Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільнення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат на її утримання. Мотивуючи свої вимоги тим, що з часу постановлення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яке набуло чинності, щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів в розмірі ј частини від його заробітку (дохлду) щомісячно на період навчання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на період її навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті, починаючи з 19 жовтня 2018 року, й до закінчення навчання дочки - [INFO], визначений судом розмір аліментів наразі не відповідає вимогам достатності забезпечення повсякденних потреб дочки та вона за станом здоров`я не працює, що є підставою для зміни розміру аліментів з ј частини від його заробітку (дохлду) щомісячно на 5 000 грн. 00 коп. Окрім того, нею понесені додаткові витрати на утримання повнолітньої дочки, а саме - діагностику та лікування у загальній сумі 59 387 грн. 30 коп., половину із яких, а саме - 29 387 грн. 30 коп. просить стягнути з відповідача на підставі ч.ч.1, 2 ст. 185 СК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 13 чкрвня 2019 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовльнити. Відповідач [PERSON] , будучи присутнім в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав уцілому та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Відповідачем наданий відзив на позов. Звернув увагу на той фактор, що виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яким стягуються з нього аліменти на утримання повнолітньої дочки, ним добросовісно виконується, наразі він, як платник аліментів, не має заборгованості. Водночас, проживаючи з позивачкою та дочкою у одній квартирі, повністю несе витрати на житлово-комунальні послуги та іншим чином забезпечує утримання дочки. Вважаючи, що правові підстави для зміни розміру аліментів, відсутності. Його щомісчний заробіток (дохід) в межах до 3 700 грн., відповідно, він не взмозі виконувати зобов"язання по сплаті пропонованих позивачкою аліментів в сумі 5 000 грн. щомісячно, оскільки його заробітна плати на тритину менша. Окрім того, відсутніми є правові підстави для задоволення позову в частині вимог й про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки, оскільки законом не передбачено стягнення з батьків на утримання повнолітніх дочки (сина) додаткових витрат на їх утримання. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям, від шлюбу мають понолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Дочка сторін хоча й досягла повноліття, навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті з терміном навчання до [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задовольнено й стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ново-Здолбунів Здолбунівського району Рівненської області, ідентифікаційний код платника податків - [NUMBER] , проживаючого/зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання дочки у Київському національному торговельно-економічному університеті, починаючи з 19 жовтня 2018 року, й до закінчення навчання - [INFO] включно. Цим рішенням вирішено питання про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць(а.с. 7). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивач вважає, що визначений судом розмір аліментів наразі не відповідає вимогам достатності забезпечення повсякденних потреб дочки та вона, як матір дочки, за станом здоров`я наразі не працює, що, на її думку, є підставою для збільшення стягнення з відповідача розміру аліментів з ј частини від заробітку (доходу) щомісячно на 5 000 грн. 00 коп. Виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яким стягуються з відповідача на утримання повнолітньої дочки аліментів, добросовісно виконується, наразі він, як платник аліментів, станом на 01 грудня 2019 року не має заборгованості по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою, наданою державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 04 грудня 2019 року (а.с.58). Батьки повнолітньої [PERSON] , [INFO] , та повнолітня дочка сторін проживають/зареєстровані за єдиною адресою, що визнається сторонами. Як вбачається із офіційної довідки наданою державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 04 грудня 2019 року (а.с.58), заробітна плата відповідача, з якої стягуються аліменти, - в межах 3 731 грн. 00 коп., вочевидь, останній не спроможний сплачувати пропоновані позивачкою кошти на утримання повнолітньої дочки - 5 000 грн. 00 коп. щомісячно, оскільки його заробітна плати на тритину менша. Відповідно, суд критично оцінює визначені позивачем підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів, й за встановлених обставин, на які посилається позивач, вважає відсутніми підстави для збільшення розміру аліментів, так як позивач не зазначив умови та не надав докази про це, які могли би бути підставою згідно ч.1 ст. 192 СК України для зміни (збільшення) розміру аліментів. Такі підстави не пов`язуються зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, зважаючи на повнолітній вік дочки сторін, та незмінний матеріальний стан платника аліментів, розмір його заробітку (доходу), й за умови накладення на нього пропонованого позивачем розміру аліментів, введе останнього не лише у скрутне матеріальне становище, а й буде суперечити допустимому розміру аліментів, який дозволений законом до стягнення з платника аліментів. У даному випадку він є неприпустимим. Так, розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, вказана норма передбачає чіткі підстави для збільшення розміру аліментів. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно, з урахуванням відсутності доказів по справі, правові підстави для збільшення розміру аліменті відсутні. Так, зміна матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та інші випадках, передбачених цим Кодексом, згідно спірних правовідносин не встановлено. Враховуючи викладене, судом не встановлено умов, які могли би бути підставою згідно ч.1 ст. 192 СК України для зміни (збільшення) розміру аліментів. Водночас, вирішуючи спір в частині позову про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з урахуванням вимог ст.185 СК України, вважає, що підстав для застосування положення ст.185 СК України немає, оскільки останнє застосовується до вимог щодо дитини, тобто неповнолітньої особи - віком до 18 років. А оскільки дочка сторін є повнолітньою особою, положення ч. 1 ст. 185 СК України застосуванню не підлягає. Той з батьків, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 185 СК України, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи на відсутність наданих позивачем належних та допустимих доказів про предмет доказування, суд приходить до висновку про те, що вимоги є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, обставини, що обгрунованого доводять позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Зважаючи на наслідки розгляду справи, з урахуванням положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий зібр», судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст.ст. 192, 185 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed