харкові на проспекті Московському відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «Ford KUGA», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Московського районного суду міста Харкова від 21.11.2019 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . 03.06.2019 до AT «ПРОСТО-страхування» зі повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, звернувся [PERSON] та повідомив, що було пошкоджено його транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до Звіту № 244/2019 від 24 червня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 44 436,43 гривень. 14.01.2020 [PERSON] звернувся до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду даної заяви АТ «ПРОСТО-страхування» дорожньо-транспортну пригоду, яка малі місце 31.05.2019, було визнано страховим випадком, про що 28.01.2020 було складено страховий акт № 137372, відповідно до якого страхове відшкодування становить 34 549,14 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 1970 від 29.01.2020 АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 34 549,14 гривень, Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 34 549,14 гривень. Представник позивача посилається на положення ст.27 Закону України «Про страхування», ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.2 ст.1187 ЦК України, ст.1191 ЦК України. Вказує також, що згідно із ст. 38-1.1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": „У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи водієм, водійський стаж якого є меншим ніж визначено умовами договору страхування, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування". Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу». Відповідно до п.10 Полісу № АМ/6751298 від 17.12.2018 страховий платіж становить 610,00 гривень. Підставою для встановлення такого розміру страхового платежу є те, що страхувальник [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 24.04.2007. Таким чином [PERSON] зобов`язаний відшкодувати АТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 34 549.14 грн. - 50 % = 17 274.57 гривень. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО - страхування» намагалося здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення регресної вимоги № 04-547 від 19.02.2020 на адресу відповідача, однак, останній жодним чином не відреагував на дане звернення. Крім того, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» понесло додаткові судові витрати в розмірі 5 000,00 гривень, які пов`язані із наданням правничої допомоги. Оскільки позивач не є фахівцем у галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів був змушений звернутися за правовою допомогою до особи, яка надає послуги в галузі права - Адвокатського бюро «Синюк та партнери». 01.01.2020 між АТ «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги по відшкодуванню шкоди по страховому випадку, який відбувся із забезпеченим транспортним засобом «Ford KUGA», реєстраційний номер [NUMBER] . Правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась керівником Адвокатського бюро «Синюк та партнери» - Синюком Станіславом Леонідовичем, який є адвокатом. За надану правничу допомогу позивач сплатив 5 000,00 гривень, що підтверджується Реєстром справ від 01.10.2020, Актом виконаних робіт від 30.10.2020; детальним описом робіт (наданих послуг) від 30.10.2020, та платіжними дорученнями № 14603 від 01.10.2020. За змістом детального опису робіт (наданих послуг) адвокат Синюк С.Л. надав позивачеві юридичні консультації, вивчив матеріали справи і відповідну законодавчу базу, проаналізував практику і склав документ правового характеру, що узгоджується із обов`язками, визначеними договором про надання правової допомоги. На підставі викладеного позивач в особі представника - адвоката СИнюк С.Л. звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичний осіб - відповідачів у справі та отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 17 274 грн. 57 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 22.03.2021 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Так, відповідач [PERSON] просить прийняти, врахувати цей відзив і викладені в ньому заперечення проти позову та залишити позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до нього про відшкодування шкоди без задоволення та покласти на позивача Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» судові витрати, включно з витратами [PERSON] на правову допомогу в сумі 6 400 грн. 00 коп. При цьому посилається на те, що на виконання свого обов`язку відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 13.12.2018 [PERSON] звернулася до службових осіб Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (надалі - «Страховик» та/або «Позивач») - із вимогою про страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - належного їй на праві власності автомобіля Ford KUGA, реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб). Страховик в особі своїх співробітників погодився - та уклав із [PERSON] внутрішній договір обов`язкового страхування, на підтвердження укладення якого позивачем був оформлений та виданий [PERSON] Поліс № АМ/ 6751298 від 13.12.2018 - зі строком дії з 17.12.2018 по 16.12.2019. 31.05.2019 близько 21:20 неподалік будинку № 57/63 по проспекту Московському в місті Харків на абсолютно вільній проїзній частині у майже нерухомий автомобіль Ford KUGA (реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] на великій швидкості ззаду в`їхав автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . [PERSON] переконаний у вині саме [PERSON] в цьому зіткненні. В будь-якому разі, якоїсь очевидної вини [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді не було. Але співробітники поліції, що прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, відмовилися вилучити відео з реєстратора в автомобілі під керуванням [PERSON] та відібрати пояснення у свідка ДТП; зробили вкрай поверхневий огляд місця події; зі значними очевидними викривленнями склали схему ДТП, знехтували зауваженнями [PERSON] щодо неї, а також його усними та письмовими поясненнями - і, як наслідок, склали адміністративний протокол виключно лише проти [PERSON] . З огляду на очевидну упередженість і необ`єктивність співробітників патрульної поліції, що мала своїм наслідком внесення ними в Схему місця ДТП завідомо неправдивих відомостей, [PERSON] змушений був самостійно здійснити фотофіксацію місця ДТП. Роздруковані світлини місця ДТП були надані [PERSON] судді Московського районного суду м. Харкова в ході судового засідання 05.07.2019 по справі № 643/9187/19, після чого так звана очевидність вини саме [PERSON] в зіткненні автомобілів стала під велике питання, і суддя змушена була призначити по справі судову авто-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Харківського НДІСЕ ім. заел. проф. М. С. Бокаріуса. В результаті проведеної роботи експерти з легкістю встановили нібито порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху і, навіть, з`ясували, як саме він мав уникнути ДТП: затилком побачити позаду летючий на скаженій швидкості автомобіль Mitsubishi Outlander із вимкнутими фарами та ходовими вогнями в темну пору доби - і діяти у відповідності до п. 12.3 ПДР України. В той же час, експерти так і не змогли з`ясувати, чи міг водій [PERSON] уникнути в`їзду в один єдиний на дорозі з чотирма смугами руху майже стоячий автомобіль BMW під керуванням [PERSON] - і, взагалі, чому не загальмував, побачивши поперед себе перешкоду. 21.11.2019 Московським районним судом м. Харкова в адміністративній справі № 643/9187/19 винесено постанову про закриття провадження відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. 24.12.2019 за результатами розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] Харківським апеляційним судом винесена постанова про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року - без змін. Згодом, [PERSON] засобами поштового зв`язку отримав лист з позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до нього про відшкодування шкоди - разом із ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 про прийняття її до розгляду та відкриття провадження № 2/953/1334/21 у справі №953/21160/20. Відповідач [PERSON] незгодний з позовними вимогами Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» з огляду на те, що позивач зробив передчасний та абсолютно хибний висновок, ніби дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини відповідача, оскільки постановою Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 по справі № 643/9187/19 вини відповідача в ДТП 31.05.2019 року - не встановлено. Крім того, у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди в порядку регресу з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки умови, визначені у ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - відсутні. Оскільки відповідач [PERSON] не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище Полісом, а визначені статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для подання позову про відшкодування шкоди в порядку регресу саме з [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу - відсутні. Таким чином, позивач передчасно вважав вину [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної події доведеною та незаконно намагається перекласти на нього обов`язок несення витрати своєї господарської діяльності. Також вказує, що відповідач [PERSON] має право на відшкодування судових витрат, і в тому числі витрат на правову допомогу. [PERSON] звернувся до фахівця у галузі права - адвоката Поліщука Олега Леонтійовича для отримання професійної правничої допомоги зі складення відзиву на позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди. 22.03.2021 між відповідачем та адвокатом Поліщуком Олегом Леонтійовичем був укладений Договір № 01-22/03-21 про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат Поліщук Олег Леонтійович зобов`язався надавати відповідачу правову допомогу зі складення в Київський районний суд м. Харкова відзиву на позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» у цивільній справі № 953/21160/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Відповідач вказує, що об`єктивно не має можливості сплатити визначений між відповідачем та адвокатом розмір гонорару за надані послуги, у зв`язку з цим 22.03.2021, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, на виконання доручення від відповідача [PERSON] та за його особисті грошові кошти, його уповноважений представник [PERSON] перерахував визначений розмір гонорару в сумі 6 400 грн. 00 коп. на зазначений в договорі про надання правової допомоги картковий рахунок адвоката. На виконання вказаного договору, адвокатом Поліщуком О. Л. складено відзив на позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» у цивільній справі № 953/21160/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО- страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди, з яким [PERSON] наразі звертається в Київський районний суд м. Харкова. З метою компенсування витрат, які були понесені [PERSON] у зв`язку із виниклою необхідністю звернення до адвоката Поліщука О. Л. для надання ним професійної правничої допомоги з метою написання відзиву, на виконання вимог ч. З ст. 137 ЦПК України, [PERSON] подано та зазначено у відзиві на позовну заяву детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних його адвокатом під час складення відзиву на позовну заяву. Таким чином, станом на момент подання відзиву на позовну заяву понесені відповідачем [PERSON] судові витрати складаються із сплаченого ним адвокату гонорару в сумі 6 400 грн. 00 коп. Правом на подачу відповіді на відзив представник позивача не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, 25.02.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Синюк С.Л. про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.74). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлений. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до полісу №АМ/6751298 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 17.12.2018 по 16.12.2019 [PERSON] застрахувала свою відповідальність у ПРАТ «ПРОСТО-страхування», як власник наземного транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак [NUMBER] , страхова сума за шкоду, завдану майну становить 100 000 грн., розмір франшизи 1000 грн. (а.с.5). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Законом України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. За статтею 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який набув чинності з 01 січня 2005 року, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто виходячи із суті такого страхування закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоді життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV). Статтею 9 Закону № 1961-ІV встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. 03.06.2019 [PERSON] звернувся до ПРАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, де винною у ДТП особою вказано водія транспортного засобу Ford Kuga, номерний знак [NUMBER] , інший учасник - водій транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER] , який застраховано у ПрАТ «Ск «ПРОВІДНА» (а.с.6-7). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с.8). Постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 адміністративне провадження відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с.9). Згідно змісту вказаної постанови, [PERSON] 31.05.2019 року о 21-20 годині, керуючи автомобілем «Ford Kuga», д.н.з. [NUMBER] , в м.Харків по пр.Московський, 65, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скої зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, внаслідок чого заподіяно матеріальну шкоду. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Відносно нього було складено адміністративні протоколи по ст.122-4, ст.124 КУпАП. Постраждалих в даному ДТП немає, автомобілям завдано матеріальний збиток. Постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019 апеляційну скаргу представника потерпілого [PERSON] - адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича - залишено без задоволення. Постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2019 року - залишено без змін (а.с.11-14). 24.06.2019 ФО-П [PERSON] складено Звіт №244/2019 про оцінку автомобіля Mitsubishi Qutlander держномер [NUMBER] , відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mitsubishi Qutlander держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 31.05.2019, без врахування величини втрати товарної вартості складає: 44436,43 грн. (а.с.15-42). 14.01.2020 [PERSON] звернувся до ПРАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 34549,14 грн. (а.с.43, 44-45). 28.01.2020 ПРАТ «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт №137372 із визначенням вартості матеріального збитку 35549,14 грн., розмір франшизи 1000,00 грн., розмір страхового відшкодування 34549,14 грн., виплату якої слід здійсними на користь [PERSON] (а.с.46). Відповідно до платіжного доручення №1970 від 29.01.2020, АТ «ПРОСТО-страхування» було перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 34 549,14 грн. (а.с.47). 19.02.2020 ПРАТ «ПРОСТО-страхування» було направлено регресну вимогу на суму 17 274,57 грн. [PERSON] (а.с.48). Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Відповідно до Полісу № АМ/6751298 від 17 грудня 2018 року страховий платіж становить 610,00 гривень. Підставою для встановлення такого розміру страхового платежу є те, що страхувальник [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 24 квітня 2007 року. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Матеріалами справи підтверджується, що 31.05.2019 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Kuga, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (відповідача у справі) та автомобіля Mitsubishi Qutlander реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю Mitsubishi Qutlander реєстраційний номер [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019, яка залишена без змін Харківським апеляційним судом, адміністративне провадження відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 1 ст.38. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Оскільки відповідач у справі не є страхувальником за полісом, який має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», був під час дорожньо-транспортної пригоди 31.05.2019 водієм транспортного засобу «Ford Kuga», д.н.з. [NUMBER] , що застрахований за полісом № АМ/6751298, з урахуванням того, що за вказаним полісом здійснено відшкодування потерпілій особі, він мав би відшкодувати завдану шкоду, у разі встановлення його вини у вчиненні ДТП. Так відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У наведених правових нормах мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio - предрешение) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14). Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17). Однак, ані постановою Московського районного суду м.Харкова від 21.11.2019, ані постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2019, вину [PERSON] у вчиненні ДПТ, яка сталася 31.05.2019, встановлено не було. У вказаних постановах містяться посилання на порушення [PERSON] пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП, при цьому судами зазначено «згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №213845 стосовно [PERSON] », тобто судовим розглядом справи про адміністративне правопорушення вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена не була. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПРАТ «ПРОСТО-страхування» та стягнення з відповідача затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 17 274,57 грн. у зв`язку із необгрунтованістю. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовлє позивачу у задвооленні позовних вимог у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу відсутні. Щодо розподілу витрат відповідача на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника відповідача у справі міститься свідоцтво Поліщука Олега Леонтійовича про право на заняття адвокатською діяльністю, договір №01-22/03-21 про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Поліщуком Олегом Леонтійовичем та [PERSON] , пунктом 1.1 якого визначено, що адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу з підготування, складення та виготовлення в Київський районний суд м.Харкова Відзиву на позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» у цивільній справі №953/21160/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди та подальше ведення цієї цивільної справи аж до її остаточного вирішення. За домовленістю Сторін, вартість послуг Виконавця за цим Договором буде визначатися за погодинним розміром наступним чином: за одну витрачену годину роботи Виконавця - Клієнт зобов`язаний сплатити 1280 грн. (п.3.2 Договору). Відповідно до Додатку №1 до Договору - Калькуляція-рахунок, адвокатом було витрачено 5 годин, загальна вартість наданих послуг становить 6400,00 грн. 22.03.2021 сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги, загальною вартістю 6400,00 грн. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам №816/2096/17, №826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Стороною позивача не полано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати відповідача на правничу (правову) допомогу у розмірі 6400 грн., у зв`язку з чим суд стягує з ПРАТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 6400,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). На підставі викладеного,

Outcome: approved