Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

07.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати нікчемним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ "Сінтал Агро Трейд" від 12.01.2009 року, реєстраційний номер 632268304000938, та зобов'язати ТОВ "Сінтал Агро Трейд" передати йому земельну ділянку загальною площею 7,3000 га, що розташована на території Жовтневої сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер 6322683000:02:004:0086. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що договір оренди землі бн від 12.09.2009 року був укладений та зареєстрований після смерті орендодавця [PERSON] ([INFO] року ) та переходу у законне володіння спадкоємцю [PERSON] - 05.06.2009 р. - без згоди останнього на укладення даного договору. Від представника позивача за довіреністю від 02.07.2014 року [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. З ухваленням рішення в заочному порядку згоден. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, не повідомивши причину неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заперечень щодо позовних вимог не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та визначено відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.13-15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції до 01.01.2013 року договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація проводиться у встановленому законом порядку. Частиною 1 статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За змістом ч. 2 ст.640 ЦК України в редакції до 01.01.2013р. договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту його державної реєстрації. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1391/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права" судам доведено, що відповідно до ст.34 ЗаконуУкраїни " Про судоустрій і статус суддів" , ст. 360 - 7 ЦПК України Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах прийнято ряд постанов у земельних спорах та сформульовано обов'язкові для всіх судів України правові позиції. Так, п. 1 цього листа зазначено, що відповідно до статті 15 Закону України" Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст.15 зазначеного Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленумом Верховного Суду України в постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 надано наступні роз"яснення. Так, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно матеріалів справи 12.04.2009 року між [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Золочівським РВ УМВС України в Харківській області 11.09.2002 року, і.н. [NUMBER], та відповідачем ТОВ "Сінтал Агро Трейд" в особі голови Омельченко С.В. укладено письмовий договір про оренду землі загальною площею 7,30 гектарів, що належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту серії IV - XP № 008948, та було складено акт приймання-передачі зазначеного предмету оренди (а.с.6 ). З наданого позивачем свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Жовтневою сільською радою Золочівського району 25.06.2008 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. Її спадкоємцем є онук - [PERSON], яким 05.06.2009 року отримано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акту серії IV-ХР №008948, виданого на підставі розпорядження Золочівської РДА від 18.11.2002 року №320 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №33 від 06.12.2002 року. Статтею 25 ЦК України надано поняття цивільної правоздатності фізичної особи. Так, цивільна правоздатність - це здатність мати цивільні права та обов'язки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, зважаючи на припинення (внаслідок смерті) у [PERSON] цивільної правоздатності станом на 12.01.2009 року на укладення спірного договору оренди землі з ТОВ "Сінтал Агро Трейд", зазначений договір є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За умовами нікчемного договору оренди землі від 12.01.2009 року ТОВ "Сінтал Агро Трейд" отримало в оренду земельну ділянку площею 7,300 га, належну на праві власності [PERSON], про що свідчить відповідний акт прийому-передачі. Зважаючи на те, що відповідач на підставі нікчемного договору протиправно користується спірною земельною ділянкою, земельна ділянка підлягає поверненню законному володільцю - [PERSON] як спадкоємцеві після [PERSON] Згідно ст.236 ч.1 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved