Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача, за рішенням суду, стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн щомісячно, починаючи з 19.05.2015 та до досягнення сином повноліття. Позивач зазначає, що внаслідок зміни законодавства визначені рішенням суду аліменти становлять менше гарантованого мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час син відвідує школу та додаткові заняття, а тому потребує додаткових витрат, які відповідач добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює за кордоном, має стабільний дохівд, у шлюбі не перебуває, утриманців та стягнень по виконавчих документах немає. За таких обставин позивач, з посиланням на ст. 192 СК України, просить змінити розмір стягуваних аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 23.07.2020 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 17.08.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що зміна мінімально гарантованого розміру аліментів не є визначеною законом підставою для зміни розміру аліментів, а відповідач, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що у відповідача хворіють батьки, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (копія на а.с. 9), рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2015, що набрало законної сили 13.07.2015 (копія на а.с. 6), свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 8), а також довідки Лип`ятинської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 293 від 13.07.2020 (а.с. 11) встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки Лип`ятинської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 293 від 13.07.2020 (а.с. 11) встановлено, що позивач не працює. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (копія на а.с. 10) встановлено, що 07.11.2017 позивач уклала шлюб із [PERSON] Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2015, що набрало законної сили 13.07.2015 (копія на а.с. 7) з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 550 грн щомісячно, починаючи з 19.05.2015 до досягнення сином повноліття. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, як підставу для зміни розміру зазначає про зміни законодавства в частині мінімального розміру аліментів. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2037-VIII від 17.05.2017 частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Разом з тим, аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом 12.09.2018 року в справі № 459/2181/17. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. При цьому, суд враховує, що відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копії на а.с. 28-32). Інші доводи позивача, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, зокрема те, що дитина потребує додаткових витрат також не узгоджуються із ст. 192 СК України та не є підставою для зміни розміру аліментів, а може бути підставою для стягнення додаткових витрат, в разі їх понесення. Також, позивачем не доведено обставин того, що відповідач працює та має постійний дохід. Представником відповідача підтверджено, що батьки відповідача хворіють (а.с. 33-37), однак доказів того, що відповідач несе витрати на їх утримання суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням відмови в задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed