Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просять визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за законом по 1/6 частині квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлій 04.05.2013 року. Представник відповідача позов визнав. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Суду пояснили, що 04.05.2013 року померла їх мати [PERSON]. [PERSON] та померла [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.08.1995 року органом приватизації Одеською залізницею. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її частку квартири [ADDRESS] в розмірі 1/3 частини. При житті [PERSON] заповіту не залишила, тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вони - рідні син та донька померлої. Інших спадкоємців не має. [PERSON] своєчасно прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. На підставі цієї заяви було заведено спадкову справу №30/2013. Однак нотаріус відмовив в видачі свідоцтва про право власності по праву спадкування за законом на нерухоме майно, що є предметом спадщини, з посиланням на те, що відсутня державна реєстрація права власності на вказане вище нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до ст.8 Закону України від 19.06.1992 року №2482 „Про приватизацію державного житлового фонду передача займаних квартир /будинків/ у спільну загальну власність здійснюється за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, які постійно проживають у цій квартирі з обовязковим визначення уповноваженого власника квартири. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у випадку виділу часток з майна, яке знаходиться у спільній загальній власності, вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної загальної власності являються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Одеською залізницею від 31.08.1995 року на імя [PERSON], квартира [ADDRESS] приватизовано та передано у спільну загальну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином [PERSON] та члени її сімї, є співвласниками спірної квартири в порядку приватизації в рівних частинах, їх частки складають по 1/3 частині. Право власності вказаних осіб на квартиру було зареєстровано в [PERSON] БТІ. 04.05.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №341963, виданим 08.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району [PERSON] МУЮ в Одеській області, актовий запис №280.(а.с.5) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 77,50 кв.м, в тому числі житловою 43,40 кв.м. За життя [PERSON] заповіту не залишила, тому має місце спадкування за законом. В порядку ст.1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом входять діти померлого, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ №1234631, виданим 26.09.1968 року рай бюро ЗАГС Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису №134 (а.с.13) та донька [PERSON] (до одруження [PERSON]), [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №475648 виданим 29.04.1975 року рай ЗАГС м. Роздільна Одеської області, на підставі актового запису №109. (а.с.8,9). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 4.18 розділу 4 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку. Позивачі [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину, своєчасно звернувшись до приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, на підставі яких була заведена спадкова справа №30/2013, однак нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на зазначену квартиру (а.с.17). Судом встановлено, що свідоцтво про право власності по праву приватизації на квартиру [ADDRESS] було видано на імя померлої [PERSON] та членів її сім"ї 31.08.1995 року та було зареєстровано відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі свідоцтва про право власності в [PERSON] БТІ, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності. Так відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності чим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Так державна реєстрація права власності на житлові будинки споруди на час видачі свідоцтва про право власності [PERSON] регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і передбачало обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків та домоволодінь у межах міст і селищ в органах БТІ. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на них не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Лист ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Тому права позивачів та померлої [PERSON] на вказану квартиру визнаються дійсними, так як реєстрація квартири була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на час видачі свідоцтва про право власності. Крім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №402-V-ІІ від 04.07.2013 року, - ст. 1299 ЦК України, яка передбачала обовязок спадкоємця зареєструвати нерухоме майно, яке є складовим спадщини, - виключена. Тому, суд вважає, незалежно від відсутності реєстрації нерухомого майна, 1/3 частка в квартирі [ADDRESS] належала [PERSON] і тому увійшла до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Вартість зазначеної квартири згідно звіту про встановлення ринкової вартості зазначеної квартири становить 365947,00 грн.(а.с.20-61) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.10.2015 року встановлено факт, що свідоцтво про право власності на житло від 31.08.1995 року, видане органом приватизації Одеської залізниці на квартиру [ADDRESS], на підставі розпорядження (наказу) від 17.08.1995 року №166, зареєстроване у реєстровій книзі за №6-40 11.12.1995 року належить [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], померлій 04.05.2013, року, які є співвласниками вказаної квартири по 1/3 частині. Тому право [PERSON] та [PERSON] на спадщину підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги задоволенню. Таким чином за ткаченко Р.Б. та [PERSON] слід визнати право власності по праву спадкування за законом по 1/6 частині від 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності померлій [PERSON] Судовий збір по справі повністю сплачено позивачами при зверненні до суду. На підставі ст.1216, 1217, 1223, 1225, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в зв"язку з запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №402 від 04.07.2013 року , ст.3,4 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ,

Outcome: approved