Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Згідно заочного рішення Старокостянтинівського районного суду від 19 лютого 2013 року відповідача зобов'язано сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до її повноліття. Однак відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, внаслідок чого станом на 01 лютого 2014 року у нього утворилась заборгованість в сумі 1896,50 грн., що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції від 17 лютого 2014 року. За таких обставин вона просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року по 01 лютого 2014 року в розмірі 6474,23 грн. Представник - адвокат позивачки в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та обставини, викладені в їх обґрунтування. Представник - адвокат відповідача визнав факт порушення останнім строків сплати аліментів. При цьому зазначив, що відповідач через матеріальні труднощі, оскільки не має постійної роботи, немає власного житла, в зв'язку з чим вимушений винаймати житло, має на утриманні ще одну неповнолітню дочку від першого шлюбу, на яку сплачує аліменти, тому невзмозі вчасно сплачувати аліменти. Стосовно заявленої суми неустойки за прострочення сплати аліментів, відповідач вважає її надмірною та необґрунтованою, а тому просить її зменшити, врахувавши майновий стан відповідача, те, що він зобов'язується і в подальшому утримувати дочку, на даний час заборгованість по аліментах сплатив. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 19 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2013 року і до повноліття дитини. На виконання даного рішення Старокостянтинівським районним судом 14 березня 2013 року за № 683/176/13-ц було виписано виконавчий лист. Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до уточненої довідки - розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції від 11 квітня 2014 року за № 3542 заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01 лютого 2014 року становить 1486,50 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості по аліментах й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача права на стягнення неустойки. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз"яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Судом встановлено, що відповідачу, як учаснику судового процесу у справі про стягнення аліментів, був відомий як розмір аліментів, що підлягає сплаті, так і початок виконання обов"язку по сплаті аліментів після набрання рішенням законної сили, відповідно він був обізнаний про свій обов"язок сплачувати аліменти за рішенням суду, в зв"язку з чим, на думку суду, заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача. На думку суду, посилання відповідача на обставини про відсутність постійної роботи, власного житла, наявність на утриманні іншої неповнолітньої дитини, пояснюють, але не спростовують його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та не звільняють відповідача від обов"язку по їх сплаті. Крім того, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, пов"язане з ухваленням судового рішення про стягнення аліментів і саме з цієї події платник аліментів є зобов"язаною особою, а не з дня відкриття виконавчого провадження, оскільки незалежно від відкриття виконавчого провадження обов"язок зі сплати існує. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів з 01 січня 2013 року по 01 лютого 2014 року. Згідно даних вищевказаної уточненої довідки - розрахунку заборгованості по аліментах відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції, вбачається, що відповідач за заявлений період (13 місяців) не сплачував аліменти лише п'ять місяців, яку згодом перекривав сплатою аліментів в більшому розмірі, ніж визначено в місяць, а на даний час повністю погасив дану заборгованість. Заявлені відповідачем життєві обставини стосовно матеріального стану, відсутності власного житла, постійної роботи, наявність інших аліментних зобов'язань, відсутність заборгованості по несплаті аліментів сторонами визнаються та ними не оспорюються. Відповідно до положень ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З врахуванням обставин справи, суд прийшов до переконання, що розмір неустойки може бути зменшений до 1200 грн., тому в іншій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Outcome: partial