Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності у порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.02.2002 року відповідно до рішення № 286 Виконкому Вінницької міської ради [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] отримано свідоцтво на право власності на житло-квартиру [ADDRESS] , однак право власності не зареєстроване у встановленому законодавством України порядку до 12.03.2020 року. За зверненням позивача та третьої особи державним реєстратором Виконкому Вінницької міської ради Стаховою Т.В. зареєстровано право власності по 1/3 частині квартири за кожним на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення; 51572962 від 12.03.2020 року, номер запису про право власності - 35895888, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-2051943605101. Реєстрація права власності за третім співвласником квартири - [PERSON] не проведена до теперішнього часу, у зв`язку з неможливістю його особистого звернення до реєструючого органу з особистою заявою, оскільки [PERSON] помер [INFO] . В зареєстрованому шлюбі з [PERSON] позивач перебувала з 27.01.1973 року до 10.07.1976 року. Однак, після розлучення вони майже одразу з [PERSON] помирилися та продовжували фактично шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу до його смерті, що настала [INFO] . У вище зазначеній квартирі позивач має реєстрацію з 13.03.1973 року до теперішнього часу. [PERSON] - син померлого, відмовився у визначеному порядку законодавством України від належної йому спадщини після смерті батька [PERSON] на користь позивача. У строки, передбачені законодавством для спадкування, позивач звернулась до Першої державної нотаріальної контори м. Вінниці з відповідною заявою. Але Постановою від 05.03.2020 року № 662/02-31 нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та вказано на необхідність підтвердження у судовому порядку факту проживання з померлим однією сім`єю на підставі рішення суду. Але навіть у разі встановлення вказаного факту судом, позивач не буде мати можливості звернення до нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи, оскільки спадкове майно не зареєстроване в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно в Україні, вказана реєстрація може бути проведена тільки за зверненням власника. Окрім вказаної частки квартири спадщина відкрилась ще на вклад у AT КБ "ПРИВАТБАНК" на ім`я померлого на його рахунку - [NUMBER] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача при вирішенні даного питання поклалась на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 28.02.2002 року відповідно до рішення Виконкому Вінницької міської ради № 286 [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] отримано свідоцтво на право власності на житло-квартиру [ADDRESS] . (а.с. 9) 07.03.2020 року державним реєстратором Виконкому Вінницької міської ради Стаховою Т.В. зареєстровано право власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення; 51572962 від 12.03.2020 року, номер запису про право власності - 35895888, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-2051943605101. (а.с. 15-16) Реєстрація права власності за третім співвласником квартири - [PERSON] не проведена до теперішнього часу. В зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували з 27.01.1973 року до 10.07.1976 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 10-11) [INFO] [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 12) 05.03.2020 року позивач звернулась до Першої державної нотаріальної контори м. Вінниці з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, Постановою від 05.03.2020 року № 662/02-31 нотаріальною конторою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та вказано на необхідність підтвердження у судовому порядку факту проживання з померлим однією сім`єю на підставі рішення суду. (а.с. 18) Згідно акту № 11514 від 19.09.2019 року [PERSON] постійно з 10.07.1976 року проживала з [PERSON] по день смерті за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13) Також, судом встановлено, що станом на 12.06.2020 року сума вкладу в AT КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я померлого [PERSON] на його рахунку - [NUMBER] ( [NUMBER] ) становить 950,00 гривень. (а.с. 47) Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи положення ч.3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала з ним та вела спільне господарство. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом; ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, які визначені ч. 1ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями), суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, зокрема, факти прийняття спадщини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Враховуючи те, що ЦК України передбачає можливість автоматичного прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на день смерті спадкодавця (день відкриття спадщини) має визначальне значення для подальшого оформлення спадщини заявником. Матеріалами справи та дослідженою в судовому засіданні сукупністю доказів, доводиться факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: адресою: [ADDRESS] , а саме з 10 липня 1976 року до його смерті, що настала [INFO] . За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже позов в частині позовних вимог про встановлення вказаного факту слід задовольнити. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Окрім того, з матеріалів спадкового справи до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 16.09.2019 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини. Також, 16.09.2019 року сином [PERSON] надано заяву про відмову від прийняття спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на користь матері. (а.с. 61-68) Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та на суму вкладу в AT КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я померлого на його рахунку - [NUMBER] ( [NUMBER] ) також підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом прийнято до уваги клопотання позивача про залишення за позивачем судових витрат. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом, слід залишити за позивачем. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved