Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, вона, та [PERSON], являються , на праві спільної часткової власності, власниками, в рівних частинах житлового будинку [ADDRESS]. Вартість спадкового будинку на даний час становить 7686 грн. Їх частки у праві спільної часткової власності є рівними, однак їх розмір на даний час не встановлений, що спричиняє їй певні незручності. На сьогоднішній день, вона, як співвласник майна, має намір провести його добудову, однак це являється неможливим, так як є невизначеною та частка, яку вона має право добудувати (перебудувати), а домовитися з відповідачем про визначення часток у спільному частковому майні є неможливим. Тому просила суд винести рішення, яким визначити частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS], за яким приміщення №1-1, 1-2 житлового будинку залишити у її користуванні, а приміщення 1-3 у користуванні відповідача. Стягнути з відповідача судові витрати. 22 вересня 2008 року [PERSON], збільшено позовні вимоги, та викладено в наступній редакції: "Визначити частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS], за яким приміщення №1-1, 1-2 житлового будинку залишити у її користуванні, а приміщення 1-3 у користуванні відповідача. Визнати за нею, право власності на ? частину господарської споруди (приміщення для худоби), розташованої в урочищі "Пучинка" м. Рахова, Закарпатської області, яка належала на праві приватної власності її матері, [PERSON], та визначити порядок користування даним нерухомим майном". 22 червня 2010 року, до суду з позовною заявою про визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою, звернувся [PERSON]. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про спадщину за законом, він та [PERSON] являються спадкоємцями житлового будинку в рівних частках. Будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Окрім спору про користування будинком, між ними існує спір про користування присадибною земельною ділянкою площею 0,10 га, яка надана їм з відповідачкою , на підставі рішення Рахівської міської ради від 30 квітня 2007 року № 196 із змінами, внесеними рішенням Рахівської міської ради від 25 жовтня 2007 року за №325 та виділена в натурі згідно акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки. Враховуючи те, що частки між ними, як власниками будинку є рівними, тобто по ? частині кожному, отже, він вважає, що має право на користування ? частиною присадибної земельної ділянки, тому просив суд, визначити порядок користування присадибною земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS], в рівних долях, відповідно до часток у спільному спадковому будинку. Ухвалою Рахівського районного суду від 17 червня 2010 року, позов [PERSON] об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. 16 лютого 2011 року, [PERSON], подано клопотання про збільшення позовних вимог та висунуто додаткову позовну вимогу про визнання за ним право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], що належав на праві приватної власності його матері [PERSON], із визначенням порядку користування присадибною земельною ділянкою, відповідно до часток у спільному спадковому будинку. 12 лютого 2014 року, [PERSON], подано заяву про розширення позовних вимог, за якою просив припинити право [PERSON] на ? частку у спільній власності на житловий будинок [ADDRESS]. В рахунок компенсації залишити [PERSON] в цілому житловий будинок [ADDRESS], а йому у власності залишити житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка за первинним позовом [PERSON] та її представники - [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні показали суду, що оскільки, відповідно до висновку експертизи, житловий будинок, який сторони успадкували після своєї матері, не підлягає розподілу, тому пропонують, [PERSON] залишити будинок [ADDRESS], так як це була воля покійної матері, яка ще за життя умовно поділила їх, і їй вже там виділена земельна ділянка міською радою, а за [PERSON] залишити будинок під [ADDRESS]. Щодо земельної ділянки, то рішенням суду, [PERSON] вже відмовлялося у визнанні за ним права власності на таку. Позовні вимоги [PERSON] вважають безпідставними та просять у таких відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні показали суду,що рішенням Рахівського районного суду, яке було винесене у 2009 році, на яке посилається позивачка, не стосується даного спору, там мова йшло про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Присадибну ділянку ні до будинку [NUMBER] ані до [NUMBER] ніколи ніхто не ділив. Площа земельної ділянки до будинку [NUMBER] менша ніж площа земельної ділянки до будинку [NUMBER], який також належав їх матері, тому, на його думку, входить в обсяг спадкового майна. Вартість споруди, що знаходиться під [NUMBER], вдвічі більша від вартості майна під [NUMBER]. Однак, дворогосподарство [PERSON] межує з дворогосподарством [NUMBER]. Спільно користуватися з [PERSON] спадковим майно вони не можуть, оскільки багато років знаходяться у неприязних відносинах, тому просить суд встановити порядок користування спадковим майном, за яким будинок [NUMBER] разом з присадибною земельною ділянкою залишити у його власності та користуванні, припинивши [PERSON] право власності на її частину у вказаному спадковому майні, а [PERSON] залишити у власності та користуванні в цілому житловий будинок [NUMBER] разом з прилеглою до нього земельною ділянкою. Не дивлячись на те, що вартість дворогосподарство [NUMBER] перевищує вартість дворогосподарство [NUMBER], компенсації різниці вартості не вимагає. Лише просить стягнути з [PERSON], половину витрат за проведену експертизу, що становить 1800 гривень. Представники Рахівської міської ради - Слюсарчук Н.П., Гиндрюк Г.І., показали суду, що на даний час, розділити земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], між сторонами, як співвласниками даного будинку, не являється можливим, із-за відсутності їхньої згоди. Також, вказана земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі потоку «Москва», тобто у випадку приватизації земельної ділянки кимось із сторін, 25 м. від потоку,можливо буде надати лише на умовах оренди. Щодо житлового будинку [ADDRESS], в міській раді та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , який створений нещодавно, відомості про такий відсутні. На їхню думку, у даній ситуації доцільно буде залишити сторонами окремі будинків із присадибними земельними ділянками, оскільки спільне користування спадковим майном співвласниками дійсно неможливе. Свідки - [PERSON] та[PERSON] ствердили, що між сторонами тривалий час існує земельний спір що порядку користування батьківськими землями. Свідок - [PERSON] ствердив, що він проводив інвентаризацію земельної ділянки по [ADDRESS]. Всього там було близько 2 га. Присадибна ділянка до вказаного дворогосподарства не виділялася, лише робилася зйомка. Документ на а.с.88, т.1, який він оглянув у судовому засіданні, відповідає проведеній зйомці, дивлячись на такий, можна зробити висновок, що це схема присадибної ділянки, розміром близько 10 сотин. Стверджує, що вказану ділянку пополам спеціалісти міської ради не ділили через постійні непорозуміння між сторонами. Зйомка робилася з метою прийняття рішення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON], являються рідними братом та сестрою. [INFO] померла мати сторін - [PERSON]. Жодного заповітного розпорядження, на випадок смерті, останньою залишено не було. Сторони успадкували її майно, як спадкоємці першої черги спадкування за законом (ст. 1261 ЦК України). Факт прийняття ними спадщини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, у відповідності до якого, [PERSON] та [PERSON], стали співвласниками в рівних частках житлового будинку [ADDRESS], площею 35, 14 кв.м., з прилеглими до нього надвірними спорудами (а.с.9-10). Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З акту погодження меж земельної ділянки, переданої у приватну власність гр. [PERSON] [INFO], від 23 січня 2001 року, встановлено, що гр-ці [PERSON] передається земельна ділянка в приватну власність площею 0,10 га., для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Отже, ставши співвласниками житлового будинку, [PERSON] та [PERSON], стали співвласниками земельної ділянки площею 0,10 га., виділеної для обслуговування вказаного будинку. Земельна ділянка перейшла у спільну сумісну власність сторін, у відповідності до п. в ч.1 ст. 89 ЗК України. Рішенням Рахівської міської ради № 196 від 30 квітня 2007 року, їм надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснена за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч. 3-5 ст. 89 ЗК України). Однак, сторони, із-за неприязних відносин, не можуть дійти між собою згоди, щодо визначення порядку користування спадковим майном, що залишилося їм після смерті матері, що і стало причиною їх звернення до суду з заявленими позовними вимогами. Під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] (мати сторін), при житті мала у власності ще один житловий будинок з надвірними спорудам, розташований по [ADDRESS]. Факт наявності даного будинку підтверджується довідкою КП "БТІ" Рахівської районної ради №399 від 29 травня 2008 року, відповідно до якої в КП "БТІ" Рахівської районної ради, згідно реєстрової книги житловий будинок з надвірними спорудами за [ADDRESS], зареєстровано за громадянкою [PERSON]. Вказаний будинок [PERSON], успадкувала від громадянки [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 серпня 1992 року. Тим же свідоцтвом стверджено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 25000 кв.м., отже, зазначена земельна ділянка включена в обсяг спадкового майна ( т.1, а.с.62,64,65). Отже, після смерті [PERSON], залишилися два спадкові будинки - [NUMBER] та [ADDRESS]. Відповідно до норм ЦК України, прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться, тому в обсяг спадкового майна, що залишилося після смерті матері позивачів, поряд з будинком [NUMBER] входить і житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Аналізуючи наведене, до [PERSON] та [PERSON] переходить і право власності на земельні ділянки, на яких розташовані спадкові житлові будинки до буд. [ADDRESS] - площею 0,10 га., до буд. [NUMBER] - площею 25000 кв.м. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Однак, як встановлено вище, сторони не можуть дійти між собою домовленості щодо визначення порядку користування спільним спадковим майном, тому просили виділити їм частки в спільному спадковому майні. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (З даною позицією погоджується і Верховний суд України Постанова Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року). Висновком експерта № 52/11/4/12 від 18.06.2012 року, стверджено, що реальний розподіл житлового будинку [NUMBER] та житлового будинку [ADDRESS], відповідно до визначених ідеальних долей ? та ? неможливий у відповідності до діючих ДБН. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1984 від 06.08.1992 року встановлено, що гр. [PERSON] отримала у спадщину житловий будинок в [ADDRESS], загальною площею 27, 63 м.кв., з прилеглими до нього надвірними спорудами, житловий будинок розташований на земельній ділянці 25000 м.кв. Згідно акту погодження меж земельної ділянки в приватну власність гр.. [PERSON] [INFO], від 23 січня 2001 року, останній було передано земельну ділянку в приватну власність площею 0,10 га., для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. У відповідності до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду, на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Не заслуговує на увагу твердження позивачки та її представників про те, що земельну ділянку по [ADDRESS] їй виділено ще при житті матері,поділено між нею, [PERSON], та [PERSON], а також те, що рішенням Рахівського райсуду цей спір вже між ними вирішено, яким [PERSON] відмовлено у його вимогах. Так, у матеріалах справи містяться письмові докази про виділення земельної ділянки площею 0.70 га, під сінокіс , та земельної ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], гр-ці [PERSON] , [INFO], а не [PERSON], як те стверджує сама позивачка. Усі документи на які посилається позивачка, в т.ч. рішення узгоджувальної комісії, акти перенесення меж в натурі, тощо, стосувалися існуючого на той час межового спору між [PERSON], [INFO] та її сином [PERSON] , (щодо проходження межі між дворогосподарствами №№110 та 116) дане чітко зазначене у документах, наявних у матеріалах справи ( т.1, а.с.84-86,192,193 87; т.2, а.с.126, 127, 128, 186). Щодо рішення суду, то 04.03.2009 року Рахівським районним судом було відмовлено у визнанні за [PERSON] права власності за давністю користування на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,73 га., отже вказане рішення не стосується обставин, що вирішуються в межах даного спору (т.2, а.с.113-115, 118,119). Вище згаданим висновком судово-будівельної експертизи, приєднаними до матеріалів справи схемами земельних ділянок, показами сторін та свідків встановлено, що дворогосподарство [ADDRESS] межує з дворогосподарством [PERSON] Добросусідські відносини між сторонами неможливі, через їх тривалі неприязні відносини, тому, виходячи з наведених вище конкретних обставин, з урахуванням перелічених вище норм законодавства, логічним, на думку суду буде наступний порядок користування спадковим майном. Житловий будинок [ADDRESS] слід залишити у власності [PERSON], припинивши [PERSON] право на її частку у вказаному житловому та прилеглій до нього земельній ділянці, залишивши їй у власності в цілому житловий будинок [ADDRESS]. При цьому, суд не вирішує питання стягнення з [PERSON] грошової компенсації, оскільки частка спадкового майна, що передається г-ці [PERSON], перевищує по своїй вартості частку спадкового майна, залишеного гр-ну [PERSON] (щодо площі земельних ділянок, а також вартості наявних на них будівель і споруд), оскільки останній від такої відмовився. На підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі половини вартості проведеної судово-будівельної експертизи. Витрати по сплаті судового збору [PERSON] залишив за собою.

Outcome: approved