Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є чоловіком позивачки [PERSON] з яким вона зареєструвала шлюб 26.11.2006 року. У 2005 році відповідачу необхідно було оформити кредит, у зв*язку з чим він попросив їх зареєструвати його в спірній квартирі. Однак з дати реєстрації по теперішній час відповідач в квартирі не мешкає, його речей в квартирі немає. Вони неодноразово звертались до відповідача з проханням знятись з реєстрації, але останній постійно посилається на зайнятість, брак часу, не бажає самостійно зніматися з реєстрації. Участі в оплаті комунальних послуг відповідач не несе. Просять усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач та їх представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачей та їх представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконачого комітету Харківської міської ради від 16.12.1999 року реєстраційний [NUMBER] зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками кв. [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] помер [INFO]. Згідно довідки дильниці № 21 КП «Жилкомсервіс» зазначено, що за адресою: . [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2004 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб та зроблено актовий запис № 2306. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знає родину позивачів дуже давно. Відповідача він бачив два рази, коли він під*їджав до під*їзду, висаджував дітей та уїзжав. В квартирі він ніколи не проживав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він сусід позивачів. Відповідач в квартирі він ніколи не бачив, хоча бував там багато разів. Речей відповідача в квартирі також немає. Аналізуючи показання свідків суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачу в спірній квартирі немає. Окрім того відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірній квартирі. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] в спірному жилому приміщенні відсутній, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved