Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У грудні 2013 році ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позов, банк виходить з того, що між ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" (правонаступником якого є ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК") та [PERSON] 15.11.2007 року було укладено кредитний договір №22.1.07/ІЖ-1, згідно умов якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 1 288 000 грн. 00 коп. на строк до 14.11.2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,16% від суми кредиту. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 19.03.2009 року у справі №2-626-1/09 з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 1 397 838 грн. 13 коп. Крім того, 15.11.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.11.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 23622. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 15.11.2007 року, ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК" просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS], шляхом набуття права власності ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК" на вказаний предмет іпотеки. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (у т.ч. за допомогою оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 21.02.2014 року за №34 (5163), про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" (правонаступником якого є ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК") та [PERSON] 15.11.2007 року було укладено кредитний договір №22.1.07/ІЖ-1, згідно умов якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 1 288 000 грн. 00 коп. на строк до 14.11.2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,16% від суми кредиту (а.с.6-8). ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК" є правонаступником всіх прав та обов'язків ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК", відповідно до Статуту ПАТ „КБ „АКТИВ-БАНК" затвердженого Річними Загальними зборами акціонерів (протокол від 10.04.2013 року) (а.с.29-32). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 19.03.2009 року у справі №2-626-1/09 з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 1 397 838 грн. 13 коп (а.с.17-18). Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Крім того, 15.11.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку ТОВ „КБ „АКТИВ-БАНК" нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.11.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 23622 (а.с.12-13). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Судом встановлено, що відповідно до висновку про вартість майна, складеного 19.11.2013 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «інтерн консалтинг груп», ринкова вартість предмета іпотеки за договором іпотеки від 15.11.2007 року станом на 19.11.2013 року становить 1 036 000 грн. 00 коп. без урахування ПДВ (а.с.15). У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved