Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У жовтня 2014 року МКП «Дніпропетровські теплові мережі» пред'явило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг позивача з постачання гарячої води та опалення жилого приміщення - квартири [ADDRESS], де проживають та зареєстровані, проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснюють, в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач, зменшивши позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з листопада 2006 року по 01 квітня 2014 року в сумі 2562,12 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що заборгованість почала накопичуватись з листопада 2006 року і до 2014 року відповідачі періодично оплачували послуги позивача то в меншому, то в більшому від нарахованих сум розмірі, чим фактично визнавалася наявність заборгованості та переривався перебіг строку позовної давності. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, заперечуючи тим, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред'явлення вимог по сплаті заборгованості з листопада 2006 року, а здійснені через онлайн банкінг оплати без зазначення періоду оплати не свідчать про визнання суми боргу, у зв?язку з чим просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності і відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані і проживають в квартирі [ADDRESS] загальною площею 70,2 кв.м., яка складається з 3-х житлових кімнат площею 23,1 кв.м., 20,8 кв.м., 10,6 кв.м., та в якій 80/100 (кімнати площею 20,8 кв.м., 23,1 кв.м., кухня - 5,0 кв.м., ванна - 4,3 кв.м., туалет - 0,7 кв.м., коридор - 5,7 кв.м.) відповідачам належить на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради 27 січня 1999 року (а.с.64), а на кімнату площею 10,6 кв.м. у цій квартирі за [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2012 року, що набрало законної сили, визнано право користування у зв'язку з чим КВ ЖРЕП Кіровського району з нею 25 лютого 2013 року укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду (а.с.50-51, 52). Позивач є виробником теплової енергії, яка постачається у квартиру відповідачів, що підтверджується договором на транспортування та розподіл теплової енергії у вигляді гарячої води від 09 січня 2007 року з додатковими угодами (а.с.10-19) Відповідачі користуються послугами позивача з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири [ADDRESS], що визнано відповідачами та об'єктивно підтверджується карткою квартиронаймача з даними про проведені проплати за вказані послуги (а.с.4-6). Частиною 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК визначено, що власність зобов'язує та власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а співвласник за ст. 360 цього Кодексу відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Статтями 64, 67, 68 Житлового кодексу України встановлено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, а члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обов'язкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обов'язковою умовою щодо виникнення прав та обов'язків сторін такого правочину. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, відносини між споживачами та суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору. Судом встановлено, що відповідачі, будучи з позивачем у фактичних договірних відносинах з жовтня 2002 року, свої зобов'язання з оплати фактично наданих послуг позивача у відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України з жовтня 2006 року належним чином не здійснювали, оплати проводили періодично, з порушенням встановлених строків та нарахованих сум, в результаті чого станом на 01 квітня 2014 року виникла заборгованість. Визначаючи розмір заборгованості суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.7-8), приходить до висновку про його обґрунтованість, оскільки останній проведено виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, відсутності відповідних лічильників, розміру опалювальної площі квартири, встановлених тарифів (рішенням Дніпропетровської міської ради № 2057 від 19 вересня 2002 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3612 від 18 грудня 2003 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3712 від 16 жовтня 2006 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №3713 від 16 жовтня 2006 року, рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №3363 від 27 жовтня 2008 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №691 від 03 листопада 2008 року), та

Outcome: partial