Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 27 474,62 грн. за кредитним договором №б/н від 19.01.2011 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями, яку банк просить суд стягнути з останнього. 20.03.2017 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позову заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, згідно наданого позивачем розрахунку прострочена заборгованість виникла з 05.11.2013 року, тобто з даного часу позивач дізнався про порушення свого права, отже, подана 13.03.2017 року позовна заява подана після закінчення строку звернення до суду з наведеним позовом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього, позивачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу надання ним відповідачу коштів. Оскільки, доказів надання кредиту позивачем не надано, розрахунок боргу також є необгрунтованим, зокрема, анкетою заявою визначено розмір кредитного ліміту - 10 000,00 грн., а згідно розрухунку заборгованості розмір основного боргу складає 11 186,88 грн., анкета заява не містить умов щодо сплати комісії, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, що суперечить вимогам Конституції України (а.с. 62-65). 27.03.2018 року відповідач подав до суду заяву, згідно якої просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, зміст договору, який було укладено між сторонами встановити неможливо, з тих причин, що будь-якого кредитного договору у письмовій формі між сторонами укладено не було. Єдиним документом, який було підписано сторонами є заява від 19.01.2011 року. Позивачем до позовної заяви долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт, проте, який саме варіант було запропоновано відповідачу невідомо, оскільки жодного підпису відповідача на вказаному документі немає. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом було збільшено, однак, позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач був належним чином повідомлений про збільшення розміру відсоткової ставки в односторонньому порядку, що призводить до збільшення відповідальності відповідача. Вважає, що розразунок неустойки та збитків позивачем здійснено неправомірно, а тому, просив зменшити їх розмір (а.с.89). 25.06.2018 року позивач подав до суду відповідь на заяву, у якій вказав, що 19.01.2011 року відповідач підписавши заяву, ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. Крім цього, підписом у заявці про приєднання, відповідач підтвердив, що йому було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, на підставі яких відповідачу було відкрито картковий рахунок №4149437331437689. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід"ємною частиною договору. З часу оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами засобами та погашення, які він здійснював. Із виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він ним користувався, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки, проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між сторонами було укладено договір, який нічим не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Стосовно зміни розміру відсоткової ставки, то її підвищення відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже найвній кредитній заборгованості. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило. Правомірність зміни умов договору також підтверджується Постановю №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. На підставі наведеного просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 99-109). Представник позивача в судове засідання не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідача проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 4 зворот). Відповідач в судове засідання не з'явився 27.03.2018 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує (а.с. 90). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 19.01.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було підписано заяву № б/н, згідно якої останній отримав кредитну картку "Універсальна". 11.07.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку "Gold" та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків на користування кредитними коштами в розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 13-48). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам'яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. Однак, суд звертає увагу на те, що, ПАТ КБ "ПриватБанк" , не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання відповідачем Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. За вимогами ч.ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучена позивачем до матеріалів позовної заяви копія Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд вважає, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідача було ознайомлено саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. ВСУ по справі №6-240цс14 за позвом ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором, у правовій позицції зазначив, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися. Тобто ВСУ у своєму правовому визновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Однак, твердження відповідача, що позивачем не наданою йому жодних коштів, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 25.06.2018 року (а.с. 110-129). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом п.п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на коремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Позивачем станом на 06.12.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.01.2011 року, відповідно до якого заборгованість відповідача [PERSON] за кредитними зобов'язаннями становить 27 474 грн. 62 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 11 186,88 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 865,59 грн.; пеня - 8 637,64 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф(процентна складова) - 1 284,51 грн.(а.с. 6-11). Відповідач у запереченні на позов зазначає, що анкетою заявою визначено розмір кредитного ліміту - 10 000,00 грн., а згідно розрухунку заборгованості розмір основного боргу складає 11 186,88 грн., а тому розрахунок заборгованості за кредитним договором є невірним. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Позивачем до матеріалів справи долучено довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, з якої вбачається. Що 30.07.2013 року позивачем збільшено кредитний ліміт до 17 000,00 грн. (а.с.12). Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов"язаний не пізніше ніж за 7 днів до проведення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 договору (а.с. 22 зворот). ВСУ у правовій позиції по справі за №6-1374цс 17 зазначив, що у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем направлялись відповідачу повідомлення про підвищення процентної ставки (а.с. 147-149), однак матеріалами справи не підтверджено чи належним чином був повідомлений [PERSON] про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом. Крім цього, відповідач у заяві від 27.03.2018 року зазначає що він не був повідомений про зміну відсоткової ставки, а отже, застосуванню до кредитних правовідносин підлягає відсоткова ставка у розмірі 27,60% річних. Що ж стосується нарахування процентів до цього періоду, тобто з 11.07.2013 року по 06.12.2016 року, то варто вказати, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вищевказаним кредитним договором встановлено обов'язок позичальника повертати борг (проценти) частинами та передбачено відповідальність за невиконання цього обов'язку, і незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Аналогічний висновок зазначений і в п. 92 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі за № 444/9519/12 від 28.03.2018 року. Оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 13.03.2017 року то він вправі вимагати стягнення процентів за щомісячними платежами з 13.03.2014 року, тобто в межах 3-річного строку. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача за щомісячні платежамі за період з 13.03.2014 року по 06.12.2016 року(дата проведення розрахунку позивачем), адже до того часу позивач пропустив загальний строк позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно проведеного судом розрахунку заборгованості по кредитному договору №3/н від 19.01.2011 року за період з 13.03.2014 року по 06.12.2016 року з відповідача [PERSON] підлягє до стягнення на користь позивача 11 186,88 грн. заборгованості по тілу кредиту та 8 450,55 заборгованість відсотках, що разом становить 19 637,43 грн., виходячи з наступного: Місяць та рікКількість днівСума з якої нараховуються вісотки грн.% ставка згідно умов договоруСума відсотків, яка підлягає до сплати грн. з 13 по 31 березня 2014 року1811186,8827,60%152,26 з 01 по 30 квітня 2014 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 травня 2014 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 червня 2014 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 липня 2014 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 31 серпня 2014 року3111186,8827,60%262,23 з 01по 30 вересня 2014 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 жовтня 2014 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 листопада 2014 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 грудня2014 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 31 січня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 28 лютого 2015 року2811186,8827,60%236,85 з 01 по 31 березня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 квітня 2015 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 травня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 червня 2015 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 липня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 31 серпня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 вересня 2015 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 жовтня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 листопада 2015 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 грудня 2015 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 31 січня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 29 лютого 2016 року2911186,8827,60%245,31 з 01 по 31 березня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 квітня 2016 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 травня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 червня 2016 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 липня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 31 серпня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 вересня 2016 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 31 жовтня 2016 року3111186,8827,60%262,23 з 01 по 30 листопада 2016 року3011186,8827,60%253,77 з 01 по 06 грудня 2016 року611186,8827,60%50,75 Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки, позивачем не надано суду підтверджуючих документів про те, що відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, якими визначено інші строки позовної дасвності, то до застосування підлягають вимоги ст.258 ЦК України. З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що за неналежне виконання умов кредитного договору відповідачу нараховано заборгованість по пені в сумі 8 637,64 грн.; штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована частина); штрафу в сумі 1 284,51 грн. (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, відповідача тричі притягнуто до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що не відповідає вимогам чинного законодавства. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого ж висновку приходить і Верховний Суд України у своїй постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003 цс 15, від 11.10.2017 року по справі 6-1374цс17 та викладеній у цих же справах правовій позиції. Крім того, за положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 Постанови Плунуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Позивачем не подано жодних доказів про те, що йому завдано якихось збитків, у зв'язку із частковим невиконанням боржником взятих на себе зобов'язань. Відповідно до п.2.1.12.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов"язань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування. Як вбачається із витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, зокрема "Універсальна Gold" пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів становить 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) +50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Однак, суд звертає увагу, що вищезазначеним пунктом тарифів в черговий раз позивачем застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення. Отже, розмір пені з врахуванням строку позовної давності, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача буде становити 26,07 грн., виходячи з розрахунку: 11 186,88 грн.* 0,233%:365*365. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення в розмірі 19 663,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви було сплачено 1 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ВОК31В0ХWV від 01.03.2017 року (а.с.1), а тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 207, 253, 257, 258, 261, 267, 526, 527, 549, 551, 612, 262, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved