Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

16.12.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11892,41 грн. Повідомлений у встановлений спосіб повноважний представник позивача в судове засідання не з»явився, позов підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги позивача визнала повністю, не заперечувала жодного з доказів, наведених позивачем на підтвердження своїх вимог, розуміє, що повинна погашати заборгованість, але не має для цього матеріальної можливості, тому просила зменшити розмір заборгованості, який підлягає стягненню. Вислухавши пояснення сторін та перевіривши надані ними докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом приєднання(ч.1 ст.634 ЦК України), який складається із заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до нього відповідач 18.04.2007 року отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який був встановлений до квітня місяця 2014 року, ознайомившись при цьому з умовами та тарифами вказаного договору(а.с.11-17). При цьому суд враховує, що відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. З огляду на вказане, суд вважає, що позивачем повністю підтверджено заявлені позовні вимоги, в той час як відповідач не надав жодного доказу, які б їх спростовували. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, бо відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. А згідно з п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг в разі невиконання зобов»язань по договору за вимогою банку боржник зобов»язаний виконати зобов»язання по поверненню кредиту, у тому числі простроченого кредиту і овердрафту, сплатити винагороду банку(а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.1.1,5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки(місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці(поле МОNТН). В судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що 18.04.2007 року при укладенні кредитного договору шляхом приєднання, відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] (а.с.11). Востаннє платежі на погашення заборгованості по кредиту відповідачем було здійснено 21.12.2013 року в сумі 450 грн. (а.с.9,53), після чого заборгованість взагалі не погашалася. А до суду позивач звернувся у встановлені строки 16.12.2014 року( а.с.2). Зазначене свідчить про те, що при укладенні кредитного договору шляхом приєднання відповідач належним чином була ознайомлена з власними правами та обов»язками, на власний розсуд ними користувалася, але належним чином не виконувала обов»язки, покладені на неї вказаним договором, у зв»язку з чим станом на 31.10.2014 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 11892,41 грн., яка складається з : 6495,70 грн. - заборгованість по кредиту; 3842,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750,0 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 250,0 грн. - штраф(фіксована складова); 554,40 грн. - штраф(процентна складова) - а.с.6-10,35-55. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування кредитної заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п/п 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року "Про судовий збір" з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивачем відповідно до вимог вказаного закону було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн.(а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача у зв»язку з задоволенням позову.

Outcome: approved