Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування, в обґрунтування якого вказує, що 27 вересня 2019 року близько 21 години 10 хвилин на автодорозі «Київ-Знам`янка», поблизу с. Григорівка Обухівського району Київської області, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Subaru Forester», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Знам`янка скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по проїзній частині в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП застрахована згідно полісу АМ9005923, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». 29 листопада 2019 року на адресу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого [PERSON] , з необхідними для прийняття рішення документами. 28 квітня 2020 року відповідачем на адресу позивача скеровано лист, яким відмовлено у виплаті страхового відшкодування на користь матері загиблого [PERSON] у повному обсязі. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 50 076,00 гривень - моральної шкоди. 08 травня 2020 року ТДВ «HACK «Ю.Ес.Ай» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 25038,00 гривень страхового відшкодування матері загиблого [PERSON] . Зазначена сума становить 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди (25 038 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак це не відповідає дійсності, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2019 року, не встановлено, що в діях пішохода [PERSON] був умисел на порушення ПДР чи вказана подія відбулась внаслідок непереборної сили. Враховуючи викладене вище, вважає відмову ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» мало обов`язок сплатити відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина відповідно, страхове відшкодування у розмірі 50 076 гривень 00 копійок (4 173 грн. 00 коп. - законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати на день настання страхового випадку х 12 = 50 076 грн. 00 коп.). Відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» в повному обсязі. Разом з тим, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 15 травня 2020 року по 28 травня 2020 року у розмірі 153 гривень 24 копійок та інфляційні втрати і три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 15 травня 2020 року по 28 травня 2020 року нараховано в розмірі 28 гривень 81 копійки. На підставі вищевикладеного, позивач просить: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (код ЄДРПОУ - 32404600) на користь [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) страхове відшкодування у розмірі 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок витрат на поховання; Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (код ЄДРПОУ - 32404600) на користь [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 153 (сто п`ятдесят три) гривень 24 копійок, три відсотки річних у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 81 копійка, а всього разом - 182 (сто вісімдесят дві) гривні 05 копійок; Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (код ЄДРПОУ - 32404600) на користь [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 03 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимога підтримала, просила їх задовольнити на підставі наданих письмових доказах. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про дату та місце судового розгляду, повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання поштового відправлення, які отримано представником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» 11 червня 2020 року, 22 червня 2020 року та 08 липня 2020 року, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подав, тобто не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 03 червня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення до суду не надходило. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та сторонами не заперечуються, що 27 вересня 2019 року о 21 години 10 хвилин водій [PERSON] , [INFO] , у темну пору доби, за сприятливих погодних умов, при мокрому асфальтному покритті, керуючи власним технічно справним автомобілем «Subaru Forester», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався автодорогою Н - 01 «Київ-Знам`янка», від м. Києва в напрямку до м. Корсунь - Шевченківський, Черкаської області. Проїжджаючи відрізок вказаної автодороги, на 53 км + 650 м, що поблизу с. Григорівка Обухівського району, Київської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який рухався по смузі руху попутно з рухом автомобіля «Subaru Forester». У наслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми з забитою раною в лівій частині лобної ділянки, переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливом під м`які оболонки головного мозку та ускладнилася розвитком набряку головного мозку, від яких помер на місці події. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2019 року ТУ Національної поліції в Київській області кримінальне провадження № 12019110000000767, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] , 1954 року народження, кримінального правопорушення, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України./а. с. 18-20/ З оглянутого судом свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 01 жовтня 2019 складено відповідний актовий запис № 22, зареєстрований виконавчим комітетом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області. /а.с.5/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 червня 1983 року Лучинським районним ЗАГС Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , його батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . /а.с. 8/ Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Паволоцькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області 15 листопада 1997 року, [PERSON] помер [INFO] . /а.с. 9/ Як вбачається з довідки виконавчого комітету Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 жовтня 2019 року № 852, [PERSON] поховала за власний рахунок свого сина [PERSON] , який помер [INFO] а с. Паволоч, Попільнянського району Житомирської області. /а.с. 10/ На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», відповідно до полісу АМ/9005923, що діяв станом на 27 вересня 2019 року. /а.с.7/ 29 листопада 2019 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Автовиплат Поліс» звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в інтересах матері потерпілого - [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі статті 27.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі -Закон) /а.с. 4/ 28 квітня 2020 року листом за вих. №51-2530 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що [PERSON] не було притягнуто до відповідальності через відсутність у його діях складу злочину, а тому він не є особою, відповідальною за завдання шкоди у вигляд загибелі пішохода [PERSON] , оскільки заявлена подія не є страховим випадком, тому у ТДВ «Ю.Ес.Ай» відсутні правові підстави для здійснення виплат./а.с.14-15/ За результатом розгляду заяви представника позивача від 04 березня 2020 року [PERSON] було проведено часткову виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі Ѕ від загальної суми, передбаченої пунктом 27.2 статті 27 Закону, що становить 25038 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 7118 від 14 травня 2020 року. /а.с.16-17/ Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми (50076 гривень). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду пов`язаної із смертю [PERSON] відмовлено. Як підставу для виплати самої такої суми Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» у своєму листі від 08 травня 2020 року вих. № 51-2694, посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому поділив суму відшкодування на 2 у зв`язку з тим, що відповідальними за заподіяння неподільної шкоди, взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи осіб (водій та пішохід (потерпілий)), тому розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу (регламентної виплати) між ними. /а.с.16/ Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частиною 1 статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Пунктом 27.3 Закону визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки, законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому на користь позивача необхідно стягнути 25038 гривень недоплаченого страхового відшкодування. З приводу стягнення на користь позивача пені, інфляційних та 3 відсотків річних суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до надано розрахунку /а.с. 29/ за період з 15 травня 2020 року по 28 травня 2020 року, всього нараховано 182 гривень 05 копійок, з яких пеня - 153 гривні 24 копійки, відсотки річні 28 гривень 81 копійка, інфляційні втрати - 0,00 гривень. Звіт по здійсненим розрахункам: за період з 15 травня 2020 року по 28 травня 2020 року на заборгованість в розмірі 25038 гривень: пеня (днів: 14, подвійна облікова ставка НБУх2: 16) = 153 гривні 24 копійки; відсотки річних за 14 днів, становлять 28 гривень 81 копійка (25038х3 х14/365/100). При вирішенні вимог позивача щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, то суд застосовує такі норми права. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] 15 травня 2020 року уклала договір про надання правової допомоги з [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] (а.с. 22)), що підтверджується ордером № 1025134 /а.с.21/, та згідно квитанції № ПН1063456 від 26 червня 2020 року здійснила оплату професійної правничої допомоги у вказаній цивільній в сумі 6000 гривень. Згідно детального опису наданих послуг від 26 червня 2020 року, адвокатом були надані юридичні послуги, а саме: аналіз документів наданих Клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав Клієнта (2 години) - 1000 гривень; надання усних консультацій клієнту (2 години) - 1000 гривень; написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування (4 години) - 1500 гривень; - представництво у Попільнянському районниму суді Житомирської області (3 голини) - 2500 гривень. Ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду представником відповідача не було подано заперечення, щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи за позовом [PERSON] , тому вартість наданих та оплачених послуг адвоката в розмірі 6000 гривень, суд вважає обґрунтованою. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. У ст.137 ЦПК України встановлено, що в разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення несумірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Надання адвокатом позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; ордером на надання правової допомоги; договором про надання правової допомоги; розрахунком про надання послуг до договору (в якому зазначено про надання адвокатом позивачу відповідних послуг та підтверджено їх розмір. Суд погоджується з наданим розрахунком та вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу відповідають тяжкості справи, тобто є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим часом на надання таких послуг та відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді позивачем, суд приймає до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та розмір задоволених позовних вимог вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс позивач підлягають до задоволення. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: із страховика Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» суму страхового відшкодування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні та 3% річних за період з 15 травня 2020 року по 28 травня 2020 року та витрати на правничу допомогу. Оскільки позивач при зверненні до суду в силу п. 2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved