Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказали, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Ї смерть була зареєстрована Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 12 від [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді СФГ "Возніца-1" та земельних ділянок, переданих для ведення та розширення селянського (фермерського) господарства. [PERSON] заповіту не залишила, а тому у відповідності з ч. 2 ст. 1223 та 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом набули діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], чоловік [PERSON] та батько [PERSON]. У встановленому законом порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, а [PERSON] відмовився від неї на користь [PERSON], про що подали відповідні заяви до Веселинівської державної нотаріальної контори, де 04 листопада 2011 року було заведено спадкову справу № 182/2011. Після витоку шестимісячного строку спадкоємці, які прийняли спадщину, звернулися до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на вище зазначені земельні ділянки, посилаючись на те, що правовстановлюючі документи не відповідають вимогам законодавства, а тому спадкоємці [PERSON] вимушені звернутися о суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та з підстав, зазначених у позові. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Попко П.П. в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. В судовому засіданні представник третьої особи Головного управління Держземагенства у Миколаївській області Дмитренко Л.А. просила відмовити позивачам у задоволені позову в частині визнання за ними права постійного користування на земельну ділянку площею 32,0 га у порядку спадкування. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Суд обґрунтовує свій висновок наступним. Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи 20.10.1999 року проведено державну реєстрацію Селянського (фермерського) господарства "Возніца-1" (а.с. 40-41). У відповідності до п. 1.2 Статуту господарства, зареєстрованого на підставі розпорядження голови Веселинівської РДА від 20 жовтня 1999 року № 431-р, засновником СФГ є [PERSON] (а.с. 146-153). Для розширення СФГ «Возніца-1» на підставі розпорядження Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області [PERSON] було надано в постійне користування земельну ділянку площею 32,0 га, розташовану на території Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 160). При цьому, право постійного користування землею було посвідченого Державним актом на право постійного користування землею серія [NUMBER] (а.с. 14). Зазначене також підтверджується матеріалами проекту відводу земельних ділянок жителю с. Широколанівка [PERSON] для розширення СФГ із земель запасу (а.с. 156-174) та технічним звітом про перенесення в натурі проекту відводу земель громадянці [PERSON] (а.с. 175-184), розпорядженням Веселинівської РДА Миколаївської області від 11.01.1997 року № 8-р "Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для розширення селянських (фермерських) господарств (а.с. 180). Відповідно до п. 5.1 Статуту господарства земельні ділянки, що належать члену СФГ на праві власності згідно з Державним актом на право приватної власності і Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданим власнику не є власністю СФГ. Право користування земельними ділянками передається СФГ для сільськогосподарських цілей відповідно до чинного законодавства. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] заповіту не залишила, а тому у відповідності з ч. 2 ст. 1223 та 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом набули діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON] та батько [PERSON]. У встановленому законом порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, а [PERSON] відмовився від неї на користь [PERSON], про що подали відповідні заяви до Веселинівської державної нотаріальної контори, де 04 листопада 2011 року було заведено спадкову справу № 182/2011 (а.с. 120-144). Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. На теперішній час діяльність фермерського господарства не припинена і позивачі спадкоємці продовжують фермерську діяльність. Спадкодавець [PERSON] набула право постійного користування земельною ділянкою відповідно до діючого на той час законодавства, а саме - згідно з ст. 51 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 р.). За таких обставин, зважаючи на те, що право користування земельною ділянкою спадкодавця підтверджене Державним актом на право постійного користування, що згідно положень норм діючого законодавства про спадкування, за яким до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також що спірна земельна ділянка є матеріальною основою фермерського господарства, оскільки була надана [PERSON] саме для ведення селянського (фермерського) господарства, успадкованого позивачами, суд вважає, що останніх, як до спадкоємців першої черги за законом, відповідно до ст. 1216 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, перейшло і право постійного користування земельною ділянкою, яке входить до складу спадщини. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Пленуму Верховного Суду України. Так, відповідно до пункту 10 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Також, після смерті [PERSON] відкрилася спадщину на земельну ділянку площею 8,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю без серії та номера, виданим 03.04.1993 р. Веселинівською районною радою народних депутатів Миколаївської області, зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 84. Земельна ділянка площею 8,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності якої було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю без серії, номера та без дати видачі, виданим Веселинівською районною радою народних депутатів Миколаївської області, зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 83, належала матері [PERSON], [PERSON], яка померла [INFO] в с. Широколанівка Веселинівського району. При цьому, [PERSON]., яка на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем, прийняла спадщину, яка відкрилася у зв'язку зі смертю [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримала. Разом з тим, успадкована нею земельна ділянка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України належала їй з часу відкриття спадщини і право на неї не припинилося, оскільки ст. 1298 ЦК України крайній строк для звернення до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину не установлений, а тому це право також увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. Крім того, [INFO] в с. Широколанівка Веселинівського району помер [PERSON], смерть якого було зареєстровано Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 13 січня 1997 року за актовим записом № 6. Після його смерті відкрилася спадщина, що складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 8,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю, виданим Веселинівською районною радою народних депутатів Миколаївської області 6 квітня 1993 року та зареєстрованим у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 86.За життя [PERSON] склав заповіт, яким визначив [PERSON] спадкоємцем належної йому земельної ділянки. [PERSON] прийняла спадщину, на підтвердження чого 29 жовтня 1999 року Веселинівською державною нотаріальною конторою їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1108. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 14.06.94 р. № 18/5 нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину, вилучив державний акт на земельну ділянку і даний акт знаходиться в архіві нотаріальної контори, оскільки за правилами, які діяли на той час, особа, яка успадкувала земельну ділянку, повинна була отримати на своє ім'я державний акт на земельну ділянку. [PERSON] отримати на своє ім'я державний акт на успадковану земельну ділянку не встигла. Разом з тим, її право власності на успадковану земельну ділянку не припинилося та також увійшло до складу спадщини і належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30.05.2008 р. за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначена позиція підтверджена також постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», де вказано, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. У разі смерті власника нерухомого майна, який за життя не оформив право власності та не провів його реєстрацію, питання визначення належності цього нерухомого майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що спірні земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі та їм присвоєні кадастрові номери: · земельній ділянці площею 32,00 га, наданій [PERSON] у постійне користування для ведення фермерського господарства - (державний акт [NUMBER]) - [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-481129032014; · земельній ділянці площею 8,00 га, наданій [PERSON] в приватну власність для ведення фермерського господарства - (державний акт від 06.04.1993 р. ) - [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4801129642014 (а.с. 12-13); · земельній ділянці площею 8,00 га, наданій [PERSON] в приватну власність для ведення фермерського господарства , (державний акт від 06.04.1993 р. ), та успадкованій [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1108) - [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4801129772014 (а.с. 16-20) ; · земельній ділянці площею 08,00 га, наданій [PERSON] у приватну власність для ведення фермерського господарства - (державний акт від 06.04.1993 р.) - [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4801131902014 (а.с. 22-26). Тобто, судом встановлено, що [PERSON] за життя набула право на вище зазначені земельні ділянки у відповідності з законодавством, чинним на момент його набуття, а отже це право має перейти до спадкоємців у порядку спадкування. Крім того, згідно із ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зважаючи на це та враховуючи, що спадкоємець [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадщині на користь [PERSON], суд також прийшов до висновку, що частки спадкоємців у спадщині повинні становити відповідно: [PERSON] - 2/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5.

Outcome: approved