Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом до Трушківської сільської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права на спадщину, мотивуючи його тим, що 17.05.2007 року померла баба позивача - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку № 22 по вул. Корольова в с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області, та земельних ділянок, площею 0,1141га для обслуговування житлового будинку, площею 0,2778 га, для ведення особистого селянського господарства та площею 3,117 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку фактично успадкувала [PERSON] після смерті своєї дочки та матері позивача - [PERSON], яка померла 27.02.2007 року. Померла [PERSON], 02.03.2007 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу та брату позивача [PERSON]. Спадкоємцями [PERSON] є позивач та брат позивача [PERSON] Спадкоємці звернулися до нотаріальної контори та частково оформили свої спадкові права, але нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадкового права на земельні ділянки та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки не здійснено державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки за спадкодавцем. Позивач вказує, що 06.02.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2015 року по справі № 357/16278/14-ц було задоволено позов [PERSON] про визнання права на спадщину, та визнано за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна після померлої 17.05.2007 року [PERSON]. Позивач просить суд визнати за нею право власності на іншу 1/2 частину спадкового майна, після померлої 17.05.2007 року [PERSON], а саме на земельну ділянку, площею 0,2778 га (кадастровий номер 3220487401:01:011:0014), розташованої за адресою: вул. Корольова, 22 в с. Трушки Білоцерківського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства; на земельну ділянку, площею 0,1141 га (кадастровий номер 3220487401:01:011:0013), розташованої за адресою: вул. Корольова, 22 в с. Трушки Білоцерківського району Київської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку; на земельну ділянку, площею 3,117га (кадастровий номер 3220487400:05:005:0009), розташованої на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач в судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належно, подала до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належно, надіслали до суду листи про розгляд справи без участі їхнього представника, на розсуд суду. Третя особа до суду не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належно, подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 27.02.2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ОК № 074016. 17.05.2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ОК № 083212. Померла [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та матірю позивача [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. На день смерті [PERSON] з нею проживала та була зареєстрована за однією адресою її мати [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після своєї дочки, але не оформила свої спадкові права за життя. Наведене підтверджується матеріалами справи. 02.03.2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла внукам [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах кожному. Наведене підтверджується копією заповіту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Трушківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 20, а, також, матеріалами спадкової справи. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 15.09.2005 року за № 296 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 3,117 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 779919. Однак, як було встановлено судом, даний державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі, лише, 12.04.2007 року, тобто реєстрація права власності відбулася після смерті власника земельної ділянки. Спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Корольова, 22. В даному будинку були зареєстровані і постійно проживали по день смерті [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що 31.10.2014 року постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав на три земельні ділянки та в видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки, спадкодавцем не здійснено державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що були передані їй, та належно не було оформлено спадкодавцем за життя своїх спадкових прав на земельну ділянку, посвідчену, державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 779919, виданий на імя [PERSON], спадщину якої фактично прийняла [PERSON], так як проживала із спадкодавцем на день смерті. Вказане вбачається з матеріалів справи та копії матеріалів спадкової справи, копію якої було витребувано судом та приєднано до матеріалів даної справи. Як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за № 357/16278/14-ц, 2/357/311/15, відповідно до довідки виконкому Трушківської сільської ради, померла [PERSON], як член господарства станом на 01.07.1996 року була включена в списки на розпаювання земель бувшого КСП «Раставиця», отримала сертифікат, серії РН 368731, який в подальшому був замінений на державний акт серії ЯБ № 779919 на земельну ділянку, площею 3,117 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після її смерті спадщину фактично прийняла її мати [PERSON]. Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку був зареєстрований вже після смерті спадкодавця [PERSON]. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилася спадщина ще й у вигляді інших земельних ділянок, а саме: земельної ділянки, площею 0,2778 га (кадастровий номер 3220487401:01:011:0014), яка розташована за адресою: вул. Корольова, 22 в с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства; та земельної ділянки, площею 0,1141 га (кадастровий номер 3220487401:01:011:0013), яка розташована за адресою: вул. Корольова, 22 в с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку. На вказані земельні ділянки були видані державні акти на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 704191 та серії ЯД № 704190. Після смерті [PERSON] залишився заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зі змісту якого вбачається, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Вищевказані обставини вбачаються з копій матеріалів витребуваної спадкової справи, та вже перевірялись судом під час розгляду справи № 357/16278/14-ц, 2/357/311/15. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у вказаній справі за позовом [PERSON] до Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-тя особа [PERSON] про визнання права на спадщину було задоволено вказаний позов та визнано за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового майна, після померлої 17.05.2007 року [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, і тому на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до Земельного кодексу України ( в ред.2007 року), Указу Президента "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", в 1996 році [PERSON] отримала право на земельну частку (пай), що підтверджувалося сертифікатом РН 368731, і який був дійсний до видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Як роз"яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкодавець [PERSON] за життя не здійснила державної реєстрації права власності на спадщину, після смерті своєї доньки [PERSON], як це передбачено нормами ст. 1299 ЦК України, хоча, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї дочки [PERSON], оскільки проживала разом з нею, але не встигла оформити свої спадкові права, так як, через два місяці після смерті дочки, померла сама. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та здійснити державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації цього права ( ст. 125 ЗК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Спадкодавець [PERSON] не здійснила за життя державну реєстрацію свого права власності на вказані земельні ділянки, але вказане не може бути підставою для втрати її спадкоємцем права на спадщину. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище в даному рішенні суду, позивач подала до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, але оформити свої спадкові права на 1\\2 частину спадщини, що складається з вищевказаних земельних ділянок не має можливості. Однак, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. У відповідності до п. 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна, якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за № 357/16278/14-ц, 2/357/311/15 від 06.02.2015 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що [PERSON] мала право власності на земельну ділянку, отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, реєстрацію якого було проведено після її смерті, але, на підставі наведеного вище, суд вважає, що право на земельну ділянку площею 3,117 га (кадастровий номер 3220487400:05:005:0009) на території Трушківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фактично перейшло до її матері [PERSON] Крім того, [PERSON] мала право на земельні ділянки площею 0,2778 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3220487401:01:011:0014) в с. Трушках по вул.. Корольова 22, та мала право на земельну ділянку площею 0,1141 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (кадастровий номер 3220487401:01:011:0013) в с. Трушках по вул. Корольова 22, а тому це право може перейти і до її спадкоємця за заповітом, і тому, вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 1\\2 частину спадкового майна, яке складається з вказаних трьох земельних ділянок, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вказаним рішенням позов [PERSON] до Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-тя особа [PERSON] про визнання права на спадщину було задоволено та визнано за ним право власності на 1\\2 частину спадкового майна, після померлої 17.05.2007 року [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, а саме на вищевказані земельні ділянки. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу та інших цивільно-правових угод, прийняття спадщини. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості оформити через органи нотаріату свої спадкові права на вказане спадкове майно, яке належало померлій [PERSON], і тому її права підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved