Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції про стягнення боргу по аліментам з урахуванням індексу інфляції та пені.Позовні вимоги мотивовані тим, що Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 2-н/756/315/13 від 24.04.2013 року, згідно якого з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ [PERSON] було пред'явлено на примусове виконання до відділу ДВС [PERSON] РУЮ. Після пред'явлення на примусове виконання судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON], протягом тривалого часу позивач аліменти на утримання дитини не отримувала, внаслідок чого звернулась до відповідача із заявою щодо ходу виконання рішення. У відповідь на заяву відповідачем, на адресу позивача, було надіслано розрахунок заборгованості по аліментам. Крім того, [PERSON] зверталась до відповідача із заявою про видачу їй довідки про заборгованість по аліментам, яка була необхідна їй для призначення тимчасової державної допомоги, але довідка їй видана не була. У зв'язку з цим [PERSON] не мала змоги надати управлінню праці відповідну довідку для призначення їй тимчасової державної допомоги на утримання дитини, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Крім того, позивач вказує на те, що державним виконавцем не були вжиті заходи щодо примусового виконання судового наказу, зокрема, не було звернено стягнення на кошти та майно боржника, на доходи від підприємницької діяльності, заборони виїзду за кордон. У зв'язку з бездіяльністю відділу ДВС, яка спричинила збитки і позбавила [PERSON] грошових сум, які могла отримати, як соціальну допомогу, вона просить стягнути з відповідача 16722,04 грн. заборгованості по аліментам з урахуванням індексу інфляції та 101328,30 грн. пені за несплачений борг по аліментам на утримання дитини [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області усудовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Додатково пояснив, що при перевірці майнового стану боржника - [PERSON] було встановлено, що у останнього рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє. Щодо ненадання довідки про несплату аліментів [PERSON] на користь [PERSON] пояснив, що позивач зверталась лише один раз у 2014 році, і в подальшому такі звернення не надходили. Довідку їй надіслали простою кореспонденцією, оскільки надіслання рекомендованою згідно Закону України "Про виконавче провадження " не передбачено. Також додав, що клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від позивачки не надходили, що всі можливі заходи з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] державним виконавцем проводились. Представник третьої особи - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що Оболонським районним судом міста Києва було видано судовий наказ № 2-н/756/315/13 від 24.04.2013 року, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі заяви [PERSON] від 08.02.2014 року про прийняття на примусове виконання судового наказу № 2-н/756/315/13 від 24.04.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження № 42061557. Державним виконавцем відділу ДВС [PERSON] РУЮ, у відповідності доЗакону України "Про виконавче провадження", здійснювались заходи щодо примусового виконання судового наказу, зокрема, в березні 2014 року здійснено виклик боржника [PERSON] до виконавчої служби; 15.09.2014 року надіслано запити за №7009996, № 7009959 до Пенсійного фонду України про останнє місце роботи боржника, про отримання ним пенсії; 15.09.2014 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах; щодо розшуку нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 17.04.2014 року державним виконавцем відділу ДВС [PERSON] РУЮ складено акт, з якого вбачається, що за адресою, вказаною у виконавчому документі, [PERSON] не проживає, місце його перебування невідоме. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 та ч.3 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. У відповідності до розяснень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", зокрема до п. 28 Постанови, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Повідомлення № 1617-13338 від 17.11.2014 року управління праці та соціального захисту населення про те, що [PERSON] необхідно надати додаткові документи для призначення тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, не являється належним доказом того, що позивач не отримала соціальну допомогу з вини відповідача. Таким чином, враховуючи вище викладене, факт бездіяльності [PERSON] районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та, відповідно, завдання матеріальної шкоди внаслідок бездіяльності відповідача, позивачем не доведено належними доказами. Крім того, позивачем у якості матеріальної шкоди, завданої їй ДВС, визначено саме суму заборгованості по сплаті аліментів, а також вираховану нею суму неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Як видно з копій матеріалів виконавчого провадження, в ході примусового виконання судового наказу № 2-н/756/315/13 від 24.04.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], виникла заборгованість по сплаті аліментів у звязку з несплатою аліментів боржником [PERSON] Положеннями Сімейного кодексу України, а саме, ст. 196 СК України, передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, оскільки особою, зобовязаною за рішенням суду сплачувати аліменти, являється [PERSON], який не сплачував аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість, то позовна вимога [PERSON] про стягнення такої заборгованості, а також неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з відділу ДВС не відповідає положенням діючого законодавства. При цьому, позивач не заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed