Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору Мукачівський РВ ДВС, про скасування арешту. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.06.2007 року позивач [PERSON] придбав від відповідача [PERSON] автомобіль марки Volkswagen Passat, 1988 року випуску, реєстраційний номер 59254РЕ і з моменту фактичної передачі автомобіля такий перебуває у його власності. На ствердження права користування та розпорядження даним майном, відповідач [PERSON] оформив нотаріально завірену довіреність, якою надав позивачу право здійснювати будь-які дії, в тому числі перереєстрацію автомобіля. 02.07.2018 року позивач мав намір продати автомобіль та звернувся до приватного нотаріуса для укладення договору, однак як виявилося автомобіль перебуває в арешті, в рамках виконавчого провадження №44419972 щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] Обидва відповідачі визнають право власності позивача на автомобіль та не заперечують проти зняття арешту з нього, однак в даній ситуації, позивач не може захистити свої права іншим способом, окрім як скасування арешту майна. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Мукачівського РВ ДВС надіслав до суду письмове заперечення на позовну заяву, яке обгрунтовує тим, що на виконанні в Мукачівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 44419972 з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/2433/14 виданого 08.08.2014 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання Давида, [INFO], Даніеля, [INFO], у розмірі по 400 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.07.2014 р. і до досягнення повноліття. 03.11.2014 р. державним виконавцем, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої надіслано для виконання до Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району, Відділу технічного нагляду, ОП і ПБ Державної інспекції сільського господарства за вих. № 837/5/14/9180. Боржник [PERSON] почав сплачувати аліменти тільки з вересня 2017 року по 1000,00 грн. щомісячно. Заборгованість по аліментах станом на 01.09.2018 року становила 27793,55 грн. Звільнення майна з-під арешту та наступне його відчуження суперечить інтересам та порушує права дітей відповідача, у звязку з чим представник третьої особи просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, однак надіслали до суду письмові заяви про визнання вимог в повному обсязі та розгляд справи у їхню відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Мукачівського РВ ДВС будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заперечення третьої особи та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Відповідачами позов визнано повністю і в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2007 року позивач [PERSON] придбав від відповідача [PERSON] автомобіль марки Volkswagen Passat, 1988 року випуску, реєстраційний номер 59254РЕ. Цього ж дня відповідач [PERSON] оформив довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] за № 2833, згідно якої уповноважив позивача [PERSON] керувати, розпоряджатись вищевказаним автомобілем, зокрема при необхідності зняти з обліку, одержати транзитні номери. З моменту фактичної передачі автомобіля такий перебуває у власності позивача. Через юридичну необізнаність позивач не оформив перереєстрацію автомобіля на своє їмя. Право власності позивача на даний автомобіль не оспорюється сторонами справи, відповідачі визнають дану обставину (ст. 82 ЦПК України), спір по даному факту відсутній. 02.07.2018 року позивач мав намір продати автомобіль та звернувся до приватного нотаріуса для укладення договору, де виявилося, що на автомобіль накладено арешт в рамках виконавчого провадження №44419972 щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] Так 03.11.2014 р. державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню ЄДРВП № 44419972 з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/2433/14 виданого 08.08.2014 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей Давида, [INFO], Даніеля, [INFO], у розмірі по 400 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.07.2014 р. і до досягнення повноліття. Відповідно до положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно Постанови Пленуму ВССУ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", особа може звертатися з позовом про зняття арешту, кожний вільний у способі захисту своїх порушених прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч.1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316-317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі наведеного суд вважає, що арешт автомобіля обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому арешт слід скасувати.\~

Outcome: approved