Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 13 травня 2014 року о 17 годині 20 хвилин в м. Вознесенську [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ-2121", реєстр. номер [NUMBER], виїжджаючи з території АЗС "Укрнафта" на головну дорогу вул. Жовтневої революції, не надав перевагу у русі транспортному засобу "Skoda SuperB", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення з наступною деформацією транспортних засобів. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], як власнику автомобіля "Skoda SuperB", реєстр. номер [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду у вигляді очікуваних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля та витрат на проведення дослідження з визначення вартості відновлення пошкодженого майна, а всього в загальному розмірі 38 522,55 грн. Крім цього позивачка внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, який протягом тривалого часу не могла використовувати за призначенням, зазнала моральних страждань, грошовий еквівалент моральної шкоди оцінила в 2 000 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля "ВАЗ-2121", реєстр. номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ "УСК "Гарант-Авто"", водночас відповідачі не бажають відшкодувати шкоду добровільно, а тому позивачка просила в судовому порядку стягнути з ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" 38 522,55 грн. матеріальної, а з [PERSON] - 2 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача - ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовувала тим, що позивачкою не надано страховику в передбаченому законом порядку належних доказів розміру понесеної матеріальної шкоди, що унеможливило виплату відшкодування, також нею не надано таких доказів під час розгляду справи. Тому вважала, що в зв'язку з недоведенням позовних вимог, зокрема розміру завданої матеріальної шкоди в позові [PERSON] до ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" слід відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки, відповідача [PERSON] та представника ПАТ "УСК "Гарант-Авто"". Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 13 травня 2014 року о 17 годині 20 хвилин в м. Вознесенську [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ-2121", реєстр. номер [NUMBER], виїжджаючи з території АЗС "Укрнафта" на головну дорогу вул. Жовтневої революції, не надав перевагу у русі транспортному засобу "Skoda SuperB", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення з наступною деформацією транспортних засобів. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], як власнику автомобіля "Skoda SuperB", реєстр. номер [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду у вигляді очікуваних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля. За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Проте судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця автомобіля "ВАЗ-2121", реєстр. номер [NUMBER], була застрахована за укладеним з ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом за №АС/3871543 від 03 липня 2013 року. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов'язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого. При цьому потерпілому відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином завдана позивачці шкода з урахуванням умов договору страхування, зокрема ліміту відповідальності страховика та нульової франшизи підлягає відшкодуванню ПАТ "УСК "Гарант-Авто"". З тексту автотоварознавчого звіту №096-14 від 22 жовтня 2014 року (складеного за наслідками автотоварознавчого дослідження, проведеного належним суб'єктом та в передбаченому законом порядку) вбачається, що розмір завданої [PERSON] матеріальної шкоди у вигляді очікуваних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників становить 37 222,55 грн. Доказів, що б спростували звіт або вказували на інший розмір шкоди сторонами не надано. Судом також встановлено, що позивачка в належному порядку повідомила страховика про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надала йому всі передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи, однак страхового відшкодування не отримала. Посилання представника ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" на ненадання потерпілою доказів розміру завданої їй шкоди, як на підставу для невиплати їй страхового відшкодування, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки згідно п.п. 34.1-34.3 ст. 34 Закону визначення розміру збитків потерпілій особі є обов'язком страховика. Якщо страховик вказаного обов'язку не виконав, у потерпілого виникає право (а не обов'язок) самостійного визначення розміру збитків, в тому числі право вибору аварійного комісара або експерта для визначення розміру відшкодування. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В разі наявності у страховика сумнівів щодо правильності наданого потерпілою особою розрахунку збитків, останній наділений повноваженнями щодо проведення відповідної перевірки та надання свого розрахунку з подальшою виплатою безспірної суми. Однак на вказане відповідач уваги не звернув. За таких обставин з ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" на користь [PERSON] підлягає стягненню 37 222,55 грн. матеріальної шкоди у вигляді очікуваних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля. Проте суд не вбачає підстав для стягнення на користь [PERSON] у вигляді шкоди витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема договору на виконання експертної оцінки, акту прийому-передачі виконаних робіт, квитанції, що замовником дослідження, як і особою, яка оплатила його вартість, був [PERSON], а не позивачка, а тому вимоги останньої в цій частині є безпідставними. Що стосується вимог позивачки про відшкодування завданої моральної шкоди, то суд виходить з того, що Цивільний кодекс України та Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, якщо вона завдана внаслідок пошкодження майна потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, саме на особу безпосереднього її заподіювача. Зокрема ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачає право особи, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням належного їй майна. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці була завдана моральна шкода в зв'язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, який остання в тому числі з вини [PERSON] не має можливості використовувати за призначенням протягом тривалого часу. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з цих обставин, враховуючи ступінь вини [PERSON] у скоєному, суд вважає достатнім відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки згідно розміру задоволених вимог також підлягає стягненню судовий збір. Зокрема з ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" слід стягнути 372,22 грн. судового збору, з [PERSON] - 8 грн. судового збору. Що стосується вимоги [PERSON] про відшкодування в якості судових витрат витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., то суд не вбачає підстав для їх стягнення, виходячи з наступного. Так, виключний перелік судових витрат визначений в ст. 79 ЦПК України, в тому числі до них закон відносить й витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Закон, зокрема Цивільний процесуальний кодекс України розрізняє поняття «представник» та «особа, яка надає правову допомогу», вказуючи на те, що такі особи мають різний правовий статус, права та обов'язки, закон передбачає різний механізм їх допуску до участі в розгляді справи. Судова практика пішла тим шляхом, що право на відшкодування витрат на правову допомогу мають лише сторони, які користуються послугами адвокатів та фахівців у галузі права, в той час, як сторони, що надали певним особам статус та повноваження їх представників, такого права позбавлені (наприклад ухвала Верховного Суду України від 28 квітня 2010 року по справі № 6-18326св09, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 травня 2013 року по справі №6-50605св12, від 25 червня 2014 року по справі №6-8624св14, від 13 серпня 2014 року по справі №6-2698св14 тощо). З матеріалів справи, зокрема копії довіреності від 18 листопада 2014 року вбачається, що [PERSON] отримав від позивачки статус її представника в якому приймав участь в судовому засіданні, не залучався в статусі та за процедурою, передбаченою для осіб, що надають правову допомогу, також в матеріалах справи відсутня копія його диплому спеціаліста з правознавства з присвоєнням кваліфікації юриста, який б свідчив про те, що останній є фахівцем в галузі права й за законом має право на надання правової допомоги. Тому,

Outcome: partial