Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені. На обґрунтування позову позивачка зазначила, що нею та відповідачем 24.09.2015 року був укладений договір про сплату аліментів на дитину, який був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гончаровою С.Ю., реєстр 611. Згідно п. 2 укладеного договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в розмірі 20 491,50 грн., що є еквівалентом 950 доларів США за курсом НБУ на той день, але не менше ніж 20 000 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття, або досягнення ним 23 років у випадку продовження навчання. При цьому сторони встановили, що у разі зміни (зменшення, збільшення) національної грошової одиниці України протягом строку дії цього договору Платник зобов`язується виплачувати Одержувачу аліменти у національній грошовій одиниці України, в гривні, в еквіваленті 950 доларів США. Згідно п. 3 договору аліменти повинні сплачуватися Платником щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, у безготівковій формі, шляхом зарахування грошових коштів на банківську картку "Універсальна" № [NUMBER] , відкриту в ПриватБанку на ім`я позивачки. Пунктом 4 договору передбачено, що при офіційному працевлаштуванні позивачки, виплата аліментів зменшується пропорційно 1/3 частки її заробітної плати. З серпня 2016 року відповідач перестав виконувати прийняті на себе зобов`язання щодо щомісячної виплати аліментів. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуто заборгованість по аліментам у розмірі 410580,38 грн та пеню в розмірі 101639,79 грн. за період з 1 серпня 2016 по 10 березня 2018 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині стягнення пені скасоване та в цій частині у позові відмовлено. Наразі в Першому Приморському ВДВС знаходиться виконавче провадження по стягненню з відповідача основної суми боргу - 410580,38 грн. Разом з тим, за період з 11.03.2018 по 10.04.2020 року відповідач не сплатив жодної гривні, в зв`язку із чим за вказаний період у відповідача утворилася заборгованість за договором про сплату аліментів в розмірі 460264,40 грн., а пеня за несвоєчасне виконання вказаних зобов`язань складає 140249,8грн. Відповідач надав до суду Відзив на позов в якому зазначив, що не погоджується із наданим позивачкою розрахунком заборгованості, оскільки в розрахунок не включені зроблені ним платежі від 17.02.2020 року, 09.04.2020 року та 22.05.2020 року. Також відповідач вказує на те, що в провадженні Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду розглядається касаційна скарга позивачки на постанову Одеського апеляційного суду від 17.12.2019 року, де розглядається питання щодо законності усього розрахунку заборгованості та ще низка нагальних питань; в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси розглядається справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Укладаючи у 2015 році Договір про сплату аліментів на дитину відповідач сподівався, що рівень його доходів буде вищим, або принаймні, не меншим ніж у минулих роках, але починаючи із 2018 року доходи відповідача перестали бути систематичними, а у 2019 році він фактично припинив господарську діяльність, ніде не працює, доходів з інших джерел не має. Тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивачка надала до суду Відповідь на відзив, в якому вказувала на те, що дійсно, вона звернулася до касаційного суду із скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17.12.2019 року, однак лише в тій частині постанови, якою відмовлено у стягненні пені. Отже, предметом розгляду у касаційній інстанції є лише законність відмови апеляційним судом у задоволені вимоги про стягненні пені. Основна ж сума заборгованості як судом першої, так і судом апеляційної інстанції встановлена та, наразі, не оскаржується. Самостійно відповідач [PERSON] до касаційного суду не звертався, з висновками судів попередніх інстанцій, в тому числі розміром заборгованості, погодився. Тому не зрозуміло звідки він взяв, що в касаційному суді переглядаються якісь розрахунки. Окрім того, справа по якій вже прийняті рішення та яка знаходиться в касаційному суді ніяк не впливає та не може впливати на розгляд цієї справи, оскільки періоди по яким позивачка просить стягнути заборгованість по сплаті аліментів є різними. Щодо платежів від 17.02.2020 року, 09.04.2020 року та 22.05.2020 року на які посилається відповідач у відзиві на позов, то позивачка вказує на те, що ці платежі були зроблені в рамках виконавчого провадження по примусовому стягненню з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, встановленої рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2018 року, тому вони правомірно не були включені у розрахунок заборгованості за період з 11.03.2018 року по 10.04.2020 року. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до суду надані пояснення в яких третя особа просить при ухваленні рішення врахувати найкращі інтереси дитини. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року провадження у справі було відкрите та вирішено розглядати справу у спрощеному провадженні. В судовому засіданні 3 серпня 2020 року представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив; представник відповідача просила у позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. В судове засідання 23 листопада 2020 року сторони та їх представники не з`явились. Представник позивачки надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача надала до суду заяву про відкладення розгляду справи, в якій вказувала на те, що не може прибути на судове засідання через хворобу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що до заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи не було додано жодного доказу хвороби, суд вважає причину її неявки не поважною та розглядає справу за відсутності представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка 1 серпня 2009 року уклали шлюб у Першому відділі РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис 590. Від шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2015 року шлюб між ними був розірваний. 4 грудня 2019 року позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 24 вересня 2015 року сторони уклали договір про сплату аліментів, який був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гончаровою С.Ю., реєстр 611. Згідно п. 2 укладеного договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в розмірі 20 491,50 грн., що є еквівалентом 950 доларів США за курсом НБУ на той день, але не менше ніж 20 000 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття, або досягнення ним 23 років у випадку продовження навчання. При цьому сторони встановили, що у разі зміни (зменшення, збільшення) національної грошової одиниці України протягом строку дії цього договору Платник зобов`язується виплачувати Одержувачу аліменти у національній грошовій одиниці України, в гривні, в еквіваленті 950 доларів США. Згідно п. 3 договору аліменти повинні сплачуватися Платником щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, у безготівковій формі, шляхом зарахування грошових коштів на банківську картку "Універсальна" № [NUMBER] , відкриту в ПриватБанку на ім`я [PERSON] . Пунктом 4 договору передбачено, що при офіційному працевлаштуванні [PERSON] , виплата аліментів зменшується пропорційно 1/3 частки заробітної плати [PERSON] . Станом на день розгляду справи договір є дійсним. Відповідач не виконує своїх обов`язків за договором, і з серпня 2016 року перестав щомісяця та в повному обсязі сплачувати аліменти. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року (справа № 523/16301/17) з відповідача на користь позивачки стягнуто заборгованість по аліментам у розмірі 410580,38 грн та пеню в розмірі 101639,79 грн. за період з 1 серпня 2016 по 10 березня 2018 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині стягнення пені скасоване та в цій частині у позові відмовлено. У Першому Приморському ВДВС знаходиться виконавче провадження ВП61047513 по стягненню з відповідача основної суми боргу - 410580,38 грн. на. виконання рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року (справа № 523/16301/17). 16 жовтня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії банківської картки універсальної КБ "Приватбанк" рахунок по ній був закритий та відкритий новий з новою банківською карткою. У зв`язку із зміною номеру картки, позивачка направила на адресу відповідача повідомлення у якому зазначила нові реквізити картки для сплати аліментів та яке було отримане відповідачем особисто. Разом з тим, за період з 11.03.2018 по 10.04.2020 року відповідач не сплачував аліменти, що вбачається із довідок банку. З довідки ТОВ "ППЛ 33-35" від 27.03.2020 року вбачається яку заробітну платню отримувала позивачка за період з 01.03.2018 року по 31.03.2020 року. Суд перевірив наданий позивачкою розрахунок заборгованості та погоджується, що розмір заборгованість обраховувався згідно умов договору, а саме починаючи з 11.03.2018 року по 10.04.2020 року відповідач мав сплачувати позивачці щомісячно до 10 числа кожного місяця в гривні грошові кошти в еквіваленті 950 доларів США за вирахуванням 1/3 заробітної плати позивачки. Таким чином суд погоджується, що станом на 10.04.2020 року включно у відповідача утворилася заборгованість за договором про сплату аліментів в розмірі 460264,40 грн. Крім того, пеня за несвоєчасне виконання вказаних зобов`язань складає 140249,8грн. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що в розрахунок заборгованості мали б бути включені платежі від 17.02.2020 року, 09.04.2020 року та 22.05.2020 року які були здійснені відповідачем. Так із наданих до суду квитанцій про сплату грошових коштів через відділення АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 17.02.2020 року відповідачем було здійснено платіж на суму 5000 грн, 09.04.2020 року на суму 2000 грн, 22.05.2020 року на суму 2000 грн. Разом з тим, отримувачем цих грошових коштів зазначений Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а у призначені платежу зазначено - заборгованість по аліментам згідно ВП 61047513. Як вбачається із Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП61047513 від 28.01.2020 року воно було відкрите на виконання виконавчого листа №523/16301/17, тобто рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року. Зі змісту рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року вбачається, що заборгованість по аліментам була стягнута за період з 01.08.2016 року по 10.03.2018 року. З позовної заяви та розрахунку заборгованості по цій справі вбачається, що заборгованість обраховувалась за інший період, а саме з 11.03.208 року по 10.04.2020 року. Таким чином платежі від 17.02.2020 року, 09.04.2020 року та 22.05.2020 року правомірно не були включені позивачкою до розрахунку заборгованості за цим позовом. Свого розрахунку заборгованості ні відповідач, ні його представник до суду не надали. Згідно ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 9 договору кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні її обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Інші доводи, зазначені у відзиві на позов суд не приймає, оскільки вини не відносяться до предмета спору та предмету доказування. За таких обставин позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1% від ціни позову, а саме 6005,14 грн.

Outcome: approved