Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

25.11.2019, позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.09.2013 року САТ 234980, належить транспортний засіб «YAMAHA» 2008р.в., д.н.з. [NUMBER] . 05.05.2015 року о 16.40 год. на перехресті нерівнозначних доріг вул. Пилипа Орлика Лесі Українки, [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі транспорту, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «YAMAXA», д.н.з. [NUMBER] , спричинивши механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2015 року №442/3365/15-п, [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави. В результаті ДТП транспортний засіб «YAMAXA», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. ПрАТ «АСК «Омега» за полісом цивільно-правової відповідальності нарахувала та виплатила суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 17070 грн. 78 коп., оскільки нарахованих страховою компанією коштів не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то в нього виникла необхідність звернутися з позовом до відповідачів, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим «відшкодуванням»). Окрім цього просить стягнути з відповідачів індексацію в розмірі 22745,68 грн. та 3% річних 3540 грн. 18 коп. 25.11.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. 25.11.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.12.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зокрема просить застосувати строки позовної давності. 16.12.2019 відповідач [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи. 17.12.2019 підготовче судове засідання відкладено на 28.01.2020. 18.12.2019 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від Страхової компанії\~«Омега», в якому відповідач зокрема просить застосувати строки позовної давності. 28.01.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.02.2020. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві. Представник відповідача Страхової компанії\~«Омега», будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи,в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи є письмовий відзив від 13.12.2019, в якому відповідач СК\~«Омега», висловив свою позицію щодо позову. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вислухавши доводи сторін щодо спору, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст.\~12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16\~ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.09.2013 року САТ 234980, належить транспортний засіб «YAMAHA» 2008р.в., д.н.з. [NUMBER] . 05.05.2015 року о 16.40 год. на перехресті нерівнозначних доріг вул. Пилипа Орлика Лесі Українки, [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі транспорту, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «YAMAXA», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , спричинивши механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2015 року №442/3365/15-п, [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави. В результаті ДТП транспортний засіб «YAMAXA», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений ст.. 257 ЦК України, заяви про поновлення строку позовної давності позивач не подав. Водночас відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності з тих підстав, що позивач дізнався про порушення свого права ще 05.05.2015 року, а до суду з даним позовом звернувся в 25.11.2019. Так, згідно вимог ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Отже, судом встановлено, що позивачка, починаючи з травня 2015 року знала про порушення свого права. При цьому позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин, що перешкоджали їй подати позов протягом такого тривалого часу. Відповідно до ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки судом встановлено про обізнаність позивачки з 2015 року про порушення свого права, відповідачі просять застосувати давність, що є підставою для відмови у позові саме з причин пропуску позивачем строку позовної давності. При цьому, суд враховує, що з часу про порушення її права пройшло більше 4 років і позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин, що перешкоджали їй подати позов протягом такого тривалого часу. Відтак, з врахуванням фактичних обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності на звернення до суду із цим позовом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Outcome: dismissed