Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 31 січня 2017 року померла його сестра [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №21 з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Садовій в с.Ришавка Коростенського району та земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЖТ №135204, виданому 13.04.2004 року, розташованої на території Ришавської сільської ради Коростенського району. За життя спадкодавець склала заповіт яким заповідала все належне майно [PERSON]. Останній помер 25.07.2008 року. Відповідач є донькою [PERSON]. Отже, він та відповідач у справі є спадкоємцями другої черги і в шестимісячний строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину отримали відмову підставою якої стала відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок. Рішенням суду просить розділити між ним та відповідачем спадкове майно, виділивши йому будинок №21 з господарськими будівлями в с.Ришавка Коростенського району, а відповідачу виділити земельну ділянку кадастровий номер якої 1822384800:04:000:0150 та визнати за ними право власності на зазначені частини спадщини в порядку спадкування за законом. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, у наданих суду заявах висловили позиції з приводу позовних вимог. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 31.01.2017 року у віці 85 років в с.Ришавка Коростенського району Житомирської області померла [PERSON]. З листа [PERSON] районної державної нотаріальної контори слідує, що [PERSON] за життя склала заповіт, який був посвідчений секретарем Ришавської сільської ради 16.03.1990 року , який зареєстровано в реєстрі за №7, яким заповідала все спадкове майно [PERSON]. Останній помер 25.07.2008 року, тобто до вікриття спадщини. Отже, позивач та відповідач, як донька померлого [PERSON], є спадкоємцями по закону другої черги. З довідки Ушомирської сільської ради №2184 слідує, що [PERSON] на підставі запису погосподарської книги належить житловий будинок № 21 по вул.Садова в с.Ришавка Коростенського району Житомирської області. Право власності на вказаний будинок не оформлено та не зареєстровано. Інвентаризація будинку проводилась [PERSON] МБТІ 03.05.2017 року. Частиною 1 ст. 1268 , ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець \~за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За заявою позивача [PERSON] районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №92/2017. 21.06.2017 року з заявою про прийняття спадщини звернулась також [PERSON]. Статтею 1267, 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадклємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Частиною 3 ст.1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщини когось із них. Вимоги вказаної норми Закону сторонами не дотримано. Отже, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, з цього слідує, що \~спадкове майно успадкували 2 спадкоємців, їх частки у спадковому майні з приводу якого порушено спір, \~мають складати по 1/2 частці, оскільки частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. При зверненні позивача та відповідача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв"язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок №21 по вул.Садова в с.Ришавка Коростенського району, Житомирської області. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Позивачем надав суду копію листа нотаріуса , яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок і надано роз'яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно в органах нотаріату. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази неможливості вирішення питання про оформлення спадкових прав на земельну ділянку в органах нотаріату, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Враховуючи зазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визнання позову відповідачем не може бути підставою для задоволення в повному обсязі позовних вимог, оскільки це суперечить закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial