Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2020 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про визнання права власності на гараж,в якому просив визнати за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS] у складі : гараж літ. «Б» та погріб літ.«б». В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є власником гаража [ADDRESS] , згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 10.10.2007 року. Згідно зазначеного рішення, вказане нерухоме майно підлягає державній реєстрації, рішення є остаточним і оскарженню не підлягає. У зв`язку зі складними життєвими обставинами позивач не звернувся до органів БТІ з приводу проведення державної реєстрації права власності на спірний гараж одразу після прийняття рішення судом. На звернення позивача, відповідач заперечив можливість вирішення даного питання, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на гараж. Обмежень з приводу вирішення спорів щодо нерухомого майна станом на 2007 рік не було. Таким чином, [PERSON] вважає, що він у встановленому законом порядку набув право власності на спірний гараж. Однак, у зв`язку із зміною в законодавстві на даний час позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на нього і відповідно реалізувати гарантоване Конституцією України право власності. Ухвалою суду від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що гараж, розташований по [ADDRESS] , є самочинним будівництвом, оскільки побудований на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила будівництво. Позивач та його представник до суду не з`явилися, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, в наданій заяві просив справу розглянути у його відсутність, відмовити в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, і відповідачем це не було спростовано, що позивач 01.09.1990 року уклав угоду купівлі-продажу нерухомого майна, за цим договором позивач став власником гаража, який належав [PERSON] на праві приватної власності в авто гаражному кооперативі. Гараж розміщений за адресою: [ADDRESS] (на момент укладання угоди - [ADDRESS] ). Зазначене підтверджується рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 10.10.2007 року (а.с.4). Позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на спірний гараж, оскільки прийняті до набрання чинності Закону України «Про третейські суди» рішення і не виконані до 31.03.2009 року не є підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (а.с.8-9). Законність користування побудованим гаражем підтверджується технічним паспортом на вказане нерухоме майно (а.с.6-7). Позивачу відмовлено в реєстрації права власності на гараж з посиланням на самочинність будівництва. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до 392 власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на новостворену річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Судом враховується, що фактично будівництво спірного гаражу було закінчено до 1990 року, що підтверджується рішенням третейського суду, і в наданих документах, що містяться в матеріалах справи не міститься ніяких застережень щодо незаконності або самочинності такого будівництва. Щодо посилань відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно норм ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що позивач на законних підставах придбав спірний гараж і в судовому засіданні не було встановлено самочинність будівництва гаражу попереднім власником та порушення законних прав інших осіб при будівництві спірного гаражу. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Слід визнати за позивачем право власності на гараж [ADDRESS] у складі: гараж літ. «Б» та погріб літ.«б». На підставі викладеного та

Outcome: approved