Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Асоціації фермерських господарств «Подольське » , про визнання договору оренди землі (далі - договір оренди, Договір) укладеного 02 квітня 2007 року між нею та відповідачем недійсним , зобов»язання відповідача повернути земельну, а також просить скасувати державну реєстрацію договору. Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником земельної ділянки площею 8.55 га, яка розташована на території Якимівської сілької ради Маловисківського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка використовується відповідачем нібито на підставі договору оренди від 02 квітня 2007 року. Ні договору оренди , ні акту прийняття - передачі земельної ділянки вона не підписувала, про його існування дізналась у жовтні 2013 року. Крім того оспорюваний договір оренди не містить невід»ємних частин , які передбачені ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». В зв»язку з вищевикладеним вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що про порушення свого права дізналась у жовні 2013 року коли отримала копію договору і виявила відсутність у спірному договорі її підпису , не заперечувала того факту, що орендну плату за оспоруваним договором отримувала щороку. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши заперечення тим, що ініціатором укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем була сама позивач. Проект договору розроблявся відповідачем, який у трьох примірниках для ознайомлення та підписання дув переданий позивачці. Згодом остання повернула підписані договори, які в подальшому були передані на реєстрацію. Починаючи з 2007 року договр оренди сторонами виконувався належним чином, позивачка щороку отримувала орендну плату, та будь-яких питань щодо неналежності підпису не виникало. Крім того для державної реєстрації до договору оренди було надано копію державного акту на земельну ділянку, при виготовленні якого було складено план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень у її використанні та встановлених земельних сервітутів, тому сторонами було погоджено усі істотні умови договору. При цьому представник відповідача просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним, враховуючи дату підписання договору 02 квітня 2007 року . Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач відповідно до Державного акту серії КР № МВ565 , який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 442 є власниками земельної ділянки площею 8.55 га, яка розташована на території Якимівської сілької ради. 02 квітня 2007 року між позивачем та Асоціацією фермерських господарств «Подольське » укладено договор оренди землі №11, який було зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 05 грудня 2007 року за №192 . В розділі договору оренди «Прикінцеві положення» зазначено, що невід»ємними частинами договору є : грошова оцінка земельної ділянки; план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Але фактично вказані документи у спірному договорі оренди відсутні. На підставі акту прийняття - передачі від 02 квітня 2007 року земельна ділянка була передана в оренду Асоціації фермерських господарств «Подольське ». Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1318 від 18.08.2014 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 02.04.2007 року, укладеному між [PERSON] та АФТ «Подольське» , який міститься із зворотної сторони 2-го аркуша договору в розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» та в акті прийняття - передачі земельної ділянки в оренду від 02.04.2007 року , укладеному між [PERSON] та АФТ «Подольське» , який міститься в графі «передав Орендодавець» виконані не самою [PERSON], а іншою особою. Інших осіб на укладення договору оренди землі [PERSON] не уповноважувала. Згідно копій відомостей виплати орендної плати, [PERSON], починаючи з 2008 року по 2014 рік отримувала орендну плату за використання належної їй земельної ділянки. Вказані обставини не заперечуються і самою позивачкою. Зі змістом спірного договору позивач ознайомилась у жовтні 2013 року при отриманні його копії від відповідача (а.с.9). Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стосовно дововід позивача про те, що відсутність у договорі оренди його невідємних частин є підставною для визнання його недійсним суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вказані позивачем невід»ємні частини договору не належить до істотних умов договору оренди землі. Крім того слід зазначити, що позивачкою не доведено порушення її прав , яке пов»язане з відсутністю в договорі оренди його невід»ємних частин, які передбачені ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Вище вказаний висновок, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Тому законних підстав для задоволення позову з цих підстав судом не встановлено. Разом з тим постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). З вищезазначеного убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч.1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі") Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України) Враховуючи висновок судової почеркознавчої експертизи є всі підстави вважати, що [PERSON] як орендодавець не підписувала спірний договір оренди. Оскільки позивач особисто договір оренди не підписувала, повноважень на це іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, суд дійшов висновку про необхідність визнати його недійсним. Доводи представника відповідача про те, що позивач на підставі договору оренди землі отримувала орендну плату, а тому безумовно знала та могла дізнатись про його зміст є безпідставними. Так , згідно роз»ясень в п.7 постанови Плунуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов»язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Крім того, вчинення стороною дії (отримання орендної плати) без отримання нею пропозиції укласти цей договір (оферти) не може підтверджувати її згоду на укладення цього договору (ст.ст. 641, 642 ЦК України). Оскільки позивач зі змістом договору ознайомилась у жовтні 2013 року, то строк позовної давності нею не пропущений. Тому вимоги позивача щодо визнання договору оренди землі недійсним та щодо зобов»язання відповідача повернути земельну ділянку є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди задоволенню не підлягають, оскільки по-перше вказана вимога до компетенції відповідача не належить, а по друге є похідною від першої вимоги, а тому окремого визначення не потребує. Судові витрати по справі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України , суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Крім того , позивачем у позовні заяві було заявлено вимоги майнового (повернення земельної ділянки) та немайнового ( визнання недійсним договору) характеру, але судовий збір сплачений лише за вимоги немайнового характеру. Враховуючи те, що вартість спірної земельної ділянки згідно грошової оцінки складає 159 873 грн, а один відсоток від вказаної суми становить 1598 грн 73 коп, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на рахунок держави 1598 грн 73 коп судового збору.

Outcome: partial