Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача акціонерного товариства "Завод "Маяк" (далі - АТ "Завод "Маяк") про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працює налагоджувальником контрольно-замірювальних приладів та автоматів відділу метрології АТ "Завод "Маяк". Як зазначив позивач, з лютого 2019 року до листопада 2019 року відповідач не виплачував йому заробітну плату. Заборгованість відповідача становила 142161,99 грн. Указану суму невиплаченого заробітку та компенсацію моральної шкоди у сумі 84000,00 грн [PERSON] просив стягнути з АТ "Завод "Маяк". Також позивач просив суд присудити з відповідача на його користь судовий збір у сумі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20500,00 грн. До початку першого судового засідання у справі позивач подав заяву, названу "заявою про зменшення позовних вимог", в якій зазначив, що заборгованість з виплати йому заробітної плати у сумі 72410,29 грн стягується державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у рамках виконавчих проваджень № № 59630477, 59630477. Водночас у вказаній заяві [PERSON] зазначив, що відповідач не виплатив йому у повному обсязі заробітну плату за період з січня 2020 року до січня 2021 року, розмір заборгованості становить 123183,35 грн. Цю суму заборгованості позивач просив суд стягнути з АТ "Завод "Маяк". Відповідач АТ "Завод "Маяк" подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він визнає той факт, що заборгованість підприємства з виплати [PERSON] заробітної плати за період з січня 2020 року до січня 2021 року становить 98187,57 грн. Поряд з цим АТ "Завод "Маяк" стверджувало, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також відповідач вказував на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, про компенсацію яких просить позивач, є завищеним. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги свого довірителя з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позов в частині стягнення з його довірителя на користь [PERSON] заробітної плати, нарахованої за період з січня 2020 року до січня 2021 року у сумі 98187,57 грн; у задоволенні решти позовних вимог просив суд відмовити. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює на посаді налагоджувальника контрольно-замірювальних приладів та автоматів відділу метрології АТ "Завод "Маяк" (а. с. 13-26). За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У ч. 3 ст. 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці"). Усупереч наведеним законодавчим приписам АТ "Завод "Маяк" не у повному обсязі сплатило [PERSON] заробітну плату за період з лютого 2019 року до січня 2021 року. Як встановлено судом, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває посвідчення комісії по трудових спорах АТ "Завод "Маяк" від 10 червня 2019 року № 357 про стягнення з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01 березня 2019 року до 31 травня 2019 року у сумі 22044,34 грн (а. с. 56-57). Також державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснюється виконання посвідчення комісії по трудових спорах АТ "Завод "Маяк" від 20 січня 2020 року № 532 про стягнення з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01 червня 2019 року до 31 грудня 2019 року у сумі 50365,95 грн (а. с. 55). У довідці від 25 лютого 2021 року № 137, виданій АТ "Завод "Маяк", зазначено, що станом на 24 лютого 2021 року заборгованість підприємства з виплати [PERSON] заробітної плати становить 170597,86 грн. Належна до виплати заробітна плата за період з січня 2020 року до січня 2021 року становила 128183,35 грн (без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), сплачено за цей час - 5000,00 грн. Отже, невиплачена заробітна плата складає 123183,35 грн (128183,35 грн - 5000,00 грн = 123183,35 грн) (без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. Питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнути з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів у сумі 123183,35 грн. Суд відхиляє доводи відповідача, що належна до стягнення на користь [PERSON] сума заборгованості з виплати заробітної плати повинна складати 98187,57 грн, позаяк вона розрахована з відрахуванням сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, натомість їх утримання повинно здійснюватись АТ "Завод "Маяк" на стадії виконання судового рішення у справі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси (постанови Верховного Суду від 22 лютого 2020 року у справі № 753/12569/18, від 27 квітня 2020 у справі № 428/2052/17). Несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачеві [PERSON] були завдані моральні страждання, був порушений звичний уклад його життя, він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправними діями відповідача АТ "Завод "Маяк", тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 2000,00 грн та стягнути цю суму з відповідача АТ "Завод "Маяк" на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з логічного й системного тлумачення наведених законодавчих положень, можна зробити висновок, що на сторону, яка програла справу покладаються лише ті витрати сторони, що виграла, які були сплачені нею лише адвокату, а не будь-якій особі, яка надавала правову допомогу стороні у справі (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 910/2170/18). У матеріалах справи відсутній договір про надання професійної правничої допомоги адвоката, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та понесення [PERSON] витрат, необхідних для надання правничої допомоги саме адвокатом. У зв`язку з цим суд відмовляє позивачеві у компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог 508,02 грн ((123183,35 грн + 2000,00 грн) / (123183,35 грн + 84000,00 грн) х 840,80 грн = 508,02 грн).

Outcome: partial