Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

28.10.2020 р. позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивувала тим, що вона з 11.04.1998 року проживає у будинку [ADDRESS] , який належав на праві власності її батькові [PERSON] . [INFO] її батько [PERSON] помер і наразі вона займається оформленням спадщини після його смерті. Зазначила, що у будинку [ADDRESS] , окрім неї у вказаному будинку також зареєстрована її сестра [PERSON] і донька позивача - відповідач [PERSON] . Починаючи з 2013 року відповідач [PERSON] постійно проживає у США та не планує повертатися до України. Враховуючи те, що відповідач тривалий час не проживає в України за місцем реєстрації, а реєстрація в будинку відповідача не дозволяє позивачці розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд та значно обмежує її законні права, вона була вимушена звернутися в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 09.11.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Місько В.М. надали суду заяви, в яких просили розглядати справу у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надіслала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 762, належить право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка залишилася після смерті її батька [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 764, позивачці також належить право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка залишилася після смерті її сестри [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав. Згідно з відомостями, зазначеними у довідці КП "ДЕЗ "Океан" № 857 від 07.05.2019, відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] з 11.04.1998 року. Відповідно до інформації, яка міститься в акті про не проживання, складеному та підписаному сусідами будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з 2013 року. Речі відповідача у будинку відсутні. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 с. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-ІV від 11.12.2003 року реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, права користування житловим приміщенням. Згідно з п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 2013 року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, особистих речей відповідача в житлі не має, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача такими, що втратив право на користування жилим приміщенням, в якому останній зареєстрований.

Outcome: approved