Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення cуб'єкта владних повноважень , в якому зазначили, що [PERSON] є власником житлового будинку 46 по вулиці Комсомольська, що в смт. Вільшанка, Вільшанського району, Кіровоградської області. [PERSON] 06.11.2015 звернувся до Вільшанської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі останньому безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га та ведення садівництва площею 0,12 га. Рішенням Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області № 19 від 24.12.2015 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка надана під громадське пасовище. На запит про отримання публічної інформації, позивач 15.06.2016 року отримав рішення Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області № 442 від 09.10.2015 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки в постійне користування", згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності категорії земель сільськогосподарського призначення територіальній громаді Вільшанської селищної ради у постійне користування без права зміни її цільового призначення, загальною площею 37,4280 га ( кадастровий номер 3524355100:02:000:9052 ) для сінокосіння та випасання худоби. Позивач вважає, що таке рішення є протиправним, оскільки всупереч вимогам ст. 22, 34 ЗК України відповідачем було неправомірно визначено суб'єкта землевикористання. Крім того селищною радою було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає вимогам закону, оскільки всупереч вимог ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із сусідніми землевласниками не проводилося. Отже погодження меж земельної ділянки з позивачем, а також із [PERSON], [PERSON] як суміжними землекористувачами, не проведено, а вказане погодження є однією із складових проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також мало місце і порушення прав позивача як суміжного землекористувача та діючого власника земельної ділянки під житловий будинок № 46 по вулиці Комсомольська, смт. Вільшанка, Кіровоградської області. Отже підстави для затвердження вказаного проекту землеустрою у Вільшанської селищної ради були відсутні. Крім того, як зазначено вище, Вільшанська селищна рада не тільки не погодила із позивачем межі земельної ділянки, а й передала її у власність сама собі, тобто юридичній особі, що є порушення вимог ст.ст. 22, 34 ЗК України. У зв'язку із зазначеним позивач не може реалізувати своє право отримання безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та ведення садівництва. Вказані обставини і спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом . Представники позивача в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги обгрунтувавши їх обставинами викладеними у позовній заяві. Також доповнили, що земельна ділянка за адресою вул. Комсомольська, 46, смт. Вільшанка, Кіровоградської області площею 17332,40 кв. м. належить [PERSON], яка межує із земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності Вільшанської селищної ради та з приводу якої Вільшанською селищною радою винесено оскаржуване рішення №442 від 09.10.2015. Крім того, протиправність рішення і полягає у тому, що відповідач затвердивши проект землеустрою права постійного користування земельною ділянкою зареєстрував право власності територіальної громади на землю. Отже просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Пердставники відповідача заперечували з приводу позовних вимог зазначивши, що земельна ділянка, яку бажає привласнити позивач відноситься до земель комунальної власності, а тому з метою її збереження для територіальної громади Вільшанської селищної ради та визначення меж земельної ділянки, було прийнято рішення про необхідність її реєстрації на правах постійного користування із цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби. У зв'язку із цим Державним підприємством "Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення у постійне користування територіальній громаді Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області. Водночас представник відповідача зазначив, що позивач не є власником суміжної землі, а лише є власником будинку та прибудинкової території, яка не межує із земельною ділянкою комунальної власності щодо якої прийнято рішення сесією ради, а тому права позивача як суміжника не порушені. Також оскаржуване рішення прийняте за результатами проведення 40 позачергової сесії VI Вільшанської селищної ради 09.10.2017, що підтверджено протоколом сесії від 09.10.2015. Під час прийняття спірного рішення були дотримані вимоги ст.ст. 12, 92 ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Разом з тим представнику відповідача не зрозумілий п. 3 спірного рішення, яким передбачено зобов'язання Вільшанського селищного голови надати до реєстраційної служби Вільшанського управління юстиції Кіровоградської області документи для оформлення права власності земельної ділянки загальною площею\~ 37,4280 га, для сінокосіння та випасання худоби\~ (громадське пасовище) (код КВЦПЗ 01.08) кадастровий № 3524355100:02:000:9052 із земель комунальної власності, категорії земель сільськогосподарського призначення, на території Вільшанської селищної ради, Вільшанського району, Кіровоградської області, яка розташована (за межами населеного пункту). Підтвердив, що в подальшому дана земельна ділянка зареєстрована як комунальна власність із невідомих йому причин. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частина перша ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, законами України. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. До повноважень сільських, селищних, міських рад згідно із п.п. 34, 42 ст.26 вказаного закону, належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації. Як передбачено ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У відповідності до ч. 10 вказаної статті, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За змістом статті 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), розпорядження землями територіальної громади села, у тому числі передача їх у власність, належить до повноважень сільської ради та здійснюється відповідно до вимог цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до пунктів «б», «в», ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Стаття 50 цього Закону передбачає складання проекту землеустрою у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Судом з'ясовано, що відповідно до проекту землеустрою земельна ділянка запроектована для відведення у постійне користування територіальній громаді Вільшанської селищної ради, яка розташована на території селищної ради (за межами населеного пункту), межує із землями комунальної власності Вільшанської селищної ради та земельними ділянками громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. \~Вимогами ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. \~ \~ \~ \~Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. \~ \~ \~ \~Пунктом 2.8 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає і акт узгодження меж земельних ділянок, підписаний землекористувачами суміжних земельних ділянок. \~ \~ \~ \~Крім того, п. 2.8 Інструкції визначено, що технічна документація із землеустрою включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток1); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. \~ \~ \~ \~Таким чином суд приходить до висновку, що ні нормами Земельного кодексу України, ні Інструкцією не передбачено жодної можливості зобов'язати землекористувачів суміжних земельних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхнього не підписання акту, оскільки даний факт не тягне за собою відмову у встановленні меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками з урахування вимог п. 3.12 Інструкції, у якій зазначено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тому відсутність підписів [PERSON] та факт підписання із запереченнями [PERSON] акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 15 вересня 2015 не доводить факту порушення прав особи, яка не є суміжником, а саме [PERSON]. Крім того суд не приймає доводи представника позивача, що земельна ділянка, яка йому належить, межує із земельною ділянкою щодо якої селищною радою прийняте спірне рішення від 09 жовтня 2015 року №442, посилаючись на довідку виконкому Вільшанської селищної ради від 04.07.2000 №2501 та архівний витяг Вільшанської РДА від 21.04.2015 №36, де зазначено, що згідно рішення виконкому селищної ради від 30.10.1998 №131, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,6 га для підсобного господарства по вул. Комсомольська, 46 (а.с.16, 17). Також представник позивача посилається на проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, гр.[PERSON], згідно якого запроектовано до відведення земельні ділянки розташовані за адресою вул. Комсомольська, 46, смт. Вільшанка, Кіровоградської області, площею 17332,4 кв.м.. Водночас суд зазначає, що згідно листа заступника начальника відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №451/107-17 від 17.07.2017, відомості щодо земельних ділянок розташованих по вул.Героїв Небесної Сотні, №46 в Державному земельному кадастрі України відсутні. В судовому засіданні з'ясовано, що даний проект землеустрою у порядку ст. 118 ЗК не затверджений, а відповідний правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній. У ч. 1 ст. 125 ЗК України зазначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Отже суду не доведено факт права власності позивача [PERSON] на суміжну земельну ділянку, а тому його права в частині оформлення матеріалів проекту землеустрою та як наслідок затвердження проекту землеустрою як суміжника, рішенням Вільшанської селищної ради № 442 від 09 жовтня 2017 року не можуть бути порушені. Крім того судом з'ясовано, що Вільшанська селищна рада відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України, затвердила проект землеустрою, який погоджений відділом Держгеокадастру у Вільшанському районі щодо відведення земельної ділянки у користування територіальній громаді Вільшанської селищної ради, що підтверджено протоколом Вільшанської селищної ради 40 позачергової сесії VI скликання від 09.10.2015. Отже суд приходить до висновку про правомірність в частині п.1 та п.2 винесеного рішення Вільшанською селищною радою за №442 від 09 жовтня 2017 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності категорії земель сільськогосподарського призначення, територіальній громаді Вільшанської селищної ради у постійне користування без права зміни її цільового призначення, загальною площею 37,4280 га., для сінокосіння та випасання худоби (громадське пасовище) (код КВЦПЗ - 01.08) кадастровий номер 3524355100:02:000:9052 на території Вільшанської селищної ради, Вільшанського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту). Щодо пункту 2 рішення Вільшанської селищної ради за №442 від 09 жовтня 2017 року про затвердження акту визначення збитків, то позивачем даний пункт рішення не оскаржується, а враховуючи, що даний пункт рішення є похідним від пункту 1, суд не вбачає підстав для його скасування. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині викладених обставин. Щодо пункту 3 прийнятого рішення Вільшанською селищною радою за № 442 від 09 жовтня 2017 року, суд зазначає, що всупереч протоколу Вільшанської селищної ради 40 позачергової сесії VI скликання від 09.10.2015, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування, пунктом 3 оскаржуваного рішення зобов'язано Вільшанського селищного голову надати до реєстраційної служби Вільшанського управління юстиції Кіровоградської області документи для оформлення права власності земельної ділянки загальною площею\~ 37,4280 га, для сінокосіння та випасання худоби\~ (громадське пасовище) (кодКВЦПЗ 01.08) кадастровий № 3524355100:02:000:9052 із земель комунальної власності, категорії земель сільськогосподарського призначення, на території Вільшанської селищної ради, Вільшанського району, Кіровоградської області, яка розташована (за межами населеного пункту). Факт реєстрації комунальної власності підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3504622722017 від 25.07.2017. Суд зазначає, що право постійного користування та право власності земельною ділянкою є окремими правовими інститутами і мають різну правову природу. Постійне користування земельною ділянкою це право володіння та користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без установлення строку, передбачене ч. 1 ст. 92 ЗК України. Отже, право постійного користування земельними ділянками є специфічним речовим правом. Воно характеризується обмеженим субєктно-обєктним складом: обєктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності; субєктами можуть бути особи, визначені ч. 2 ст. 92 ЗК України. Отже враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність п.3 рішення сорокової сесії шостого скликання Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 09.10.2015 №442 "Про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки в постійне користування" в частині зобов'язання Вільшанського селищного голови надати до реєстраційної служби Вільшанського управління юстиції Кіровоградської області документи для оформлення права власності земельної ділянки загальною площею\~ 37,4280 га, для сінокосіння та випасання худоби\~ (громадське пасовище) (кодКВЦПЗ 01.08) кадастровий № 3524355100:02:000:9052 із земель комунальної власності, категорії земель сільськогосподарського призначення, на території Вільшанської селищної ради, Вільшанського району, Кіровоградської області, яка розташована (за межами населеного пункту). Отже позовні вимоги в частині скасування п.3 рішення Вільшанської селищної ради за №442 від 09 жовтня 2017 року підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial