Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 04 травня 2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив : - визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 рішення Коблівської сільської ради №19 від 15 жовтня 2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж та надання у власність [PERSON] (у зв`язку з укладенням шлюбу 22 вересня 2017 року змінила прізвище на [PERSON] ) земельної ділянки площею 0,0817 га (забудовані землі, землі, які використовуються для відпочинку) з кадастровим номером 4820982200:12:043:0035 для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво) за адресою [ADDRESS] ; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 46873445 на земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:043:0035, видане 03 листопада 2015 року на ім`я [PERSON] ; - витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації вказану земельну ділянку. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка входить до складу земель загальною площею 46,8 га, які пунктом 2 рішення Коблівської сільської ради № 7 від 15 листопада 2013 року, у подальшому скасованого судом, вилучено у ДП «Очаківське лісомисливське господарство» та переведено до земель запасу Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, а тому фактично належить до земель лісогосподарського призначення, відведення яких у приватну власність заборонено; надання у власність [PERSON] земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва не відповідає містобудівній документації; а індивідуальне дачне будівництво в трикілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації, будівельним нормам, державним стандартам і правилам; крім того, земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі Чорного моря, а тому надання її у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва суперечить також вимогам земельного та водного законодавства. Крім того, посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, а її власником (розпорядником) відповідно до положень ст.ст.122, 149 ЗК України є Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області, тобто вибуття спірної земельної ділянки відбулося без волі власника - держави в особі Березанської районної державної адміністрації. Тому прокурор вважає, що оскаржуване рішення Коблівської сільської ради в частині щодо надання [PERSON] земельної ділянки у власність суперечить законодавству та порушує інтереси держави, що, згідно із ст.ст.16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку, що, у свою чергу, відповідно до ч.1 ст.21, ст.393 ЦК України призводить до недійсності свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, яке є похідним документом і лише посвідчує виникнення права власності. Оскільки вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника - держави в особі Березанської районної державної адміністрації, прокурор на підставі ч.3 ст.388 ЦК України просив витребувати земельну ділянку від нинішнього власника [PERSON] на користь належного власника. 05 травня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року), та призначено судове засідання. Ухвалою судді від 05 травня 2017 року за заявою прокурора забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку площею 0,0817 га із кадастровим номером 4820982200:12:043:0035, та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки. 07 травня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, за правилами нині діючої редакції ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року). Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , у якій вказував на відсутність добровільної відмови землекористувача ДП «Очаківське ЛМГ» від земельної ділянки та відповідного рішення належного володільця Березанської РДА про вилучення чи припинення права постійного користування землею ДП «Очаківське ЛМГ» та погодження переходу права власності до Коблівської сільської ради чи інших осіб; зазначав про те, що розміщення земельної ділянки у рекреаційній зоні, встановленій містобудівною документацією, не означає автоматичного віднесення її до земель рекреаційного призначення; посилався на існування суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у власність державі земельної ділянки, яка вибула незаконно. Представник відповідача Коблівської сільської ради Григорян В.С. у судовому засіданні 31 жовтня 2018 року позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що надана [PERSON] земельна ділянка входила до складу земель запасу населеного пункту с.Коблеве та перебувала у власності Коблівської сільської ради, її надання у власність [PERSON] відбувалось у відповідності з Генеральним планом с.Коблеве. У подальшому у судові засідання представник Коблівської сільської ради не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання заявлених вимог (а.с.35), про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи ДП "Очаківське лісомисливське господарство" у підготовче та у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причину своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь прокурора на відзив, в яких посилався на недоведеність належності спірної земельної ділянки до категорії земель лісогосподарського призначення (лісів) та земель державної власності, виходячи з того, що земельна ділянка знаходиться у межах с.Коблеве, а тому за законом належить до земель комунальної власності, а також недоведеність перебування земельної ділянки у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ»; відсутність у районної державної адміністрації повноважень розпорядника земель лісогосподарського призначення, оскільки такі повноваження на підставі п.4 ст.31 ЛК належать обласним державним адміністраціям; зазначав, що спірна земельна ділянка не входила до складу земель Держлісфонду площею 46,8 га, вилучених у ДП "Очаківське ЛМГ" рішенням №7 Коблівської сільської ради від 15.11.2013 року, так як належала до виділу 32 в кварталі 39, а не до виділу 16 кварталу 39, як зазначено позивачем. Вказував, що за Генеральним планом с.Коблеве спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с.Коблеве, проте не у межах прибережної захисної смуги, віднесена до земель рекреаційного призначення, на яких Генеральним планом не забороняється індивідуальне дачне будівництво, а тому земельна ділянка не належить та не може належати до земель водного або лісогосподарського фондів, оскільки має інше цільове призначення, та на ній не може бути встановлена прибережна захисна смуга; посилався на невстановлення меж прибережної захисної смуги в межах с.Коблеве, що призводить до неможливості визначення таких меж. Також зазначав про невстановлення прокурором наявності суспільного інтересу вилучення набутого у власність на законних підставах майна, необґрунтованість посилань прокурора на законодавство УРСР та норми ДБН 360-92, які є застарілими, а також на Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №173 від 19.06.1996 року, оскільки в п.6.15 цих Правил зазначено про стометрову берегову, а не прибережну захисну смугу; вважає безпідставним посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №496, оскільки даним нормативним актом визначаються межі водоохоронних зон, а не прибережних захисних смуг. Зазначав про необхідність залучення до справи реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області та необгрунтованість вимог про скасування свідоцтва про право власності у зв`язку з ненаданням прокурором такого свідоцтва. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено у судовому засіданні, пунктами 1, 2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №19 від 15 жовтня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво), яка розташована на території Коблівської сільської ради та вилучення із земель не наданих у власність або постійне користування та надано безкоштовно у власність земельні ділянки (забудовані землі, землі, які використовуються для відпочинку), для рекреаційного призначення громадянам України для індивідуального дачного будівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування, в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано відповідачці [PERSON] у власність земельну ділянку площею до 0,0817 з кадастровим номером 4820982200:12:043:0035 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою [ADDRESS] (а.с.12-14). На підставі вказаного рішення [PERSON] отримано свідоцтво № 46873445 від 036 листопада 2015 року про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4820982200:12:043:0035, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15). За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 172-175 метрів, до північної - 219-220 метрів (а.с.21). Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України). Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10). Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплює частина третя статті 85 ВК України). Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (частина перша статті 90 ВК України; абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України). Можливість передання земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги у приватну власність для індивідуального дачного будівництва законом не передбачена. Межі прибережної захисної смуги за місцем розташування спірної земельної ділянки містобудівною документацією не встановлено, що сторонами не оспорюється та підтверджено копією рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 16 грудня 2014 року № 7 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах села Коблеве Березанського району Миколаївської області» (а.а.126). Доказів існування фактичної забудови спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення суду не надано. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом. Отже, відповідачем Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області усупереч зазначеним вимогам законодавства надано відповідачу [PERSON] у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку, розміщену у межах прибережної захисної смуги. Враховуючи положення ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України про те, що прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на неможливість поширення обмежень водоохоронної зони на землі лісогосподарського чи рекреаційного призначення. На час виділення земельної ділянки у власність [PERSON] чинною містобудівною документацією був Генеральний план с.Коблеве, затверджений рішенням Коблівської сільської ради від 12.12.2014 року № 28, відповідно до якого спірна земельна ділянка розташована на території рекреаційних закладів, що сторонами не оспорюється та підтверджено листом Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 02.03.2017 року (а.с.20); відповідно до п.6.2 пояснювальної записки до генерального плану, рекреаційна зона формується на півдні населеного пункту та представлена існуючими рекреаційними закладами, які хаотично розташовані вздовж узбережжя Чорного моря, забудова яких потребує упорядкування. Генеральним планом передбачається її подальший розвиток з урахуванням на території с.Коблеве регіонального ландшафтного парку «Тілігульський». Враховуючи необхідність дотримування основних завдань та умов використання територій, визначених Положенням про РЛП «Тілігульський», пропонується створення та благоустрій зони стаціонарної рекреації, яка буде представлена пансіонатами сімейного типу, кемпінгами та мотелями; крім того, у цій зоні передбачається розвиток спортивно-видовищного, культурно-пізнавального та екстремального туризму, намічається розміщення ряду об`єктів, що приваблюють туристів: фестивального комплексу, спортивних центрів, яхт-клубу, серфстанції, екстримпарку, пейнтбольного та покерного клубу, дартс-клубу. Заборона розміщення у рекреаційній зоні індивідуального дачного будівництва Генеральним планом не передбачена (а.с.87). Разом з тим, Генеральним планом с.Коблеве не передбачено і можливість такого індивідуального дачного будівництва у рекреаційній зоні, що відповідає вимогам п.3.38, 3.40 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., за яким дачні і садівницькі поселення розміщуються за межами населених пунктів; будівництво нових дачних та садівницьких поселень на територіях, де діють планувальні обмеження, встановлені чинним законодавством, санітарними нормами та правилами, а також на резервних позаміських територіях, які передбачені містобудівною планувальною документацією для подальшого розвитку міст та поселень, інженерної і транспортної інфраструктури, не допускається. Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом 2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Отже, надання земельної ділянки відповідачу [PERSON] для індивідуального дачного будівництва суперечить містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №19 від 15 жовтня 2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво), що перебуває у власності [PERSON] , не є законним. Як вбачається з повідомлення ВО «Укрдержліспроект» від 14.02.2017 року № 96 (а.с.16), станом на 01 січня 2004 року спірна земельна ділянка знаходилась на території державного лісового фонду кв.39 вид.16 Березанського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ»; при виконанні базового лісовпорядкування вилучена зі складу земель державного лісового фонду на піставі рішення Коблівської сільської ради № 7 від 15.11.2013 року. Вказане рішення в частині вилучення у ДП «Очаківське ЛМГ» та переведення до земель запасу Коблівської сільської ради земельної ділянки площею 46,8 га скасоване рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07 червня 2016 року (а.с.18-19). Як вбачається зі змісту рішення Коблівської сільської ради № 7 від 15 листопада 2013 року (а.с.129), до складу вилученої земельної ділянки площею 46,8 га територія вид.16 кв.39 Березанського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ» не входила, а тому посилання прокурора на те, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка входить до складу земель загальною площею 46,8 га, які пунктом 2 рішення Коблівської сільської ради № 7 від 15 листопада 2013 року, у подальшому скасованого судом, вилучено у ДП «Очаківське лісомисливське господарство» та переведено до земель запасу Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, не підтверджена матеріалами справи. Разом з тим, відповідачами не спростовано ті обставини, що надана [PERSON] земельна ділянка входила до складу земель державного лісового фонду та перебувала у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство», що підтверджується також листом ДП «Очаківське ЛМГ» від 05.12.2017 року (а.с.88); крім того, відповідачами не надано також належних і допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка вибула з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» та перешла з державної у комунальну власність у законний спосіб, що вбачається також і з інформації Березанської РДА про відсутність рішень про вилучення або припинення права постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» спірною земельною ділянкою або ж погодження переходу права власності до Коблівської сільської ради чи інших осіб (а.с.144) та інформації ДП «Очаківське ЛМГ» про відсутність рішень про вилучення спірної земельної ділянки і згоди з таким вилученням та заяв про відмову від права користування (а.с.145). Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті , індивідуального дачного будівництва; обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. У комунальній власності перебувають, зокрема , усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п."а" ч.2 ст.83 ЗК України). Підпунктом "а" пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» передбачено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук, державних галузевих академій наук. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1 ст.55 ЗК України, ч.1 ст.5 ЛК України) Таким чином, спірна земельна ділянка входила до складу земельної ділянки лісогосподарського призначення, що знаходилась у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ", та на підставі п.п."а" п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» перебувала у державній власності, повноваження щодо розпорядження якою належать Березанській районній державній адміністрації, а тому Коблівською сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідачу [PERSON] поза волею належного власника. Підпунктом "ґ" частини 4 статті 84 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч.2 ст.56 ЗК України). Тому передача спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] для індивідуального дачного будівництва суперечить діючому законодавству. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва суперечить зазначеним нормам законодавства, воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно зі ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.8-1 ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Враховуючи, що рішення Коблівської сільської ради Березанського району №19 від 15.10.2015 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва прийняте з порушенням норм чинного законодавства, свідоцтво про право власності, видане відповідачу реєстраційної службою Березанського РУЮ на спірну земельну ділянку, необхідно визнати недійсним та скасувати. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу; отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п.п.75-82 постанови від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога прокурора про витребування земельної ділянки підлягає задоволенню відповідно до положень статті 391 ЦК України та частини другої статті 152 ЗК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь прокурора сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved