Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Київська, буд. 7, с. Рудня Чернігівського району Чернігівської області, а саме: за [PERSON] - на ? частину домоволодіння як за колишнім членом колгоспного двору; за [PERSON] - на ? частину домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 12 березня 2017 року. Свої вимоги мотивували тим, що вказаний вище будинок відносився до типу господарств колгоспний двір і головою колгоспного двору був [PERSON], а членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, розпорядившись своїм майном на користь доньки [PERSON] Оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця [PERSON] не видавалися, позивачі не мають можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння, а тому змушені звернутись із позовом до суду. В судове засідання позивачі не зявилися, надали повноваження на представлення своїх інтересів представнику - адвокату [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 7,8.) Представник позивачів - [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 44 ). Відповідач - територіальна громада села Рудня Чернігівського району Чернігівської області в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с. 45 ). Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не забезпечила, про свою згоду на участь у справі не заявила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі\~статтею 3 зазначеного Закону \~права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяженя" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. \~\~\~\~Згідно "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. \~\~\~\~Змістовний аналіз\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та інших нормативних актів з цього приводу доводить, що записи у погосподарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Саме таке роз'яснення надав і Пленум ВССУ в своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказуючи, що у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідок № 1036, № 1037 від 19.10.2017, виданих виконкомом Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі записів з погосподарських книг сільської ради, господарство по вулиці Київська, 7, село Рудня Чернігівського району Чернігівської області станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 відносилось до категорії „колгоспний двір, головою колгоспного двору був [PERSON], а членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 38 від 14.06.1996, [PERSON] було передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,65 га (а.с. 22,24). \~\~ Згідно\~ст.120 ЦК УРСР, \~колгоспний двір - \~це сімейно-трудове об»єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2\~ст.123 цього Кодексу,\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до\~постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ\~був введений в дію Закон України\~"Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок, тобто по ? частині кожен. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 292970, [PERSON] помер 12 березня 2017 року (а.с. 12). [PERSON] за життя розпорядився своїм майном, склавши 13 червня 2014 року заповіт на користь доньки [PERSON], позивача по справі ( а.с. 40). Після смерті [PERSON] до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. На день смерті 12.03.2017 [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO] разом із дружиною [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка виконкому Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 1035 від 19.10.2017 на а.с. 23. Відповідно до копії спадкової справи № 447/2017, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 38-43), після померлого [PERSON], спадщину за заповітом прийняла його дочка [PERSON], позивач по справі. Дружина спадкодавця - [PERSON], від обовязкової долі у спадщині відмовилася на користь дочки - [PERSON], про що 13.07.2017 подала заяву. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] як доньки та батька підтверджуються свідоцтвом про народження позивача [PERSON] [PERSON] ІV-УР № 303081 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] № 00018811537 від 06.10.2017 ( а.с. 13, 14) Таким чином, після смерті батька, [PERSON] стала мати право на 1/2 частину вказаного вище домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. З довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» за № 623 від 14.11.2017 вбачається, що право власності на будинок по вулиці Київська, будинок 7, в селі Рудня Чернігівського району Чернігівської області, не зареєстровано (а.с. 36). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. В звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок на імя спадкодавця [PERSON], позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Київська, будинок 7, в селі Рудня Чернігівського району Чернігівської області, що відображено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 12.10.2017 року (а.с. 16). Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд враховує положення\~ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в\~ЦК, так і тих, що випливають із норм\~Конституції\~чи іншого Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved