Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 40853 (сорок тисяч вісімсот п'ятдесят три) долара США 89 (вісімдесят дев'ять) центів, а саме: за кредитом 39988,68 доларів США, по відсотках 865,21 доларів США, а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно з кредитним договором №1304/0608/88-011 від 02.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 65000 доларів США. У забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 02.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №1304/0608/88-011-Р-1. Крім цього, 24.01.2011 ВАТ «Сведбанк» уклало з [PERSON] договір поруки №1304/0608/88-011-Р-2. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав позичальнику кредит в обумовленому договором розмірі, в свою чергу, відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобовязання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1304/0608/88-011 від 02.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] В подальшому, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за спірним кредитним договором, на користь ПАТ «Альфа-Банк». Оскільки відповідачами порушено умови кредитного договору та договорів поруки, не виконано взятих за такими зобовязань, станом на 19.07.2016 виникла заборгованість у розмірі 40853,89 доларів США, а саме: за кредитом 39988,68 доларів США, по відсотках 865,21 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідачів. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13.09.2016 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.02.2017 позов задоволено. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 20.04.2017 скасовано дане рішення та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 23.08.2017 прийнято до розгляду разом із первісним в одному провадженні зустрічний позов [PERSON] до Львівського відділення Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Омега банк" про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22.01.2018 задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21.09.2018 зустрічний позов [PERSON] до Львівського відділення Публічного акціонерного товариства "Сведбанк", [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Публічного акціонерного товариства "Омега банк" про визнання договору поруки припиненим залишено без розгляду. У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів та доказів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час та місце його проведення, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив у поному обсязі, покликаючись на те, що сторонами кредитного договору узгоджувались додаткові зобов'язання позивачльника без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Просив застосувати строк позовної давності по сплаті платежів за період з 10.08.2012 по 10.08.2013, оскільки кредитор звернувся до суду з позовом лише 11.08.2016. У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що 02.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1304/0608/88-011, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 65000 доларів США на строк до 01.06.2018 включно зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни та на умовах, передбачених цим договором та додатками до такого (а.с. 9-11, 12-13). Свої зобов'язання за вказаним договором банк виконав, що підтверджується заявами про видачу готівки №1 від 02.06.2008 та 05.08.2008 (а.с. 115, 116). В подальшому до кредитного договору були внесені зміни, про що укладено договори про внесення змін та доповнень №1 від 09.06.2009, №2 від 09.06.2009, №3 від 16.06.2010, №4 від 24.01.2011, №2 від 10.04.2012, №5 від 18.04.2012, а також додаткову угоду №5 від 20.07.2011 (а.с. 14-18, 19, 20, 21, 22, 23, 24). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 02.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» позичальником та [PERSON] укладено договір поруки №1304/0608/88-011-Р-1 від 02.06.2008, згідно з яким остання зобовязалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту в розмірі 65000 доларів США та сплати 11,9 % річних за користування кредитом (а.с. 4). В подальшому, до вказаного договору було внесено зміни, про що укладено договори про внесення змін та доповнень №1 від 09.06.2009, №2 від 18.04.2012 (а.с. 5, 6). Крім цього, 24.01.2011 з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк», правонаступником ВАТ «Сведбанк», позичальником та [PERSON] укладено договір поруки №1304/0608/88-011-Р-2, згідно з яким остання зобовязалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту в розмірі 65000 доларів США та сплати 11,9 % річних за користування кредитом (а.с. 26-27). В подальшому, до вказаного договору було внесено зміни, про що укладено договір про внесення змін та доповнень №1 від 18.04.2012 (а.с. 28). 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким на користь ПАТ «Дельта Банк» відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1304/0608/88-011 від 02.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] (а.с. 30-44). Згідно з актом прийому-передачі прав вимоги до вказаного договору продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення (а.с. 45, 46-47). 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким на користь ПАТ «Альфа-Банк» відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1304/0608/88-011 від 02.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] (а.с. 48-55). Згідно з актом прийому-передачі прав вимоги до вказаного договору продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення (а.с. 55, 56-57). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, позивач набув право вимоги до відповідачів за спірним кредитним договором. Згідно з ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 526,\~530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543\~ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Встановлено, що 10.08.2016 позивачем на адресу відповідачів скеровано письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, повідомлено про відступлення права вимоги та розяснено наслідки невиконання вимоги, проте, така залишилася відповідачами без реагування, заборгованість у добровільному порядку не погашена (а.с. 64, 65). Таким чином, станом на 19.07.2016 заборгованість за кредитним договором, згідно з розрахунком, наданим позивачем, становить 40853,89 доларів США, з яких: 39988,68 доларів США заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками 865,21 доларів США (а.с. 58). З огляду на те, що відповідачами не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи рішення у справі, приймає розрахунки позивача як належні та допустимі докази. Відповідно до вимог статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258\~ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 цього Кодексу), що підлягає сплаті. Частиною першою статті 264\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Оскільки згідно з поданим позивачем розрахунком, який не оспорюється відповідачами, 10.07.2016 відповідачем здійснено останній платіж з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а позов скеровано до суду 16.08.2016, то позивачем не пропущено строк позовної давності та заява про застосування такого не підлягає задоволенню. У відповідності до статті 99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192\~ЦК України встановлено, що гривня є законним платіжним засобом на території України, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~524\~ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці - гривні. В той же час, ч. 2 вказаної статті визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У пункті 12 [PERSON] пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 533 ЦК України. Пунктом 14 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 40853,89 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день ухвалення рішення (за курсом НБУ 28,06 грн.) становить 1146360,15 грн. В пункті 47 [PERSON] [PERSON] Верховного Суду по справі № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року зазначено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. В пункті 51 зазначеної [PERSON] [PERSON] Верховного Суду дійшла висновку про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум (і в національній, і в іноземній валютах), які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який в тій справі виконувався примусово за участі державного виконавця. Відповідно до п. 30.1 статті 30\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Таким чином, зазначення у резолютивній частині еквіваленту стягнутої суми в судовому рішенні в національній валюті не буде відповідати вказаним положенням, оскільки буде відображати еквівалент суми боргу не на момент виконання зобов'язання, а на момент ухвалення судового рішення. З огляду на те, що відповідачами не виконано взятих на себе зобовязань за договорами, у добровільному порядку, останні ухиляються від сплати заборгованості, відтак вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідача [PERSON] як позичальника, та відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити. Крім цього, згідно з ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 15390,77 грн., а саме по 5130 грн. 26 коп. з кожного з відповідачів. На підставі статей 526, 527, 530, 533, 543, 554, 599, 611, 625, 1048-1050, 1054\~ЦК України та

Outcome: approved