Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в селі Соколова Хмільницького району Вінницької області помер дід позивача - [PERSON], який 19 листопада 2011 року склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], він заповів позивачу. Після смерті спадкодавця позивач звернулася до Хмільницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Однак, згодом, із листа завідуючої Хмільницької районної державної нотаріальної контори за № 379/01-16 від 06 травня 2014 року їй стало відомо про те, що [PERSON] залишив ще один заповіт, який був посвідчений секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 17 вересня 2013 року, але не на її ім'я. Тому, за таких обставин, як вважає нотаріус, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача видано бути не може. Проте, у останньої є підстави стверджувати, що заповіт, посвідчений 17 вересня 2013 року секретарем Соколівської сільської ради, складений особою, яка не мала на це права. Так, секретар Соколівської сільської ради - [PERSON] не мала повноважень на посвідчення заповіту, оскільки в цей час (з 01 вересня 2013 року по 15 жовтня 2013 року) перебувала у відпустці, а тому 17 вересня 2013 року [PERSON] не була уповноваженою на вчинення нотаріальної дії з посвідчення заповіту, а відтак останній посвідчено не уповноваженою особою, у зв'язку цим позивач звертається до суду для захисту свої спадкових прав. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, підтримав позов та просив його задоволити. Вказав на те, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують факт перебування секретаря сільської ради у відпустці в той час, коли нею посвідчувався спірний заповіт, а тому даний односторонній правочин є нікчемним. Крім того, в заповіті не зазначені дати народження свідків та наявні інші недоліки, які є порушенням Інструкції порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги та просивїх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог та суду пояснив, що покійний батько у минулому склав заповіт на нього, однак він попросив його переписати заповіт на позивача, щоб остання здійснювала за ним догляд. В подальшому спадкодавцем було змінено заповіт на позивача, яка після цього припинила догляд за [PERSON] Тоді ж, останній знову змінив свою волю та наполягав на складені заповіту на нього. В зв"язку з цим, він домовився з сільським головою про посвідчення секретарем заповіту, та йому було повідомлено, що для вчинення цієї нотаріальної дії відповідну посадову особу буде відкликано з відпустки. Оскільки батько наполягав на якнайшвидшому посвідченні заповіту, тому він неодноразово телефонував в сільську раду з вимогою посвідчити заповіт, так як за станом здоров"я везти батька до нотаріальної контори не було можливості. Під час посвідчення заповіту він був відсутній, оскільки поїхав до міста Києва. Про те, що секретар перебуваючи у відпустці, посвідчила заповіт, йому відомо не було. Представник відповідача - [PERSON] заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на те, що в свідоцтві про смерть спадкодавця та в оскарженому заповіті ім"я спадкодавця зазначені по різному, одже, це є різні особи, що є підставою для відмови в позові. Крім того, позивачем не надано доказів того, що воля спадкодавця суперечить оскаржуваному заповіту. Крім того додав, що позивачем не надано доказів, що вона являється спадкоємцем за законом майна покійного, оскільки за аналогією закону дія попередніх заповітів не відновлюється, а отже спадкування здійснюється за законом. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що в серпні місяці 2013 року вона зустріла відповідача, який їй повідомив, що батько бажає змінити заповіт, тому його потрібно посвідчити. Спочатку вона відмовлялась вчинити дану нотаріальну дію, оскільки спадкове нерухоме майно знаходиться в місті Хмільнику, а не в с. Соколова, де проживав спадкодавець. Тоді вона з відповідачем поїхали до нотаріальної контори де їй нотаріус пояснила про можливість посвідчення нею заповіту. Приїхавши від нотаріуса, [PERSON] щоденно наполягав на посвідченні заповіту, не дивлячись на те, що вона повідомила його про своє перебування у відпустці. Сільський голова їй також сказала, що для посвідчення заповіту її відкличуть з відпустки розпорядженням. Тоді, вона не чекаючи розпорядження, посвідчила заповіт. Перед вчиненням даної дії вона розпитувала спадкодавця про дійсне його волевиявлення і лише переконавшись в його добровільності здійснила посвідчення. Крім того додала, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж сама особа, різниця в імені виникла через те, що вона допустилась технічної помилки при посвідченні заповіту. За дослідженими доказами, судом встановлено наступне: [INFO] помер спадкодавець [PERSON] (а.с.5), який за життя зробив декілька розпоряджень на випадок своєї смерті. Так, заповітом від 19.11.2011 року він, належну йому квартиру по [ADDRESS] заповів позивачу [PERSON].(а.с.6,51). Проте, 18.09.2013 року спадкодавцем було складено інший заповіт, згідно якого він все своє майно заповів відповідачу. Даний заповіт посвідчено секретарем сільської ради [PERSON] (а.с. 22,52,55-59). Згідно розпорядження від 30.08.2013 року секретар сільської ради [PERSON] в період з 02.09.2013 року по 16.10.2013 року перебувала у щорічній відпустці (а.с.23). Позивач про наявність оскаржуваного заповіту дізналась з листа нотаріуса, яким їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 7) Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ст. 1257 ч. 1 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. В судовому засіданні належними доказами доведено, що секретар Соколівської сільської ради під час посвідчення оскаржуваного заповіту, не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, в тому числі по посвідченню заповітів, оскільки перебувала у щорічній відпустці. Згідно ст.ст. 1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним, в зв"язку з чим спадкування майна померлого здійснюється за законом. В судовому засіданні встановлено, що волевиявлення заповідача, викладене в оскаржуваному заповіті було вільним та відповідає змісту самого оскаржуваного заповіту, а тому, на думку суду, оскільки волевиявлення спадкодавця позивачем не оскаржується, дія попереднього заповіту складеного на ім"я позивача не відновлюється. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених. невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 Кодексу, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що вона є спадкоємцем за законом, оскільки на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем нею не надано жодних доказів, а також не доведено порушення її прав на спадкування. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на складання заповітів різними особами, оскільки зазначене спростовано поясненнями секретаря сільської ради, яка вказала, що саме нею було допущено технічну помилку в оскаржуваному заповіті при написанні імені заповідача. В зв"язку з викладеним, на думку суду, позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв"язку з їх недоведеністю. На підставі ст.ст. 215,1233-1235,1254,1257 ЦК України,

Outcome: dismissed