Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору оренди землі поновленим. На підставу своїх вимог спирається на те, що 05.09.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Добра - Красноставка», правонаступником якої є ТОВ «Кищенці», був укладений договір №63 оренди земельної ділянки площею 3,1572 га., яка знаходиться в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області за межами населеного пункту, кадастровий номер 7123182000:02:002:0120, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір зареєстрований у Маньківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 24.12.2008 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040879001110. Строк дії договору склав вісім років, тобто до 24.12.2016 року. Протягом усього періоду дії Договору як ТОВ «Добра - Красноставка», так і позивач належним чином виконували всі умови Договору, включаючи повну та своєчасну виплату орендної плати за користування земельною ділянкою й дотримання режиму цільового використання земельної ділянки. З урахуванням норм ч. 1 ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п.8 Договору, листом за вих. №181 від 13.05.2016 року позивач завчасно повідомив відповідача про намір скористатись своїм переважним. Договору на новий строк, додавши до згаданого листа проект додаткової угоди про поновлення Договору на термін до 31.12.2036 року та запропонувавши умови Договору значно кращі, ніж; ті, що існували до цього. Також, у місячний строк після закінчення Договору, а саме до 24.01.2017 року, від відповідача на адресу позивача не надходив лист - повідомлення про заперечення у поновленні Договору. Положеннями ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено правило, відповідно до якого у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). Поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, згідно з нормами ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є іншою, самостійною і незалежною підставою для поновлення договірних відносин у порівнянні з поновленням договору оренди землі у випадку, передбаченому ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (ст. 764 Цивільного кодексу України, постанова Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі №6-219 цс 14). Так, у постанові від 25.02.2015 року (справа №6-219 цс14) Верховний Суд України навів правовий висновок, згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення Договорів оренди. Даний висновок, в силу норм ч. 1 ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України, має враховуватись судами при застосуванні норм права, у даному випадку - при застосуванні ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідача було завчасно повідомлено про намір позивача скористатись своїм переважним правом на укладення Договору на новий строк і попри це від відповідача у місячний строк після закінчення Договору не надійшов лист - повідомлення про заперечення у поновленні Договору, земельна ділянка й надалі перебуває у володінні позивача й не поверталась з орендного користування, Договір вважається поновленим на тих самих умовах до 24.12.2024 року. У зв'язку з цим відповідачу було направлено листа за вих. №65 від 10.03.2017 року про автоматичне поновлення Договору з проектом додаткової угоди щодо поновлення Договору на тих самих умовах і на той самий строк. Проте, відповідач не підписав додаткову угоду про поновлення Договору на тих самих умовах і на той самий строк. Отже, не уклавши з позивачем додаткової угоди про поновлення Договору на термін до 24.12.2024 року, відповідач порушив право позивача на поновлення Договору в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а тому інші способи відновити (захистити) це право, окрім як шляхом звернення до суду, відсутні, у зв'язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: дійсно 05.09.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Добра - Красноставка», правонаступником якої є ТОВ «Кищенці», був укладений договір №63 оренди земельної ділянки площею 3,1572 га., яка знаходиться в адміністративних межах Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області за межами населеного пункту, кадастровий номер 7123182000:02:002:0120, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір зареєстрований у Маньківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 24.12.2008, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040879001110. Строк дії договору склав вісім років(а.с.12-13). Пункт 44 договору, договір набирав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Сторонами було погоджено (п.8 Договору), що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до домовленостей сторін закріплених в п.п. 9-14 Договору, орендодавець позивач взяв на себе зобов'язання по своєчасній виплаті орендної плати в строки та в розмірі передбачених умовами договору. Пункт. 9 договору оренди землі визначає, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки . При цьому обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Позивач належним чином в відповідності з умовами та строками передбаченими договором проводив розрахунок за користування земельними ділянками. Судом встановлено, що факт належного виконання обов'язку по нарахуванню та виплаті орендної плати підтверджується копіями відомостей про отримання відповідачем орендної плати за останні три роки (2012-2016 р.р) та довідки ТОВ "Кищенці" про нараховану та виплачену суму орендної плати (а.с. 11). Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні як із показів сторін, які не заперечували даного факту так і підтверджується відподними матеріалами справи, а у відповідності до ч.1 ст 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач зазначає, що він з урахуванням норм ч. 1 ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п.8 Договору, листом за вих. №181 від 13.05.2016 року завчасно повідомив відповідача про намір скористатись своїм переважним правом. (а.с.14), додавши до листа проект додаткової угоди про поновлення Договору на термін до 31.12.2036 та запропонувавши умови Договору значно кращі, ніж; ті, що існували до цього. Представник позивача стверджує, що також, у місячний строк після закінчення Договору, а саме до 24.01.2017, від відповідача на адресу позивача не надходив лист - повідомлення про заперечення у поновленні Договору. Позивач зазначає, що положеннями ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено правило, відповідно до якого у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). Поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, згідно з нормами ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є іншою, самостійною і незалежною підставою для поновлення договірних відносин у порівнянні з поновленням договору оренди землі у випадку, передбаченому ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» . Позивач вважає, що відповідача було завчасно повідомлено про намір позивача скористатись своїм переважним правом на укладення Договору на новий строк і попри це від відповідача у місячний строк після закінчення Договору не надійшов лист - повідомлення про заперечення у поновленні Договору, земельна ділянка й надалі перебуває у володінні позивача й не поверталась з орендного користування, Договір вважається поновленим на тих самих умовах до 24.12.2024. У зв'язку з цим відповідачу було направлено листа за вих. №65 від 10.03.2017 про автоматичне поновлення Договору з проектом додаткової угоди щодо поновлення Договору на тих самих умовах і на той самий строк. Проте, відповідач не підписав додаткову угоду про поновлення Договору на тих самих умовах і на той самий строк. (а.с.17). Судом встановлено, що: - відповідач [PERSON]. в зв"язку з тим, що договір оренди землі укладений між ним та позивачем закінчувався 05.09.2015 року, а не 24.12.2016 року як вважає позивач, оскільки відповідно до п. 44 Договору договір набирав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, 31.05.2016 року відповідач, у відповідь на лист позивача №181 від 13.05.2016 року надіслав-повернув поштою (рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленя) позивачу його лист №181 від 13.05.2016 р., не підписану додаткову угоду та своє письмове заперечення, згідно якого пояснив позивачу, що наміру продовжувати договір оренди землі у нього з позивачем наміру немає, оскільки після закінчення договору, він сам як одноосібник буде обробляти земельну ділянку. Також відповідач 28.03.2017 у відповідь на лист позивача №65 від 10.03.2017 року надіслав поштою (рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення) (а.с.34-37) письмову заяву про не бажання продовжувати договір разом з не підписаними додатковими угодами про поновлення договору оренди землі та вчергове додав до письмової заяви копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового повідомлення, квитанцію про оплату відправлення та лист від 31.05.2016. Із показів представника відповідача вбачається, що позивач після отриманя вищезазначених письмових заяв фактично був не одноразово повідомлений про небажання власника землі продовжувати договір оренди на новий строк з позивачем. Також із показів представника відповідача вбачається, що дана земельна ділянка на даний час обробляється самим відповідачем одноосібно і на даний час ним засіяна сільськогосподарськими культурами, на що в судовому засіданні не заперечував представник позивача. Відсутність акту прийому-передачі землі представник віджповідача пояснив тим, що на неодноразові звернення з даного питання позивач йому відмовляв безпідставно. Суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що посилання представника позивача на те, що позивач у відповідності до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) та на те, що позивач належним чином виконав умови ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки дана спірна земельна ділянки вже вибула з його користування (оренди), оскільки як було встановлено в судовому засіданні позивач був повідомленим про те що власник спірної земельної ділянки не має бажання на укладення нового договору чи угоди з позивачем і в даний час відповідач-власник землі односібно обробляє земельну ділянку. Відповідно до п. 37 Договору дія договору припиняється по закінченню строку на який він укладений, тобто проаналізувавши вищевикладені обставини суд вважає, що мало місце дотримання відповідачем вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Тому посилання представника позивача на те, що відповідач не виконав умов ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є необгрунтованими, оскільки норми даної статті застосовуються у випадках коли у оредаря по первинному договору земельна ділянка перебуває в користуванні (оренді) і на момент виконання вимог ст. 33 не вибула з його користування (оренди), тобто в даному випадку в позивача відсутнє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно ст. 626 ЦК України визначає, що договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності, а ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. У відповідності до ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В даному випадку представником позивача суду не було надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України стосовно того, що спірна земельна ділянка перебуває на даний час в користуванні (оренді) позивача, як і інших доказів щодо порушеня відповідачем його прав та законних інтересів. Суд не приймає до уваги рішення судів різних рівнів на які посилається представник позивача в ході розгляду справи як судову практику чи доказ на підтвердження правомірності тих чи інших дій, окрім рішень Конституційного Суду України та рішень що місять правову позицію згідно чинного законодавства, оскільки згідно ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання, а також згідно положень ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проаналізувавши надане представником позивача рішення ВСУ в якості судової практики по даному спору суд вважає, що до даного спору надана судова практика не застосовується в якості правового висновку, оскільки в даному випадку інший предмет спору, інший предмет доказування та інші обставини справи. Враховуючи що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, тобто у порядку судочинства підлягає захисту саме порушене право, оскільки судом не встановлено будь-якого порушення відповідачем прав позивача , суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed