Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулась позивач. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON] . 15 квітня 1963 році [PERSON]було зараховано до штату радгоспу «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області, який в подальшому було реорганізовано в КСП « Вугільник» Троїцького району Луганської області, в якому він пропрацював до виходу на пенсію, до 02 вересня 1983 року. 11 березня 1996 року, тобто за життя [PERSON]., КСП «Вугільник» Троїцького району Луганської області отримало державний акт на право колективної власності на землю, внаслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". При цьому , з невідомих причин, [PERSON] не було внесено до списку громадян, членів КСП «Вугільник» , що додавався до державного акту на право колективної власності вищевказаного КСП . Вважає, що так як її батько при житті був членом радгоспу, на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю був пенсіонером, залишався членом цього підприємства, був живий він мав право на земельну частку ( пай) зазначеного підприємства, але його помилково не внесли до списку .У зв.язку зі смертю батька, який помер через 8 місяців після отримання КСП «Вугільник» державного акту на право колективної власності на землю, він не встиг захистити своє порушене право і отримати відповідний сертифікат на право на земельну частку ( пай). Про те, що права її батька на отримання сертифікату були порушені, і що вона після його смерті має право на земельну частку ( пай), вона дізналась випадково у цьому році, а тому вирішила звернутись до суду. Враховуючи, що вона є спадкоємцем майна за законом першої черги після смерті батька, просить визнати за нею право на земельну частку ( пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області, право на яку мав [PERSON] , виділити їй земельну частку ( пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області у розмірі та вартісному виразі, не більше, чим повинен мати [PERSON] при розпаюванні земель КСП « Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області та видати їй відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), право на яку мав [PERSON]. В судове засідання позивач не з,явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. На позовних вимогах наполягає. Відповідач не направив в судове засідання свого представника. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти позову заперечень не має. Представники 3-х осіб до суду не з,явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 квітня 1963 року по 02 вересня 1983 року [PERSON] працював в радгоспі «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області , що підтверджується копією архівної довідки за № 189 від 13.04.2016 року , яка видана Комунальною Установою «Трудовий архів територіальних громад Троїцького району» (а.с.10). Згідно відповіді з відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області на запит суду , Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] було видано КСП « Вугільник» 11 березня 1996 року ( а.с 29). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.12.1996 року ( а.с.13). Такими письмовими доказами, як: копією свідоцтва про народження [PERSON] , в якому її батьком записано [PERSON] ; копією укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується той факт , що позивач є рідною дочкою померлого [PERSON], а останній є її рідним батьком (а.с.11, 12). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом". Зазначені спірні правовідносини, у даному випадку відповідні юридичні факти, виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті [PERSON]. відкрилася [INFO] року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Виходячи з цього позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 /95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу Українипри приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"№720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Сам по собі факт того, що особа не перебуває у трудових відносинах з таким підприємством, не є підставами для висновку про відсутність у неї права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.19922114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже, згідно Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 р. на дату одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 11 березня 1996 року [PERSON]. залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і як пенсіонер мав право на земельну частку (пай), однак його помилково не включили до списку, який додавався до державного акту і у зв'язку зі смертю 09.12.1996 року, враховуючи що пройшло 8 місяців після отримання державного акту на право колективної власності до дня його смерті, він не мав можливості довести своє право на земельний пай та отримати відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК Українипри приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" маєбути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Зі змісту зазначеної вище постанови Пленуму Верховного суду України вбачається, що сама по собі дія по невнесенню до списку осіб не позбавляє їх права на земельну частку, за умови їх членства в КСП на момент отримання державного акта. Позивач, як спадкоємиця першої черги за законом, має право на успадкування усіх прав та обов.язків, що належали спадкодавцеві на момент його смерті, відповідно має право на успадкування права на земельну частку ( пай). Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача порушені та підлягають захисту. Як вже встановлено вище правовідносини по спадкуванню виникли під час дії Цивільного кодексу РСР ( 1963 року). Відповідно до ст. 71 ЦК РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 74 ЦК РСР , вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 75 ЦК РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 80 ЦК РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Беручи до уваги, що позивач довідалась про порушене право її батька на отримання земельної частки ( паю) та про своє право на спадкування , як вона зазначила, лише у цьому році, суд вважає, що ця причина є поважною , а тому порушене право підлягає захисту. На підставі вищевикладеного, ст. 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст 71, 74, 75, 80, 524, 529 ЦК УРСР,

Outcome: approved