Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє адвокат [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] 19 жовтня 2014 року, о 02 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки ВАЗ 2106, рухаючись по своїй смузі руху по вул. Копанській м. Виноградів, в напрямку центра міста, навпроти будинку № 246, в порушення п.12.3 ПДР, в момент виникнення небезпеки для руху, появи в полі зору велосипедиста [PERSON], [INFO], не прийняв заходів до зниження швидкості або зупинки транспортного засобу, в момент, коли в нього була технічна можливість запобігти ДТП шляхом застосування екстреного гальмування, передньою правою частиною свого транспортного засобу, допустив зіткнення із задньою частиною велосипеду під керуванням [PERSON] і з місця пригоди зник. В результаті ДТП [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого помер. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Вирок суду набрав законної сили, а тому обставини, встановлені у вказаному рішенні суду є преюдиційними і доказуванню не підлягають. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві була спричинена моральна та матеріальна шкода. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, які вона зазнала у звязку з ушкодженням її чоловіка, який був сенсом її життя, важливою підтримкою протягом багатьох років. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 200000,00 грн. Матеріальну шкоду оцінює в 51104,44 грн., яка складається з 2104,44 грн. за лікування погіршення стану свого здоровя та 49000,00 грн. вартість встановлення надгробного памятнику на кладовище своєму чоловіку, які просить позивач просить стягнути з відповідача. Позивачка [PERSON] суду пояснила, що в результаті ДТП, яка мала місце 19 жовтня 2014 року, від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, помер її чоловік [PERSON] Смерть чоловіка завдала їй моральних страждань, вона важко переживає втрату чоловіка, отримала дуже важку психологічну травму, після його смерті загострилися її хвороби, в зв"язку з чим вона вимушена звертатись за медичною допомогою та витрачати кошти на лікування.. Майнову шкоду вона оцінює в 51 104,44 грн., а моральну шкоду в сумі 200 000 грн. Представник позивачки [PERSON] також підтримав позов у повному обсязі та просив такий задовольнити. Відповідач [PERSON], який відповідно до вироку Виноградівського районного суду від 11.02.2015 р. перебуває у місцях позбавлення волі (виправна колонія №115, с.Зікрачі, Кагарлицького району, Київської області) в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмове заперечення проти позову. В запереченні відповідач просить звернути увагу суду, що він позбавлений волі, не має можливості заробляти кошти. Вказує, що виплатив потерпілій кошти в розмірі 59000,00 грн. Дуже жалкує, що так сталося. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, випливають із норм, що виникають внаслідок завдання шкоди. Так, відповідно до вимог ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вироком Виноградівського районного суду від 11.02.2015 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Вирок набрав законної сили . Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинена моральна та матеріальна шкода. Суд визнає доведеними обставинами про те, що позивачу внаслідок протиправних дій відповідача завдана моральна шкода, яка полягає, зокрема, у наступному: у фізичному болі та стражданнях, які вона зазнала у звязку з ушкодженням її чоловіка (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК), душевними стражданнями пережитими у звязку із самим фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень та смертю чоловіка (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК), та втратою почуття захищеності, хвилюваннями у звязку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Втрата чоловіка породила необхідність перевлаштування щоденного життя, однак відновлення нормального ритму життя наразі для неї неможливе, тому беззаперечно потребує значно більших затрат, зусиль і часу. Отже, вказаний вирок суду є преюдиціальним для суду, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні злочину щодо чоловіка позивачки доведена і доказуванню підлягає лише розмір такої шкоди. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як достовірно встановлено з даних вироку суду від 11.02.2015 р., чоловік позивачки [PERSON] в результаті даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи №148 від 03.12.2014 р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіряних покровів крила носа та щоки з ліва, виличної ділянки справа; саден та синця шкіряних покровів лівої кисті по тильній поверхні; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної та скроневих кісток зліва в ділянці основи черепа, двобічних субдіральних гематом в лобно-тімяних ділянках; субарахноїдального крововиливу в конвекситальної поверхні лівої півкулі; розмізження лівої долі мозочка; забою речовини головного мозку, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті. Позивачка в своїй позовній заяві зазначає, що зазнала матеріальних витрат у звязку із злочинними діями відповідача. Нею витрачено 2104,44 грн. на лікування свого погіршеного стану здоровя. Однак, відповідно до даних які надала позивач, нею витрачено на лікування погіршеного стану свого здоровя коштів в розмірі 1846,19 грн., що стверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Квитанцію №0000017617 від 22.08.2014 року МП «Магістр» (а.с.11) суд не приймає до уваги, оскільки вона містить дату 22.08.2014 року, а [PERSON] в свою чергу, скоїв кримінальне правопорушення 19.10.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. До матеріалів позовної заяви на ствердження обставин справи позивачем не додано письмових доказів про зроблені нею витрати на спорудження надгробного памятника своєму чоловіку. Таким чином, доведеним є те, що відповідач своїми злочинними діями завдав позивачу матеріальної шкоди в розмірі 1846,19 гривень, оскільки така доведена належними та достовірними доказами. При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, яку потерпіла оцінила в 200000,00 грн., суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦПК України). Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Всі вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при зясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди. Отже, суд вважає, що достатнім розміром для компенсації позивачу моральної шкоди буде сума 100000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до ст.ст.1166, 1167, 1177 ЦК відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд враховує правову позицію викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013 р., де у п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Тому на підставі вищенаведеного,

Outcome: partial