Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач 13.05.2021 звернулася через представника до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 16 717 грн 64 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 16 371 грн 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що 11.03.2019 її було прийнято на посаду продавця продовольчих товарів ФОП [PERSON] , а 29.01.2021 звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте їй не було виплачено заробітну плату за листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року в сумі 16 717 грн 64 коп. та грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2019-2021 рік. Поштовим переказом 19.04.2021 вона отримала грошові кошти в сумі 6 594 грн в рахунок компенсації за невикористану відпустку. У день звільнення всупереч вимог законодавства розрахунку з нею відповідачем проведений не був. З 29.01.2021 по день звернення до суду 13.05.2021 становить 70 робочих днів. Згідно її розрахунку середньоденна заробітна плата становить 233 грн 88 коп. (5000+ 5056,64 /43), а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку 16 371 грн 60 коп (233 грн 88 коп. х 70). Таким чином, на її користь підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, - 16 717 грн 64 коп., та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку - 16 371 грн 60 коп. Представником позивача - адвокатом Приходьком С.О. 07.07.2021 до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої з урахуванням часткового розрахунку відповідача з позивачем і виплати частини боргу із заробітної плати в сумі 10 544 грн після відкриття провадженян у справі, просить стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 6 173 грн 64 коп. (16 717 грн 64 коп. - 10 544 грн) та 25 025 грн 16 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2021 по 07.07.2021. Відповідно до проведеного ним розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.01.2021 по 07.07.2021 кількість робочих днів становить 107 днів, а розмір середньоденної заробітної плати, розрахований відповідно до Постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995, становить: 5 000+5 056,64/43=233 грн 88 коп. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 233 грн 88 коп. х 107=25 025 грн 16 коп. Ухвалою від 14.05.2021 провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник - адвокат Приходько С.О. в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, а також просили стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2021 по день ухвалення рішення, виходячи з алгоритму наданого розрахунку беручи до уваги кількість робочих днів, що пройшла до дня ухвалення рішення суду. Таким чином, просили суд стягнути з відповідача 6 173 грн 64 коп. заборгованості по заробітній платі і суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2021 по день ухвалення рішення. Відповідач та його представник - адвокат Щербак О.В. в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що з позивачем на час розгляду справи відповідачем проведено повний розрахунок. Заслухавши сторін, їх представників, та дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Позивач перебувала у трудових відносинах із ФОП [PERSON] і була звільнена 29.01.2021 згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с. 4). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 11.03.2021 №3 вбачається, що за листопад 2020 року [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 5 056,64 грн, у грудні 2020 року - 5 000 грн 00 коп., а в січні 2021 року - 6 661 грн 90 коп., а всього за період з листопада 2020 року по січень 2021 року включно - 16 718 грн 54 коп. (а.с. 5). В день звільнення 29.01.2021 повний розрахунок з [PERSON] проведений не був. ФОП [PERSON] перевів поштовим переказом 27.05.2021 [PERSON] 10 544 грн 00 коп в рахунок погашення боргу з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, що сторонами визнається і не заперечується та підтверджується копією службового чеку АТ "Укрпошта" від 27.05.2021 (а.с. 15). За два місяці перед звільненням [PERSON] її заробітна плата становила 10 056,64 грн, а саме за жовтень 2020 року - 5 000 грн, за листопад 2020 року - 5 056,64 грн. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається згідно ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюєтьсяшляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Згідно з підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. З матеріалів справи вбачається, що за період роботи у ФОП [PERSON] з листопада 2020 року по січень 2021 року включно [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 16 718 грн 54 коп. З урахуванням утримань податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відстоків, та військового збору за ставкою 1,5 відсотки, до виплати належить 13 458 грн 42 коп. У день звільнення 29.01.2021 розрахунок з [PERSON] проведений не був. ФОП [PERSON] частково виплачено 27.05.2021 позивачу нараховану заробітну плату в сумі 10 544 грн 00 коп. Таким чином, на час розгляду справи залишок належних до виплати [PERSON] від ФОП [PERSON] коштів з нарахованої заробітної плати з урахуванням відрахувань обов"язкових платежів становить 2 914 грн 42 коп (13 458,42 - 10 544,00). Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6 173 грн 64 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 2 914 грн 42 коп. Відповідно до положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Суд не бере до уваги копіївідомостей на виплату грошей ФОП [PERSON] від 30.01.2021 та від 19.01.2021 про здійснення виплати заробітної плати [PERSON] за січень 2021 року в сумі 2 862 грн 81 коп. та 2 500 грн (а.с.31-32), оскільки відповідачем не надано оригінали вказаних документів, а позивачем заперечується підписання таких документів і факт отримання таких коштів. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, повний розрахунок непроведений і на час розгляду справи, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду. За два місяці перед звільненням [PERSON] її заробітна плата становила 10 056,64 грн, а саме за жовтень 2020 року - 5 000 грн, за листопад 2020 року - 5 056,64 грн. Кількість робочих днів за жовтень-листопад 2020 року становить 43 дні. Середньоденна заробітна плата складає 233,88 грн (10 056,64:43). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2021 по 15.12.2021 за 220 робочих дні становить 51 453 грн 60 коп. (233,88 грн х 220 днів). З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягає стягненню компенсація за затримку розрахунку за період з 30.01.2021 по 15.12.2021, що становить 51 453 грн 60 коп, згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 08.02.1995. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачем укладено договір про надання правничої (правової) допомоги з адвокатом Приходько С.О. від 01.03.2021 відповідно до пункту 5.1 якого клієнт та адвокат домовилися, що гонорар сплачується відповідно до опису наданих послуг та повинен бути сплачений після прийняття рішення по справі у першій інстанції, подано опис наданих за договором послуг за яким вартість послуг визначена в сумі 9 000 грн 00 коп, а саме 1000 грн - адвокатський запит, 3000 грн - складання позовної заяви, 5000 грн - представництво інтересів у суді незалежно від часу, надано ордер на надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається що представником позивача підготовлено адвокатський запит до відповідача, позовну заяву, клопотання про залучення письмового доказу, подано заяву про заперечення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовлено заяву про уточнення позовних вимог, забезпечено участь і підтримку позовних вимог у судових засіданнях 01.12.2021, 09.12.2021, 15.12.2021. При цьому, розгляд справи у судових засіданнях 07.06.2021, 15.09.2021, 27.10.2021 відкладався через неявку відповідача чи його представника. Виходячи з конкретних обставин справи, незважаючи на те, що вона не є складною, суд зазначає, що вказані витрати відповідають критерію розумності їхнього розміру, відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні ст.133 ЦПК України, а тому згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Стосовно можливості стягнення на користь позивача суми судових витрат на професійну правничу допомогу у разі, якщо умовами договору передбачено, що оплата адвокатського гонорару буде здійснено у майбутньому, суд враховує правові позиції з цього приводу Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладені у додатковій постанові від 18.08.2021 у справі № 300/3178/20, за якими витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 вказаного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За таких обставин, позивач у справі звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, що є підставою для стягнення з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України судового збору в дохід держави пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги. Виходячи з того, що вказану вимогу позивача задоволено судом на 47% (2 914,42 : 6 173,64 х 100) судовий збір підлягає стягненню в сумі 426 грн 76 коп (908 х 47%). Окрім позовної вимоги про стягнення заробітної плати [PERSON] просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Виходячи з положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу фонду основної заробітної плати та фонду додаткової заробітної плати, а тому при поданні позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial