Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк», в особі представника [PERSON], звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 002- 20105-200208 від 20 лютого 2008 року в сумі 7085,27 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду, в сумі 229,40 грн. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON] в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглядати справу у відсутності представника ПАТ «Дельта банк», у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка по справі - [PERSON] в судові засідання, призначені на 22 січня 2014 року, 04 лютого 2014 року не з'являлася, про причини неявки до суду не повідомляла. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи. За згодою позивача суд постановляє заочне рішення Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем по справі докази, вважає позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ « Комерційний банк «Дельта» ) та [PERSON] 20 лютого 2008 року уклали кредитний договір № 001-20105-200208 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (далі по тексту - Договір), згідно якого Банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. із встановленим на день укладення договору лімітом на рахунку у розмірі 3000 грн.(а.с.7-8) Відповідно до витягу зі статуту ПАТ "Дельта Банк" банк є правонаступником ТОВ "Комерційний банк "Дельта" (а.с.14) Згідно п.п. 2.3, 3.6 Договору Держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового щомісячного платежу. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим станом на 20 листопада 2013 року виникла заборгованість, яка складає 7085,27 грн. Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме кредитним договором № 001-20105-200208 від 20 лютого 2008р. про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, тарифами на обслуговування платіжних карток, розрахунком суми заборгованості відповідача за кредитним договором (а.с.5-11) Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому, суд вважає неможливим у даному випадку застосувати п. 5.2 Договору, згідно якого він набуває чинності з дати його укладення Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов'язань за цим Договором, оскільки за змістом ст. 261 ЦК України момент початку перебігу строку позовної давності має бути конкретно визначений та якщо цей момент не визначений у договорі, то має застосовуватись загальне правило, встановлене даною нормою ЦК України. Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором востаннє вона здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором 13 січня 2009 року, як це зазначено у графі 17 розрахунку. Після січня 2009 року відповідач припинила виконання своїх зобов'язань за договором(а.с.5-6) В зв'язку з викладеним, суд вважає, що право вимоги про виконання зобов'язання з'явилось у позивача в лютому 2009 року, коли відповідач припинила погашати заборгованість за договором, тобто саме з цього місяця розпочався перебіг позовної давності. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише 25 грудня 2013 року, тобто більше ніж через 4 роки після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повергнення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Пунктами 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У зв'язку із цим суд вважає, що предметом договору, укладеного між сторонами, є саме споживчий кредит, тому наслідки спливу позовної давності за даним позовом повинні бути застосовані незалежно від наявності заяви відповідача. Висновок суду відповідає позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній в п. 31 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з однієї сторони на користь іншої лише за умови ухвалення рішення на користь першої сторони. А оскільки позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» не підлягають задоволенню, суд відмовляє у стягненні судового збору на користь позивача.

Outcome: dismissed