Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в загальному розмірі 240000 грн. В позові зазначав, що 06 лютого 2018 року на 26-ому кілометрі автомобільної дороги "Калинівка-Снігурівнка-Березнегувате" відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої автомобіль марки "Toyota Lend Kruizer 200", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] допустив зіткнення з його автомобілем марки "КАМАЗ", р.н. [NUMBER] . Автомобіль "Toyota Lend Kruizer 200" належав на праві приватної власності [PERSON] , який був переданий за договором оренди у користування товариству з обмеженою відповідальністю "Баловнянська виробнича база", а цивільно-правова відповідальність його водія була застрахована в приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "УНІКА" за страховим полісом № АК\\5667726 від 04 квітня 2017 року. За результатами ДТП пасажир автомобіля "Toyota Lend Kruizer 200" [PERSON] та сам водій [PERSON] загинули. За цим фактом ДТП було зареєстроване кримінальне провадження, за результатами якого був складений обвинувальний акт відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 21 травня 2018 року Жовтневого районного суду Миколаївської області кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Однак страхова компанія на його звернення відмовила у виплаті страхових виплат через відсутність підтвердження вини водія застрахованого транспортного засобу у настанні ДТП. Орієнтовна вартість пошкодженого, але фізично знищеного транспортного засобу, склала 240 тис. грн. Посилаючись на те, що винним у ДТП є [PERSON] , тому просив стягнути зі страхової компанії 100 тис. грн. відшкодування спричиненого збитку в межах страхового ліміту, а залишок в сумі 140 тис. грн. - стягнути із іншого відповідача, з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах. 05 листопада 2018 року відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Баловнянська виробнича база" (далі - ТОВ "БВБ") надало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позову. Не оспорюючи факт ДТП та перебування водія [PERSON] з ним у трудових відносинах, заперечувало його вину, так як вона не була встановлена вироком суду у кримінальному провадженні чи постановою суду в справі про адміністративне правопорушення. Також вказувало на відсутність доказів по визначенню вартості пошкодженого автомобіля. Крім того, вказувало, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Toyota Lend Kruizer 200" була застрахована в приватному акціонерному товаристві "УНІКА" (далі - СК "УНІКА" або Страхова компанія), тому згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ця компанія повинна відшкодувати потерпілому спричинений збиток в межах страхового ліміту. Крім того, ТОВ "БВБ" подало 05 листопада 2018 року клопотання про закриття провадження в справі через відсутність предмету позову, однак в подальшому цю заяву воно не підтримувало вказуючи у наступних процесуальних документах та усно у судовому засіданні про необхідність відмови в задоволенні позову, тому вона судом не розглядалася. Під час підготовчого судового засідання, за клопотання позивача, ухвалою суду від 06 грудня 2019 року судом було витребувано докази із кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 121850000000038, зареєстрованого за фактом ДТП, а саме: висновки експертів № 18-287 від 12 березня 2018 року, № 109 від 01 березня 2018 року, № 107 від 03 березня 2018 року, а також копія повідомлення підозри [PERSON] від 20 березня 2018 року та заяву [PERSON] про отримання підозри з роз`ясненням права на реабілітацію. 05 грудня 2018 року позивач подав суду відповідь на відзив, в якому наполягав на своїх позовних вимогах, вказуючи, що кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито з нереабілітуючих підстав, тому вимоги відповідача про необхідність надання обвинувального вироку суду чи постанови про адміністративне правпорушення, якими він визнаний винним у скоєнні ДТП є неправомірними. Погоджувався з приводу відсутності доказів по визначенню вартості пошкодженого автомобіля, тому вважав необхідним клопотати про призначення автотоварознавчої експертизи. 02 січня 2019 року ТОВ "БВБ" подало заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому, з аналогічних підстав, просило відмовити в задоволенні позову, що були викладені у відповіді на відзив. 04 лютого 2019 року відповідач - СК "УНІКА" подало відзив на позовну заяву, в якій просило відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки вина [PERSON] у вчиненні ДТП не була встановлена судом, тому відсутні правові підстави вважати позивача потерпілою стороною. В той же час вказало, що у разі настання цивільно-правової відповідальності водія застрахованого автомобіля страхове відшкодування, відповідно до полісу страхування могло б становити 100 тис. грн. Ринкова вартість автомобіля "КАМАЗ" складає 163674 грн. 61 коп, а вартість його після ДТП дорівнює 33276 грн., тому різниця ж між вартістю автомобіля до та після настання ДТП складає 130398 грн. 61 коп. (163674,61 - 332676,0). На підтвердження вартості автомобіля представило звіти від 22 травня 2018 року та 21 січня 2019 року ТОВ "ДЕКРА Експерт", зроблені на його замовлення. З врахування наданого Страховою компанією відзиву позивач зі своїм представником відмовилися від клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, погодившись із звітами про оцінку ТОВ "ДЕКРА Експерт". Треті особи своїх пояснень по заявленому позову не подали. 27 лютого 2019 року позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом після завершення підготовчого судового провадження, щоб не затягувати проведення підготовчого провадження. В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник Страхової компанії в судове засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Представники відповідача - ТОВ "БВБ" в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовної заяви з тих же підстав, що й були зазначені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Суд, заслухавши пояснення та думку присутніх на засіданні сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06 лютого 2018 року на 26-ому кілометрі автомобільної дороги "Калинівка-Снігурівнка-Березнегувате" відбулася ДТП, за участю автомобіль марки "Toyota Lend Kruizer 200", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля позивача марки "КАМАЗ", р.н. [NUMBER] . В результаті ДТП, автомобіль марки "КАМАЗ", отримав механічні пошкодження. Автомобіль "Toyota Lend Kruizer 200" належав на праві приватної власності [PERSON] та відповідно до договору оренди від 02 вересня 2016 року був переданий ТОВ "БВБ" у тимчасове платне користування строком на три роки. Розпорядженням № 29/16 від 21 березня 2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ "БВБ" з 22 березня 2016 року на посаду водія. В результаті ДТП як водій [PERSON] , так і пасажир автомобіля "Toyota", загинули. Ці обставини будь-ким із учасників не оспорювалися. За фактом ДТП Слідчим Управлінням ГУ НП в Миколаївській області було зареєстроване в ЄРДР кримінальне провадження за № 12018150000000038 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 20 березня 2018 року у кримінальному провадженні було складено повідомлення про підозру [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, яке вручене матері - [PERSON] , тобто третій особі в цивільній справі. Він обвинувачувався в тому, що, керуючи автомобілем "Toyota Lend Kruizer 200", порушив вимоги підпункту б) пункту 2.3, пункти 10.1., 11.3, підпункт в) пункту 14.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні обгону іншого попутнього автомобіля, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджав, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, в наслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки "КАМАЗ 5320" р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Відповідно до технічного паспорту, наданого позивачем, цей автомобіль "КАМАЗ 5320" зареєстрований на праві власності за ним. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаєва від 21 травня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018150000000038 відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказанами нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Для з`ясування, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідно встановити: наявність майнової шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Із матеріалів кримінального провадження, які були судом витребувані за клопотанням позивача, в тому числі із висновків експертів № 18-287 від 12 березня 2018 року, № 109 від 01 березня 2018 року, № 107 від 03 березня 2018 року, а також копії повідомлення підозри [PERSON] від 20 березня 2018 року та ухвали суду про закриттям провадження відносно нього від 21 травня 2018 року вбачається вчинення водієм автомобіля "Toyota Lend Kruizer 200" протиправних дій, наслідком яких настання ДТП та спричиненням шкоди позивачу, тобто підтверджується його вина. При цьому, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тому позивачем вірно пред`явлено позов до ТОВ "БВБ", де працював водій автомобіля "Toyota Lend Kruizer 200" [PERSON] у момент настання ДТП. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 21 Закону забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За ч.1 ст. 25 Закону України "Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Toyota Lend Kruizer 200" була застрахована в СК "УНІКА" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК\\5667726 від 04 квітня 2017 року, відповідно до якого у разі настанні страхового випадку ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого складав 100 тис. грн., франшиза - 0. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] звернувся до СК "УНІКА" за виплатою йому страхового відшкодування, але йому було відмовлено. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з вимогами ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Розмір витрат, пов`язаний з відновлювальним ремонтом, розраховується у порядку встановленому законодавством. З врахуванням обов`язку страховика СК "УНІКА" відшкодувати потерпілому власнику спричинення майнової шкоди застрахованим автомобілем і доведеності вини водія застрахованого автомобіля у настанні ДТП, тобто страхового випадку, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача до страхової компанії щодо стягнення відшкодування спричиненої майнової шкоди в межах страхового ліміту. Згідно з п.2 ч.1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до Звіту № 98/02-18 від 22 травня 2018 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля "КАМАЗ", здійсненого ТОВ "ДЕКРА Експерт" на замовлення Страхової компанії, ринкова вартість цього авто складала до ДТП 163674 грн. 61 коп. Згідно зі звітом № 78/01-19 від 21 січня 2019 року про оцінку вартості пошкодженого транспортного, здійсненого цим же підприємством, залишкова вартість автомобіля "КАМАЗ" після ДТП складає 33276 грн. За п.30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У звіті № 98/02-18 від 22 травня 2018 року визначено, що вартість відновлювального ремонту не визначалася, так як відновлення транспортного засобу економічно недоцільно, бо з технічної точки зору автомобіль відновленню не підлягає і вартість збитків визначається рівній ринковій вартості. Тобто визначено, що транспортний засіб є фізично знищеним, так як його ремонт є економічно не доцільним. Позивач в своїй позовній заяві також визнав, що його автомобіль є фізично знищений. Інші учасники також проти цього не заперечували, як не заперечували і проти визначень, здійснених у вказаних звітах. Відповідно до п.30.2 с. 30 Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином відшкодуванню позивач упідлягає спричинений збиток у сумі 130398 грн. 61 коп = 163674 грн. 61 коп - 33276 грн., де 163674 грн. 61 коп . - ринкова вартість автомобілю до ДТП, а 33276 грн. - після ДТП. На підставі виконаних досліджень слід зробити висновок, що зі страхової компанії на користь потерпілого [PERSON] підлягало б стягненню відшкодування спричиненого збитку в розмірі страхового ліміту, визначеного страховим полісом, у сумі 100000 грн., а залишок, який перевищує страховий ліміт, в сумі 30398 грн. 61 коп., підлягав би стягненню із власника, який на правовій підставі володів транспортним засобом в момент настання страхового випадку, тобто з ТОВ "БВБ". В той же час, позивачем було подано заяву, яка прийнята судом, про зменшення позовних вимог, відповідно до якої він просив стягнути із СК "УНІКА"66724 грн. 61 коп., а з ТОВ "БВБ" - 63674 грн. Виходячи положень диспозитивності суд не має можливості вийти за межі позовних вимог, тому з відповідача - СК "УНІКА" підлягає стягненню 66724 грн. 61 коп, що заявлено позивачем, а з відповідача - ТОВ "БВБ" - 30398 грн. 61 коп., оскільки така сума перевищує страховий ліміт від визначеного розміру збитку. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі на час подання позову до суду, що складало 1762 грн., підлягають стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно задоволеним вимогам. Витрати на правничу допомогу позивача (3000 грн.) підлягають стягненню з відповідачів на його користь пропорційно задоволеним вимогам (з СК "УНІКА" - 100% від 1/2 суми цих втрат, з ТОВ "БВБ" - 47,7%). За викладеного,

Outcome: partial