Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся з позовом до відповідача ПрАТ «СК «Вусо» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 16.09.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] Зазначена аварія сталась з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» згідно полісу № АК5994259 від 02.03.2017 року, яка повідомила належним чином страхову компанію про настання страхового випадку, однак, представник відповідача на місце ДТП не прибув. 18.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою та відповідними документами для отримання страхового відшкодування, до якої було також долучено копію звіту № 10-17-М124 від 25.09.2017 року, при цьому на час виготовлення віту, ремонт належного позивачу автомобіля був не закінчений. Згідно зазначеного звіту, вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 59307,97 грн., та через певний час відповідачем було прийнято рішення про часткову виплату грошової суми в розмірі 16266,09 грн. В зв`язку з неповною виплатою страхового відшкодування, позивач був вимушений за власні кошти відновлювати свій автомобіль, що підтверджується рахунком від 29.09.2017 р. № 96 та актом виконаних робіт від 23.10.2017 р. на загальну суму 61060,00 грн. З огляду на те, що відповідачем було частково виплачено позивачу страхове відшкодування, позивач вважає, що страхова компанія має доплатити йому ще 33233,91 грн., що разом із урахуванням часткової виплати становить суму в розмірі 49500,00 грн., визначеної межі страхового ліміту, за мінусом 500,00 грн. безумовної франшизи, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 33233,91 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., в зв`язку з нездійсненням відповідачем виплати страхового відшкодування в повному обсязі, що призвело до душевних страждань та зміни його звичного ритму життя. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 року, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. В жовтні 2018 року позивачем було уточнено позовні вимоги, та, останній, просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 42793,91 грн., три відсотки річних в розмірі 1180,00 грн., втрати від інфляції в розмірі 2403,36 грн., пеню в сумі 12145,01 грн., витрати за проведення авто товарознавчої експертизи в розмірі 1200,00 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., а всього суму в розмірі 69722,28 грн. В обґрунтування уточнень до позову додатково зазначено, що відповідно до висновку № 10-17-М124 від 25.09.2017 року позивачу було завдано матеріальний збиток на суму 59307,97 грн., відповідачем було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 16266,09 грн., однак, ним було витрачено на ремонт автомобіля суму в розмірі 61060,00 грн. Позивач зазначає, що саме ця сума є матеріальним збитком та має бути відшкодована відповідачем в якості страхового відшкодування, а тому розрахунок суми страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача є наступним: 61060,00 грн. (вартість матеріального збитку) - 2000,00 грн. (сума франшизи) - 16266,09 грн. (виплата здійснена відповідачем), а всього сума в розмірі 42793,91 грн. Крім того, в зв`язку порушенням своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування відповідач має сплатити позивачу пеню, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 20.11.2017 р. по 01.10.2018 р. Позивач також вказує, що і у зв`язку з завданими відповідачем моральними стражданнями внаслідок виплати відшкодування не в повному обсязі, на його користь має бути стягнуто 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2018 року, було вирішено перейти від розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у справі призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові та уточнень до нього підстав, в з`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Одночасно зазначив, що відповідачем було вжито комплекс заходів спрямованих на оцінку розміру заподіяного збитку та визначення розміру страхового відшкодування, а також в ході розгляду справи було проведено судову авто-товарознавчу експертизу, за результатами якої відповідачем було доплачено позивачу страхове відшкодування за вирахуванням суми франшизи та ПДВ. Також представником відповідача зазначено, що позивачу в дорожньо-транспортній пригоді шкоди здоров`ю завдано не було, а тому підстави для її відшкодування відсутні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, ключаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Судом встановлено, що 16.09.2017 року о 11-25 год в м. Києві по вул. Заболотного, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , порушила ПДР України та здійснила зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2017 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях водія [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована відповідачем - ПрАТ «СК «Вусо», відповідно до полісу № АК/5994259. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн. 19.09.2017 року позивач письмово повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду (т. 1 а.с.183-184). На виконання вимоги ст. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 26.09.2017 року було складено акт огляду транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , за участі позивача та аварійного комісара (т. 1 а.с.185-186). Однак, позивачем було замовлено у ФОП [PERSON] звіт № 10-17-М124 від 25.09.2017 р, дата оцінки 06.10.2017 р., відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 59307,01 грн. з ПДВ на ремонтні роботи, запчастини, та 49422,51 грн. без ПДВ на ремонтні роботи, запчастини (т. 1 а.с. 9-37). 18.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в зв`язку з ДТП, яка мала місце 16.09.2017 року (т. 1 а.с.187), однак, із заяви вбачається, що проведений позивачем звіт, в якості додатку до заяви позивачем долучено не було. 23.10.2017 року позивачем було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля, та його розмір склав 61060 грн. (а.с.38). На підставі страхового акту № 00870-24 від 26.01.2018 року, відповідачем позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 16266,09 грн. (т. 1 а.с. 206-207). 26.02.2018 року позивач звернувся до відповідача із претензією щодо доплати страхового відшкодування, у відповідності до розмір матеріального збитку зазначеного у звіті ФОП [PERSON] № 10-17-М124 та 28.05.2018 року із заявою про інфляційне збільшення боргу, пені та трьох відсотків річних від суми простроченого боргу, до якої було долучено рахунок від 29.09.2017 року та акт виконаних робіт від 23.10.2017 року (т. 1 а.с.42-43, 47-53). Відповідачем, в свою чергу, після отримання від позивача зазначених документів було замовлено у ФОП [PERSON] звіт про оцінку матеріального збитку, та відповідно до звіту № 178-18 від 24.06.2018 року ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] на дату оцінки 24.06.2018 року склала суму в розмірі 37893,87 грн. з ПДВ на запчастини, та 33604,66 грн. без ПДВ на запчастини (т. 1 а.с. 188-205). У відповідності до доповнення № 1 до страхового акту № 00870-24, відповідачем 01.10.2018 року було додатково нараховано та виплачено позивачу ще суму страхового відшкодування в розмірі 15338,57 грн. (т. 1 а.с. 208-209). Зважаючи на те, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на звіт ФОП [PERSON] № 10-17-М124 від 25.09.2017 р., а сторона відповідача заперечуючи проти позову - на звіт ФОП [PERSON] № 178-18 від 24.06.2018 року, у справі було проведено судову авто-товарознавчу експертизу та відповідно до висновку експерта КНДІСЕ № 8330/19-54 від 11.09.2019 року, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження в ДТП, яка мала місце 16.09.2017 року склала суму в розмірі 42749,77 грн., а також зазначено, що факт включення або не включення ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єкта господарської діяльності, який надає послуги з проведення відновлювального ремонту та/або продажу запасних частин і матеріалів (т. 2 а.с.26-39). Після проведення судової експертизи, відповідачем 21.10.2019 року було здійснено перерахунок суми страхового відшкодування та доплачено позивачу ще 2020,15 грн. Сторона відповідача в ході розгляду справи визнала, що сума матеріального збитку згідно судової експертизи складає суму в розмірі 42749,77 грн., а тому за обов`язковим вирахуванням у відповідності до вимог закону суми франшизи в розмірі 2000,00 грн. та суми ПДВ в розмірі 7124,96 грн., відповідачем до закінчення розгляду даного спору було сплачено позивачу суму в розмірі 33624,81 (16266,09 грн. + 15338,57 грн. + 2020,15 грн.), яка і є, на думку суду, належною сумою до сплати позивачу в якості страхового відшкодування. Разом з тим, позивачем було зазначено в уточнених позовних вимогах про те, що йому завдано збиток в сумі 61060 грн., а тому за вирахуванням франшизи в сумі 2000,00 грн. відповідач мав сплатити йому суму страхового відшкодування в розмірі 59060,00 грн., однак, фактично на час подачі уточнень відповідачем було сплачено лише 16266,09 грн., а тому позивач наполягав на тому, що відповідач має додатково йому сплатити ще суму в розмірі 42793,91 грн. Вирішуючи даний спір та розраховуючи суму матеріального збитку завданого позивачу, суд приймає до уваги проведену у справі судову авто-товарознавчу експертизу КНДІСЕ № 8330/19-54 від 11.09.2019 року, відповідно до якої збитки власнику автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] склали суму в розмірі 42749,77 грн., відкидаючи надані сторонами - звіт ФОП [PERSON] № 10-17-М124 від 25.09.2017 року та звіт № 178-18 від 24.06.2018 року ФОП [PERSON] , оскільки, останні, не відповідають методиці оцінки колісних транспортних засобів, та експерти, які їх проводили не були попереджені про кримінальну відповідальність. Суд звертає увагу на те, що інших належних та допустимих доказів, зокрема, зі сторони позивача на підтвердження розміру завданого матеріального збитку суду надано не було. Відповідно до ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Із зазначеної норми матеріального права випливає, що збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу в особи, яка не є платником такого податку, у розмір збитку податок на додану вартість не включається, а тому не входить до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом автомобіля. Судом встановлено, що згідно Висновку експерта КНДІСЕ від 11.09.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] становить суму в розмірі 42749,77 грн. Як стверджується документами, поданими до суду самим позивачем, ремонт автомобіля було проведено фізичною особою-підприємцем, який є платником єдиного податку і не є платником ПДВ. З урахуванням вище наведеного, а також приймаючи до уваги те, що відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу в даному випадку здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, а тому розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією позивачу, підлягає зменшенню на розмір ПДВ та за безумовним вирахуванням суми франшизи, в зв`язку з чим доводи сторони відповідача в цій частині є слушними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування на суму 42793,91 грн., встановлений судом розмір завданого збитку (42749,77 грн.), який за вирахуванням розміру ПДВ (7124,96 грн.), розміру франшизи (2000,00 грн.) становить суму в розмірі 33624,81 грн., та розмір здійснених відповідачем страхових виплат, суд вважає, що до ухвалення даного рішення у справі відповідачем у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплачено позивачу належне до сплати страхове відшкодування, а саме: суму в розмірі 33624,81, а відтак в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 42793,91 грн. слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3 % річних та суми інфляційних збитків, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь пеню в сумі 12145,01 грн., інфляційні витрати в сумі 2403,36 грн. та три відсотки річних в сумі 1180,00 грн. позивач, розраховуючи ці суми, просив їх стягнути за період з 20.11.2017 р. по 01.10.2018 р. Суд вважає, що вимоги про стягнення пені та штрафних санкцій за порушення відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування є законними, оскільки, судом встановлено, що відповідачем здійснено виплату всієї суми страхового відшкодування з порушенням встановлених законом строків, однак, їх розміри та початок відліку розрахункового періоду зазначені стороною позивача невірно. Так, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою по виплату страхового відшкодування 18.10.2017 року, та останній день для прийняття рішення та здійснення страхового відшкодування припадає на 15.01.2018 року, однак, відповідачем було фактично здійснено виплату частини страхового відшкодування - 26.01.2018 р., тобто зобов`язання було прострочено на 11 днів. З огляду на те, що відповідач мав сплатити до 15.01.2018 року позивачу страхове відшкодування в розмірі 33624,81 грн., однак, здійснив виплату суми в розмірі 16266,09 грн. лише 26.01.2018 р., то за розрахунками суду за період з 15.01.2018 р. по 26.01.2018 р. (11 днів прострочення) розмір пені на суму 33624,81 грн. становить - 293 грн. 86 коп., три відсотки річних становить - 30 грн. 00 коп., та інфляційні втрати становлять - 504 грн. 36 коп. Так, 26.01.2018 року відповідачем позивачу було перераховано кошти в сумі 16266,09 грн., та сума невиплаченого страхового відшкодування залишилась в розмірі 17358,72 грн. (33624,81 грн. - 16266,09 грн.), а тому за розрахунками суду за період з 26.01.2018 р. по 01.10.2018 р. (248 днів прострочення) розмір пені на суму 17358,72 грн. становить - 4026 грн. 11 коп.., три відсотки річних становить - 354 грн. 00 коп., та інфляційні втрати становлять - 973 грн. 25 коп. Крім того, 01.10.2018 року відповідачем позивачу було сплачено суму в розмірі 15338,57 грн., та сума невиплаченого страхового відшкодування залишилась в розмірі 2020,15 грн., та, остання, фактично була сплачена відповідачем лише 21.10.2019 року, а тому за розрахунками суду за період з 01.10.2018 року по дату кінцевого розрахунку по виплаті страхового відшкодування - 21.10.2019 року (385 днів прострочення) на недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 2020,15 грн. розмір пені становить - 749 грн. 50 коп., три відсотки річних становить - 64 грн. 00 коп., та інфляційні втрати становлять - 136 грн. 78 коп. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги розмір позовних вимог, суми виплат проведені відповідачем, розрахунки пені та штрафних санкцій, які наведені вище, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 15.01.2018 р. по дату кінцевого розрахунку із позивачем - 21.10.2019 р. пеню на загальну суму 5069 грн. 47 коп., інфляційні втрати на загальну суму 1614 грн. 39 коп., три відсотки річних в сумі 448 грн. 00 коп., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 26-1 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. В пункті 2.1 ст. 2 даного Закону зазначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Судом встановлено та не спростовується змістом позову те, що пошкодження здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки, законних підстав для стягнення моральної шкоди зі страхової компанії, як відповідача у справі, відсутні. В порядку ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в частині стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із проведенням експертного дослідження в сумі 1200,00 грн. слід відмовити, оскільки, при вирішенні даної справи судом було взято до уваги висновок судової експертизи КНДІСЕ, яка була проведена за клопотанням сторони відповідача, а тому законних підстав для стягнення коштів з відповідача за проведену позивачем оцінку відсутні.

Outcome: partial