Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

17.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням в розмірі 100 000грн. В обґрунтування позову зазначив, що в вугільній промисловості він працював з 1980 року. З відповідачем по справі - ДП «ВК «Краснолиманська» він перебував у трудових відносинах з 03.02.1997р. по 31.05.2005р., працюючи гірняком очисного вибою дільниці № 8о підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 02/1431 к від 21.11.2011 року він був звільнений з підприємства за ст..40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я. В результаті тривалої роботи в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах він захворів на професійне захворювання та тривалий час перебував на лікуванні у різних лікувальних закладах, однак покращення його здоров'я не відбулося. 07.11.2012 року його було госпіталізовано в Клініку професійних захворювань ДУ «ІМП АМН України» де він знаходився на лікуванні по 21.11.2012 року і йому було поставлено діагноз: пневмоконіоз, ЛН 1-2 ст. - захворювання професійне. 10.06.2013 року комісією по ДП «ВК «Краснолиманська» було складно Акт розслідування хронічного професійного захворювання по формі П-4, який 10.06.2013р. затверджений головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська Димитрова Красноармійського району В.О. Лазарєвим. В Акті зазначено, що професійне захворювання виникло в нього в зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом промислового фактора - пил. Причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони згідно атестації робочих місць № 1 від 12.08.2003 склала 93,1 мг/куб.м Крім того, 05.09.2013р. в зв'язку з професійним захворюванням йому було встановлено третю групу інвалідності безстроково та була протипоказана праця в умовах впливу пилу, токсичних речовин, несприятливий мікроклімат. Таким чином, в результаті захворювання у нього відбулося значне погіршення стану здоров'я і він вважає, що цим йому було завдано моральну шкоду, яка виражається у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав внаслідок професійного захворювання, він був здоровою людиною, мав пристойну роботу, добрий заробіток, міг подбати про свою родину, був упевнений у своїх силах. На цей час він є хворою людиною, інвалідом, який постійно відчуває фізичний біль, вимушений постійно лікуватися. Він постійно відчуває фізичний біль, став роздратованим, загострились інші захворіння, які також почали мені завдавати незручності. Він змушений докладати додаткових зусиль для нормального існування. Через погіршення стану здоров'я у зв'язку з професійним захворінням його було звільнено з підприємства. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом для існування родини. Це завдає багато неприємних відчуттів. До того ж в даний час практично всі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я. Він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося також на його психіці. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я майже немає. Відносини в родині також погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на дружину, що повинна здійснювати догляд за ним. Свою моральну шкоду він оцінює в 100000грн. та просить стягнути її з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, за участю його представника [PERSON], на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Представник відповідача ДП ВК «Краслолиманська», що діє за дорученням, позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів того, що неправомірними діями відповідача позивачеві була спричинена моральна шкода, відсутній висновок МСЕК про спричинення позивачу моральної шкоди. Представник Третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області до суду не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність(а.с.42). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки [PERSON](а.с.11-17) позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі - ДП «ВК «Краснолиманська» з 03.02.1997р. по 31.05.2005р., працюючи гірняком очисного вибою дільниці № 8о підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. Звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію за віком, наказ №684/к від 31.05.2005 року. Після цього з 15.03.2007 року по 26.12.2008 року працював в ТОВ « Краснолиманське» гірняком поверхні , а з 01.06.2009 року по 19.11.2011 року в ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Стаханова» стволовим підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнений наказом по підприємству 02/1431 к від 21.11.2011 року згідно ст. 40 п.3 КЗпП України за станом здоров»я. 07.11.2012 року його було госпіталізовано в Клініку професійних захворювань ДУ «ІМП АМН України» де він знаходився на лікуванні по 21.11.2012 року і йому було поставлено діагноз: пневмоконіоз, ЛН 1-2 ст. - захворювання професійне.(а.с.29) 10.06.2013 року комісією по ДП «ВК «Краснолиманська» було складно Акт розслідування хронічного професійного захворювання по формі П-4, який затверджений головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська Димитрова Красноармійського району В.О. Лазарєвим, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в [PERSON] в зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом промислового фактора - пил. Причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони згідно атестації робочих місць № 1 від 12.08.2003 склала 93,1 мг/куб.м.(а.с.18-21). 05.09.2013р. МСЕК в зв'язку з професійним захворюванням [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності безстроково та 30% втрати професійної працездатності, протипоказана праця в умовах впливу пилу, токсичних речовин, несприятливий мікроклімат.(а.с.31,33). Відповідно ст.23 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 30 відсотків працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, він вимушений постійно лікуватися. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.237-1 КЗпП України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, ст.23, 1167 ЦК України позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з травмою на виробництві втрачена на 30 відсотків. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як необґрунтованих. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська», на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial