Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди від злочину до відповідачів [PERSON], [PERSON], яким просить суд, стягнути на його користь з них завдану йому матеріальну шкоду у сумі 73 514,89грн., моральну (немайнову) шкоду у сумі 50000,00грн., та послуги адвоката у сумі 800грн., а всього на суму 124 314,89грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] були визнані винуватими та засуджені за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі. Вказаними винними діями відповідачів йому була завдана значна матеріальна та моральна шкода, як потерпілому у цьому кримінальному провадженні. В судовому засіданні 25.10.2017р. позивач заявлені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 28.04.2016року, біля 21.00години він перебував в барі «Ніка» поруч з Комунальним Закладом «Роздільнянська центральна районна лікарня» в м. Роздільна. В цей час його мопед «УАМАНА SА-12J», рама [NUMBER], на якому він приїхав, знаходився на вулиці біля зазначеного бару. Через деякий час хтось з присутніх в барі сказав йому, що його мопед завантажують в автомобіль. Коли він вибіг з приміщення бару, то побачив, що його мопед завантажують в багажник автомобіля ВАЗ 21-07 білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Почавши це він почав вживати заходи для припинення злочину та зі своїми знайомими витяг мопед з вказаного автомобіля та заблокувавши його виїзд. Але намагаючись зникнути з місця вчинення злочину [PERSON] та [PERSON] умисно наїхали автомобілем на мопед та пошкодили його так, що він вже не підлягає ремонту, чим завдали йому значну матеріальну шкоду. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.02.2017 р. [PERSON] та [PERSON] були визнані винуватими у вчиненні злочину та їм було призначено покарання. Останні залишили його без транспортного засобу, який був вкрай для нього необхідним для роботи. Вартість запчастин на пошкоджений мопед була визначена у розмірі 69425,49грн. У зв'язку спричиненням відповідачами йому матеріальної шкоди у розмірі 4089,40грн., йому була ще причинена и моральна шкода, яку він оцінив у 50 000,00грн. На послуги адвоката ним було витрачено 800грн., отже загальна сума склала 124 314,89грн. В подальшому позивач в судові засідання, призначені на 23.11.2017р. та 14.12.2017р. не з'являвся, надав заяви про відкладення слухання справи у зв'язку з перебуванням у відрядженні; надалі в судове засідання, призначене на 18.01.2018р. знову не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, ніяких заяв не подавав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду надали аналогічні пояснення, що дійсно вони перебували у стані алкогольного сп'яніння, мопед просто переплутали, З зазначеними сумами позивачем не згодні, оскільки вони не один раз намагалися домовитися з [PERSON] та придбати йому подібний мопед, але позивач постійно відмовлявся. В подальшому відповідачі в судове засідання не з'явилися, суду надали заяви відповідно до яких просили суд в позові відмовити та справу розглянути за їх відсутністю. Суд, заслухавши позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно з ч. 7ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. При цьому судом враховується, що п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, як один з принципів цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у діючому законодавстві, при здійсненні правосуддя суд зобов'язаний дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 р. та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності сторін не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки справа перебуває на розгляді тривалий час, а сторони в судове засідання починаючи з 21.11.2017р. не з'являються. Разом з тим, матеріали цивільної справи не містить будь яких належних та допустимих доказів, на підтвердження суми матеріальної шкоди заподіяної позивачу. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання позивача, який неодноразово просив розгляд справи відкласти, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення. Згідно до ч. 1ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до частини 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.) Крім того, при вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, суд виходив з положень п. 1 ч. 2ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У випадках, коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості транспортного засобу на день учинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено. При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 129 Конституції України забезпечення доведеності вини є однією із засад судочинства. Обставини справи, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання позивача на вирок Роздільнянського районного суду від 23.02.2017р. суд до уваги не приймається з огляду на наступне. Так, згідно вказаного вироку суду обвинувачені [PERSON] та [PERSON] були засудженні за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом, здійснений за попередньою змовою групою осіб, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи) до позбавлення волі строком на 5 (п'ять ) років, із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України с іспитовим терміном 2 роки. Вказаний вирок суду набрав законної сили. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28.04.2016 приблизно о 20:30 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у барі - шашличній «Лимон», розташованому поблизу Роздільнянської ЦРЛ по вул. Леніна, м. Роздільна Одеської області, попередньо вступили в злочинну змову щодо незаконного заволодіння мопедом марки «УАМАНА JOG SA-16», який знаходився біля бару-шашличної «Лимон». Реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, того ж вечора біля 21.00 [PERSON], спільно з [PERSON] вийшли з приміщення бару у двір та впевнившись у відсутності сторонніх осіб та власника мопеда [PERSON], умисно, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ, спільно погрузили мопед марки «УАМАНА JOG SA-16», номер рами 017707 до багажного відділення автомобілю ВАЗ 2107 д/н [NUMBER], який належить [PERSON] з метою зникнути з місця скоєння злочину та розпорядитися мопедом на власний розсуд. Однак, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, а саме з приміщення бару вийшов власник мопеду [PERSON] та його друг [PERSON], які вийняли мопед з багажнику автомобілю. Вилучений під час огляду місця події мопед був оглянутий, що підтверджується протоколом огляду з фототаблицями від 28.04.2016 року та в подальшому визнаний речовим доказом по справі, що підтверджується постановою про приєднання речових доказів від 29.04.2016 року. Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що вартість б/у мопеда марки «УАМАНА JOG SA-16» 2005 року випуску станом на квітень 2016 року складає 5000грн. Також, з матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] (Справа № 511/2313/16-к, номер провадження: 1-кп/511/31/17), які оглянуті судом, встановлено, що згідно протоколу огляду предмету від 28.04.2016р. був оглянутий вказаний мопед, номер рами 017707, на бокових частинах якого є пошкодження лако-фарбового покриття, а на нижній частині мопеду з пластмасу є механічні пошкодження у вигляді подряпин; надалі вказаний мопед з пошкодженнями був переданий під схорону розписку потерпілому [PERSON] Даних, які б вказували, що вказаний транспортний засіб був повністю пошкоджений, матеріали кримінальної справи не містять. Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] цивільний позов [PERSON] по суті не розглянутий, але вказаний позов був предметом судового розгляду та у вироку встановлено та зазначено, що, враховуючи, те, що обом обвинуваченим інкримінується злочин, який не був доведений до кінця, і дії обвинувачених, вчинені після заподіяння майнової шкоди судом не досліджувались, тому суд вважає, що даний цивільний позов не може бути предметом розгляду у даному кримінальному провадженні за правилами, встановленими КПК України. (а.с. 3-6) Таким чином, вказаним кримінальним провадженням встановлено вину відповідачів не у заволодінні та знищенні мопеду, а тільки в спробі заволодіння транспортним засобом, який взагалі в подальшому був повернутий потерпілому, що підтверджується його розпискою. Жодних доказів на спростування встановлених вироком суду обставин позивач суду не подав. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] наполягав на відшкодуванні йому 124314,89грн, які складалися: -матеріальна шкода (вартість мопеда) - 69425,49грн; -матеріальна шкода (вартість ліків) - 4089,40грн; -моральна шкода - 50000,00грн; -послуги адвоката - 800грн. На доведення своїх вимог, позивачем надано рахунок на оплату запчастин від 30.06.2017р., вартість яких складає 69425,49грн. та накладні на ліки, загальна сума яких складає 4089,40грн., при цьому будь-яких товарних чеків позивачем суду не надано, також відсутні докази причинного зв'язку між скоєним злочином та наслідків у вигляді захворювання, а також відсутні докази оплати адвокату 800грн. В той же час, позивач не довів перед судом наведених у позовній заяві обставин про те, що дії відповідачів були безпосереднім наслідком знищення мопеду, що вказаний мопед був повністю знищений відповідачами та ремонту не підлягає, причинного зв'язку між діями відповідачів та відповідних наслідків в тому числі щодо моральної шкоди та компенсації ліків. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних елементів деліктної відповідальності, а також недоведеністю розміру шкоди. Тому правових підстав для задоволення даного позову, суд не вбачає. Згідно ч. 6ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому вказані витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed