Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому щлюбі з 23 лютого 2008 року, під час якого у сторін народилася одна дитина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. 10.09.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Згідно рішення Тячівського районного суду від 30.09.2014 року [PERSON] було зобов'язано сплачувати в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], починаючи з 08.01.2010 року у розмірі по 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, [PERSON] з часу присудження аліментів злісно ухиляється від їх сплати, також, протягом трьох років не провідував дитину, не займався її вихованням, тому позивачка прость позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до сина [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, у позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, шляхом оголошення про виклик до суду в газеті Новини Закарпаття від 24.11.2015 року, про причини неявки суд не повідомляв, свої заперечення щодо позову суду не надавав. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши думку прокурора Сич Х.В., яка вважає, що позов підлягає до задоволення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] являється батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 12.01.2010 року. За роз'ясненнями п. п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач, як батько малолітнього [PERSON], життям дитини не цікавиться: вихованням сина не займається, не відвідує дитину, на надає коштів на його утримання, що підтверджується довідками районного відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції ГУЮ у Закарпатській області. Голова Тячівської райдержадміністрації В.Дем'янчук надав висновок №260 від 06.10.2015 року, відповідно до якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки батько аліменти, призначені рішенням суду, на утримання дитини не сплачує, не бере участі у вихованні сина, не навідується до нього, не телефонує та зовсім не цікавиться його життям та здоров'ям. Окрім свідомого ухилення відповідача від утримання дитини, що відповідає ухиленню від батьківського обов'язку щодо забезпечення дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, як складової виховання, судом встановлено, що відповідач не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатним, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов'язку належного виховання дитини, тобто не піклування про її фізичний і духовний розвиток, відсутність інтересу щодо її виховання, не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, є причиною для позбавлення батьківських прав [PERSON] Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, суд дійшов висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON]. Питання про стягнення судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved