Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

10.02.2021 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №402/784/19, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини, - задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] . В іншій частині позову про відібрання дитини, - відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] кошти судового збору у розмірі - 768 грн. 40 коп. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини, - залишено без задоволення. Між тим, 21.01.2021 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку подано заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме: стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 46562,50,00 грн. У відзиві на заяву [PERSON] заперечив щодо задоволення заяви, вважає, що [PERSON] пропустила строк на подання доказів про розмір витрат на правничу допомогу. Крім того, в позовній заяві не вказано про попередній (орієнтовний розрахунок суми судових витрат).Також вважає, розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним зі складністю справи. В судовому засіданні представник позивача заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач заперечив щодо задоволення заяви. Інші учасники процесу до суду не з`явивлись, будучи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України). В силу вимог ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд не вбачає перешкод для розгляду даної заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вививши доводи заяви і матеріали вищезазначеної справи вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Щодо поновлення строку на подання заяви про винесення додаткового рішення, варто зазначити наступне. 21.12.2020 р. було ухвалено рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №402/784/19. Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ст. 124 ч.3 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2020 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку направила заяву про винесення додаткового рішення з доказами понесення витрат на правничу допомогу. Тобто, строк на подання вказаної заяви, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України пропущений не був. Між тим,ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2021 р. заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі було повернути заявнику без розгляду, оскільки заявником до заяви про ухвалення додаткового рішення не додано доказів надіслання (надання) заяви іншим учасникам справи. В подальшому, 21.01.2021 р. [PERSON] засобами поштового зв`язку повторно звернулась до суду з дотриманням вимог ст. 183 ЦПК України з заявою про ухвалення додаткового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05ю1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57). В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Іліан проти Туреччини» вказано, що правило встановлення обмежень до суду з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи. У зв`язку з наведеним та враховуючи практику Європейського суду прав людини, обставини справи, те, що [PERSON] зверталась до суду 28.12.2020 р., але заяву було повернуто з причин відсутності доказів направлення заяви іншим учасникам процесу, але в подальшому вказані недоліки були усунуті, судом було призначено до розгляду заяву від 21.01.2021 р. про ухвалення додаткового рішення, причини пропуску строку на подання заяви визнано поважними, а тому підстави для залишення заяви без розгляду відсутні. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивача надано договір про надання правничої допомоги від 10.11.2019 р., укладений між [PERSON] та адвокатом Гостєвою К.М., перелік та вартість послуг за договором від 10.11.2019 р., акт наданих послуг від 22.12.2020 р. на суму 27062,50 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22.12.2020 р. №118 про сплату 27062,50 грн за договором №118 від 10.11.2019 р., договір про надання правової допомоги №10 від 15.11.2019 р., укладений між [PERSON] та адвокатом Аніксєєнко Є.О., акт приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2020 р. до договору на суму 19500,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22.12.2020 р. про сплату 19500,00 грн за договором №10 від 15.11.2019 р. (а.с. 40-52 т.5) Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на заяву зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та реальності наданих адвокатських послуг та є неспівмірним із виконаним адвокатами роботами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та об"єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги те, що позов [PERSON] задоволено частково, задоволено одну з двох позовних вимог, а сторона відповідача заявила клопотання про зменшення розміру витрат в зв"язку з їх неспівмірністю із об"ємом виконаних адвокатом робіт, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 20 000 гривень 00 коп. В задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення коштів судових витрат на правничу допомогу, - відмовити

Outcome: partial