Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" 12.05.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 03 березня 2006 року був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу був виданий кредит в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США. Однак через порушення зобов'язань по кредитному договору відповідачка допустила заборгованість в сумі 7293, 00 доларів США, що еквівалентно 72830 (сімдесят дві тисячі вісімсот тридцять) гривень 09 копійок. У судовому засіданні представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить застосувати строк позовної давності, у зв?язку з чим в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст.634 ЦК України у відповідності до яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2006 року відповідачка [PERSON] звернулася до банківської установи із заявою про надання кредитних коштів (а.с.11). Заява була задоволена та на ім?я відповідача була відкрита та видана платіжна картка з кредитним лімітом у розмірі 2 000 доларів США, базова процентна ставка 1, 83% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту- відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.12). Як слідує із заяви від 03.03.2006 року [PERSON] зазначила, що ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, і цим виразила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.12). Зазначеною заявою також визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Виходячи зі змісту п.п.3.1.1. і 5.4 Правил Користування платіжною карткою- строк дії Карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік) та дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів по кредиту визначено щомісячно, а строк погашення кредитув повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (а.с.22-23). Розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а.с.6-9) доведено, що останній платіж по кредиту [PERSON] сплатила 2006 року, інших платежів не здійснювала. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК Ураїни) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Строк виконання зобов'язання, визначений місяцями з врахуванням вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено правило, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені заявою позичальника, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також відповідальність за порушення порядку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення заборгованості, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок позовної давності для стягнення нарахованих платежів утвореної відповідачем заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-14цс 14 від 19.03.2014 року по спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з роз"ясненнями, які містяться у п.31 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Отже, з матеріалів справи вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, кількість яких залежить та дорівнює строку кредитування, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 2009 р. Проте позивач звернувся з позовом лише 12.05. 2014 року (а.с.2-3), тобто з пропуском строку, встановленого ст.257 ЦК України, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed