Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

позивач та її представник зменшили позовні вимоги та просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 10 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди та стягнути судові витрати, а також винести ухвалу про повернення судового збору у звязку із зменшення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 14.08.2003 р. серії Р2 №389255, їй на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,2371 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., с. Гороховутка, вул.. Радянська (нинішня назва Дмитрівська), 42а. Відповідач - [PERSON], суміжний землекористувач земельної ділянки площею 0,63 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький район, с. Горохуватка, вул.. Радянська (нинішня назва Дмитрівська), 41, яка є спадкоємцем та дочкою померлої [PERSON], якій передано вказану земельну ділянку у власність за рішенням XV сесії XXI скликання, N2 2/278. Відповідач - [PERSON] сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка по вул. Дмитрівська, 41, в с. Горохуватка, оскільки згідно листа відповідача - 2 від 20 07.2016 р. № 02-18-119, відповідачем [PERSON] спадщина не оформлена. Спільна межа земельних ділянок між її домогосподарством та домогосподарством відповідача [PERSON], визначена на її державному акті від точки "В", довжиною 26,97 м. На її звернення, відповідач [PERSON] сільська рада надав лист від 10.06.2016 р. № 02-18-102 у якому зазначив наступне: «Виконком сільської ради повідомив гр. [PERSON]Г про те, що потрібно демонтувати забор на відстань 1 м. 80 см. та прибрати будівельні відходи вздовж забору». Згідно п. г, е ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, повязаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відтак, вона вважає, що будівельні відходи вздовж спільної межі та частина паркану довжиною 1 м 80 см, повинна бути прибрані із її земельної ділянки. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" - "Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізуються на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 вказаної постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Враховуючи характер правопорушення, глибини її фізичних і моральних страждань, які вона зазнала у зв'язку із неправомірними діями відповідача, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму № 4 від 31.03.2005 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вважає, що відповідач [PERSON] повинна виплатити їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Відповідач [PERSON] та її представник зменшені позовні вимоги позивача не визнали з наступних мотивів. Приймаючи до уваги некомпетентність позивача по деяких документах, відомостях та обставинам цієї справи, для зясування всіх обставин: відповідачем-1 до суду були надані та долучені до матеріалів справи відповідні документи - докази з яких вбачається необґрунтованість, помилковість позивних вимог позивача до відповідачів, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.2016 р. - відповідно до умов цього свідоцтва відповідач -1 успадкував тільки жилий будинок та господарські приміщення, а не домоволодіння, а тому не міг вчиняти будь які дії стосовно земельної ділянки, якою користувалась померла [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 04.04.1994 р. З копії витягу цього рішення [PERSON] сільської ради від 04.04.1994 р. вбачається, що померла [PERSON] також не була власником земельної ділянки, а тільки користувачем. У липні - серпні 2016 р. відповідачі не могли виконати письмові вимоги позивача в звязку з тим, що відповідач -1 успадкував та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у вересні 2016 року (свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.2016 р. долучено до матеріалів справи). Відповідно до умов свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач -1 успадкував тільки жилий будинок та господарські приміщення, а не домоволодіння. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідач-1 не є спадкоємцем земельної ділянки. Відповідно до довідки від 13.12.2016 р. № 450 станом на сьогоднішній день, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою по вул. Дмитрівська 41 належить землям запасу [PERSON] сільській раді Кагарлицького району. 18 жовтня 2016 року [PERSON] сільська рада Кагарлицького району Київської області винесла рішення № 51-2 «Про надання дозволу відповідачу-1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам сільської ради». Після отримання цього рішення у відповідача -1 зявилась правова можливість для належного оформлення (приватизації) вищевказаної земельної ділянки. В листопаді 2016 р. між відповідачем -1 та ТОВ ЗемЮрКонсалтинг був укладений договір на розроблення тех. документації щодо встановлення нових точок кордону спірної земельної ділянки відповідача -1. З вищевикладених наданих документів вбачається, що станом на сьогоднішній день відповідач-1 оформлює технічну документацію щодо встановлення нових кордонів земельної ділянки за адресою с. Горохуватка, по вул. Дмитрівська, 41 Кагарлицького району Київської області. Необгрунтованим є вимога позивача в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди з боку відповідача-1. По-перше; позивач не надав докази, в чому саме відповідач-1 заподіяв моральну шкоду позивачу, в чому є неправомірні дії або бездіяльність відповідача-1. По- друге, чим обґрунтовується грошова сума моральної шкоди. Вимога про відшкодування моральної шкоди суперечить ст.23 ЦК України та ст. 1167 ЦК України, а тому не підлягає задоволення з боку суду. Крім того, відповідач-1 є пенсіонер, інвалід 3-групи, хворіє тяжкою хворобою (злоякісне новоутворення жіночої молочної залози) в липні та серпні 2016 р. хворіла та перебувала на лікуванні в медичних установах. За таких умов відповідач - 1 фізично не могла порушувати майнові права позивача, тому просять у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в особі [PERSON] сільської ради Кагарлицького району щодо зменшених позовних вимог позивача до [PERSON] покладається на погляд суду. Представник третьої особи в особі Кагарлицьке представництво ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» в судові засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Третя особа - [PERSON] в судові засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, про що свідчить повідомлення з відміткою за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Суд, вислухавши сторони, їх представників та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволені зменшених позовних вимогах позивача відмовити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу\~( ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~). Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст.3,4,11 ЦПК України).\~Згідно із ч. 2 ст.31 ЦПК Українипозивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову. В силу ст.124 Конституції України, ст.15, частини 1 ст.16 ЦК України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду. \~\~\~\~ Підстави набуття права на землю передбачені\~ст.116 Земельного кодексу України. \~\~\~\~ Відповідно до положень ч.1\~ст.116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.\~\~\~\~ \~\~ Згідно зі\~ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України\~передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до змісту ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2371 га, що розташована на території с. Горохуватка Кагарлицького району Київської області по вул.. Радянська, 42а, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності серії Р відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 14.08.2003 р. серії Р2 №389 № 389255, виданого [PERSON] сільською радою 14.08.2003 року, про що зроблено запис в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю № 03. Згідно рішення [PERSON] сільської ради Кагарлицького району № 10 від 13 листопада 2015 року про перейменування вулиць на території сільської ради сільською радою було вирішено перейменування вулицю Радянська в с. Горохуватка на вул.. Дмитрівська. Відповідач - [PERSON] є суміжний землекористувач земельної ділянки площею 0,63 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Горохуватка, вул.. Радянська (нинішня назва Дмитрівська), 41, яка є спадкоємцем та дочкою [PERSON], яка померла 08 липня 2015 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2016 року [PERSON] отримала спадщину у вигляді майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) , вартість визначена у розмірі 6787 грн., або 0,161 відсотків та житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Горохуватка Кагарлицького району Київської області по вул.. Дмитрівська, 41. Рішенням № 51-2 [PERSON] сільської ради Кагарлицького району Київської області від 18.10.2016 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо установлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) у володіння громадянам сільської ради, надані їм для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, про що зробити запис ЗКК. Суть позову те, що позивачем [PERSON] було проведено відновлення меж земельної ділянки в натурі по вул.. Дмитрівська, 42а та виявлено, що частина забору на відстані 1 м 80 см відповідача [PERSON] знаходиться на земельній ділянці позивача, а також вздовж забору знаходяться будівельні відходи, тому позивач зверталася до сільської ради із листами щодо порушеного її права. Листом від 25.05.2016 року виконком [PERSON] сільської ради Кагарлицького району Київської області надіслав листа відповідачу [PERSON], повідомивши про те, що на суміжній із її земельній ділянці площею 0,2371 га за адресою: с. Горохуватка вул. Дмитрівська, 42а, яка належить [PERSON] було встановлено межові знаки в натурі згідно державною акту серія Р2 № 389255 від 14.08.2003 р. та виявлено, що частина забору на відстані 1 м 80 см знаходиться її забор та будівельні відходи. Згідно довідки від 24.11.2016 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Кагарлицького району Київської області про те, що станом на 24.11.2016 року на землях запасу, що прилягають до земельної ділянки [PERSON] та знаходяться за адресою: Кагарлицький район, с. Горохуватка вул.. Дмитрівська, 41 прибрано будівельні відходи (сміття) та демонтовано секцію бетонної огорожі в розмірі, що являлось спірним питанням, яке в даний час вирішено. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З вищезазначених підстав, суд не може достеменно встановити факт завдання моральної шкоди відповідачем позивачам та оцінити подібну шкоду. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та\~вини останнього\~в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз всіх представлених сторонами доказів та повне встановлення обставин справи ніяк не обґрунтовують зменшені позовні вимоги позивача. Будь-які достовірні та належні докази, які б свідчили про наявність у позивача права вимагати від відповідача [PERSON] здійснити певні дії суду представлені не були, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні зменшених позовних вимог. Щодо судових витрат, то їх необхідно вирішити згідно ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed