Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначає, що відповідач є його абонентом та отримує послуги з водопостачання та водовідведення, але своєчасно їх не сплачує. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 серпня 2012р. по 28 лютого 2018р. за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 15384,09 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення - 8333,60 грн., інфляційні витрати - 785,67 грн.; три відсотки річних від простроченої суми - 3580,57 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , та внаслідок не сплати щомісячних платежів за надані послуги утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. За даним позовом 16 жовтня 2018 року було ухвалене заочне рішення, яке ухвалою від 17 листопада 2020 року було скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В подальшому, 11.05.2021р. позивачами знов була подана заява про перегляд та скасування заочного рішення від 16.10.2018р., яке вже було скасоване. Представник позивача та відповідачі клопотань про розгляд справи у загальному порядку до суду не подали. Відповідачі відзив на позов не подали. Заперечення проти позовних вимог висловили у заяві про перегляд заочного рішення, де зазначили, що у 2010 році водогін до їх будинку взимку замерз і вода не поступала, а в подальшому, вийшов з ладу, і вода, яка по ньому йшла не підлягала до вживання. Вони з цього приводу подавали чисельні скарги до керівництва КП «Харківводоканал» та до Адміністрації Холодногірського району, однак отримували одні відписки. З 2010р. по 2020р. водопровідні труби не придатні для експлуатації, що можуть підтвердити мешканці будинку. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування до правовідносин строків позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №27 від 13.03.2018р., усі відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS] . Квартира приватизована. (а.с. 6) За випискою з абонентської картки, сума заборгованості відповідачів (адреса [ADDRESS] ) за період з 01 серпня 2012р. по 28 лютого 2018р. складає за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 15384,09 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення - 8333,60 грн., інфляційні витрати - 785,67 грн.; три відсотки річних від простроченої суми - 3580,57 грн., а всього - 28083,93 грн. (а.с. 7-13) Відповідачами надано відповідь Виконкому адміністрації Ленінського району ХМР від 28.12.2012р., де зазначено, що водогін за адресою [ADDRESS] є справним, а питання щодо його перекладки буде розглянуто у 2013 році. (а.с.55) У відповідністю зі ст.162 ЖК України, власник квартири зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно до ст. 156 ЖК України повнолітні члени родини власника квартири, які мешкають разом з ним в квартирі, яка належить йому, зобов`язані приймати участь в витратах на утримання квартири. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди оформляється квитанцією або іншим документом. Факт оплати споживачем - відповідачем послуг, тобто послуг які надає позивач, є підтвердженням факту існування договірних відносин між ними. Пунктом 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630, передбачено що споживач зобов`язаний вчасно, у встановлений термін, оплачувати надані послуги. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 КП «Харківводоканал» застосовувалися норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 № 256 (зі змінами від 29.12.2000 за № 1886, від 20.09.2006 №721). З 01.01.2017 підприємством застосовуються норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 №901. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду, згідно встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення, передбаченого ст. 20 Закону № 1875, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п. 18, 30 Правил № 630 відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати наданих послуг. Згідно п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуги надаються відповідно до умов договору. Проте це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що надаються позивачем і не оплачувати їх. Згідно п.п.5.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, плата за ці послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим періодом відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Тарифи по оплаті за послуги водопостачання встановлюються рішенням Харківської міської ради. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, внаслідок неналежного виконання зобов`язання з оплати наданих послуг відповідно картки абонента, за відповідачем утворився борг, про який йдеться у позові. Зазначена заборгованість утворилась внаслідок не повної оплати відповідачем послуг, що підтверджується наданим розрахунком суми заборгованості, факт наявності заборгованості в такому розмірі не спростований відповідачем, розрахунок заборгованості сумніву в суду не викликає. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки відповідно Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст.ст.64, 68 ЖК України, громадяни зобов`язані сплачувати кожного місяця за комунальні послуги, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості основані на законі і підлягають задоволенню за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, відповідачі не виконують свої обов`язки по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В якості доказів на підтвердження свої заперечень, відповідачами надано лише відповідь Виконкому адміністрації Ленінського району ХМР від 28.12.2012р., в якій, всупереч позиції відповідачів, зазначено, що водопровід перебуває у справному стані. За таких обставин, відповідачами не надано належних та допустимих доказів неналежного надання послуг КП «Харківводоканал» в період з 01.08.2012р. по 28 лютого 2018р. При цьому суд бере до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). У разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань Таку правову позицію було визначено Верховним Судом України в Постановах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13, 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 та 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства") Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Застосування судом строків позовної давності можливе лише за заявою відповідача, зробленою до винесення рішення по справі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість за період часу, що знаходиться в межах строку позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду 07.05.2018р., заборгованість у строках позовної давності слід рахувати з травня 2015р. по лютий 2018р. за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 11591,55 грн. (3% річних від цієї суми складатимуть 463,90 грн., індекс інфляції - 2041,79 грн.); за надані послуги з централізованого водовідведення - 6342,32 грн., (3% річних від цієї суми складатимуть 254,02 грн., індекс інфляції - 117,36 грн.). Разом ці суми складатимуть 20810,94 Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 20810,94 грн. необхідно помножити на розмір судового збору 1762,00 грн. та поділити на суму первісних вимог 28083,93 грн., що дорівнюватиме 1305,69 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial