Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна належного позивачу, що був накладений постановою № 27800475 про відкриття виконавчого провадження, виданою 22 липня 2011 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 29 липня 2011 року за № 11449034. В обґрунтування позову зазначив, що у вересні 2016 року при зверненні до приватного нотаріуса з приводу відчуження квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], співвласником якої він є, зясувалось, що на його майно накладено арешт. Співвласниками (на праві спільної сумісної власності) вищезазначеної квартири, окрім позивача, є також [PERSON] та [PERSON], яка у подальшому, у звязку з одруженням змінила своє прізвище на [PERSON]. 01 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. У відповідь на вказану заяву, відповідач, листом від 13 вересня 2016 року, зазначив, що 02.03.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: виконавчого листа № 2-705/2009, виданого 04.01.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь КП «ВРЕЖО №3» боргу у сумі 9\~302, 83 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до проведеної перевірки вказаний виконавчий документ до відділу повторно не надходив. Виконавчий лист № 2-705/2009 від 04.01.2011 року був виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання заочного рішення від 16.02.2009 року за яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО №3» заборгованість у сумі 9\~302, 83 грн. З метою виконання зазначеного рішення суду відповідачем було накладено арешт на майно всіх співвласників. Як зазначає позивач, вказане рішення суду було виконано в добровільному порядку, у звязку з чим КП «ВРЕЖО №3» повторно виконавчий лист до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя не предявляло. Оскільки КП «ВРЕЖО №3» припинено, позивач не може надати докази виконання рішення суду. Правонаступником КП «ВРЕЖО №3» є Міське комунальне підприємство «Основаніє». Окрім того, позивач зазначає про те, що станом на сьогодні у нього відсутня заборгованість зі сплати послуг за утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території, у зв'язку з тим, що позивач здійснює оплату вказаних послуг у визначеному законом порядку. На думку позивача, наявність вказаного арештупозбавляє його можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки станом на момент вирішення даного спору в державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження відносно нього, відтак, відсутні підстави для продовження арешту, а його права як власника майна підлягають поновленню шляхом зняття арешту з всього належного йому майна. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява його представника за змістом якої останній просить суд розглядати справу без його участі та участі позивача, просить позов задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень або пояснень не надіслав. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що позивачу разом з співвласниками [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва № 4787 про право власності на житло виданого 23.04.1997 року Шевченківською районною адміністрацією (а.с.7), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.8-9). Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 11449034 (а.с.10) постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ [PERSON] від 22.07.2011 року було накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON], [INFO], в межах суми боргу, а саме 9\~302, 83 грн. на підставі виконавчого листа № 2-705/2009 від 04.01.2011 року виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2009 року (а.с.12) за яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО №3» заборгованість за комунальні послуги у сумі 7\~649, 13 грн. та витрати по технічному обслуговуванню будинку та прибудинкової території у сумі 1\~653 грн. 70 коп. за період з 01.10.2005 року по 01.10.2008 року. Відповідно до копії листа № 12547/12 від 13.09.2016 року (а.с.11), наданого відповідачем у відповідь на заяву позивача, 02.03.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчий лист № 2-705/2009, виданий 04.01.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО №3» боргу у сумі 9\~302, 83 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно перевірки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вищезазначений виконавчий документ до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя повторно не надходив та посилаючись на статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження» повідомлено, що арешти накладені під час примусового виконання вищезазначених виконавчих проваджень не можуть бути зняті у звязку з відсутністю на виконанні у відділі вказаних виконавчих документів та рекомендовано звернутися до суду за вирішенням питання щодо зняття арештів з арештованого майна. У відповідності до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Таким чином, оскільки постанова про накладення арешту на майно позивача була винесена до набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року, то вона розглядається в порядку визначеному до набрання чинності цим Законом. Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (ред. 1999 року), державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. За змістом статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (ред. 1999 року), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (ред. 1999 року), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна позивача. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що виконавчий лист № 2-705/2009 від 04.01.201 року виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО №3» заборгованості у сумі 9\~302, 83 грн., на виконанні не перебуває, що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивача шляхом зняття арешту з майна останнього, оскільки на час звернення з цим позовом до суду відсутні обставини, що слугували підставою для обтяження майна. За приписами статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі викладеного, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення даного позову.

Outcome: approved