Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В грудні 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Стрижавської селищної ради, у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що використані при будівництві незавершеного будинку №9 по вул. Партизанська в смт. Стрижавка Вінницького району, ща раніше належав [PERSON] і на момент відкриття спадщини має 67% готовності, вартістю матеріалів на суму 167\~433,00 грн. та визнати за [PERSON] право забудовника незавершеного будівництва готовністю 67%, що знаходиться в смт. Стрижавка, вул. Партизанська, 9 Вінницького району Вінницької області, отриманого в порядку спадкування за заповітом від 17.04.1998 року після смерті [PERSON], яка померла 24.03.1999 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.03.1999 року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з незавершеного будівництвом будинку №9 по вул. Партизанська в смт. Стрижавка Вінницького району, вартістю 167\~433,00 грн. Відповідно до заповіту від 17.04.1998 року [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], котра спадщину прийняла згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном. Оформити свої спадкові права на вказаний спадковий будинок позивачка не має можливості, оскільки спадкодавець при житті розпочала будівництво житлового будинку, але не встигла завершити будівництво та відсутні правовстановлюючі документи забудовника. 16.04.2015 року вступила в справу третя особа [PERSON], предявивши позов до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку будівельних матеріалів, що використані при будівництві незавершеного будівництвом будинку (а.с. 71-72). Позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] мотивований тим, що третя особа [PERSON] є рідною сестрою позивачки [PERSON] Їхні батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.1958 року до дня смерті їх батька (25.02.1998 року). Під час шлюбу в 1978 році батьки розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Партизанська, 9 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області. На день смерті батька готовність будинку складала 67%. Оскільки батьки перебували в зареєстрованому шлюбі, третя особа вважає, що дане майно належало її батькам на праві спільної сумісної власності і доля кожного з них складала по ? частці. Після смерті батька відкрилася спадщина на ? частку даного майна. Спадщину після смерті батька на підставі ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняли спадкоємці першої черги: дружина [PERSON], діти [PERSON] і [PERSON] Мати [PERSON] та сестра [PERSON] були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою та на день смерті проживали разом з ним, а [PERSON] вступила в оперативне управління спадковим майном. Таким чином [PERSON] вважає, що має право на спадкування 1/6 частки спадкового майна. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник заявлений позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити. Позов третьої особи із самостійними вимогами не визнали та просили відмовити в його задоволенні, так як [PERSON] в оперативне управління спадковим майном після смерті батька, в шестимісячний строк, не вступила. Мотоблок я їй передала пізніше. Згідно заяви про збільшення позовних вимог позивачкою [PERSON] заявлено позовні вимоги про визнання за нею права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок «А», цокольний поверх «П/А», прибудова «а», цокольний поверх «п/а», прибудова «а1», погріб з шиєю «п/а1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2 незавершеного будівництва №9 по вул. Партизанській в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Також позивачка просила визнати за нею права та обовязки як забудовника на незавершене будівництво готовністю 67%, що знаходиться в смт. Стрижавка, вул. Партизанська, 9 Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті 24.03.1999 року [PERSON] (а.с. 158-159). Заявлені позовні вимоги обґрунтовані позивачкою з посиланням на норми ЦК України 2003 року. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] та її представник позов підтримали за викладених в ньому обставинах та просили її позов задовольнити. Первісний позов визнали частково, пояснила, що вона в шестимісячний строк, після смерті батька вступила в оперативне управління, а саме взяла його мотоблок. Представник відповідача - Стрижавської селищної ради Вінницького району до судового засідання не зявився, проте подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду дала пояснення яким підтвердила пояснення третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про те що, [PERSON] після смерті батька, в шестимісячний строк, взяла в користування належний батькові мотоблок. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.03.1999 року померла [PERSON] (а.с. 10). При житті, 17.04.1998 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі, все те, що на день смерті належить спадкодавці і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON] (а.с. 18). Відповідно матеріалів спадкової справи №364/1999 р. до майна померлої 24.03.1999 року [PERSON], спадщину у встановлений законом шестимісячний строк прийняли її дочки [PERSON] та [PERSON], подавши відповідні заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 35-37). Оскільки складений 17.04.1998 року спадкодавицею [PERSON] заповіт на імя доньки [PERSON] є чинним і ніким не скасованим, тому спадкоємство за законом другої доньки спадкодавці [PERSON] в даному випадку не має місця. Крім того, враховуючи норми 535 ЦК УРСР 1963 року суд прийшов до висновку, що спадкоємець [PERSON] не має права на обовязкову частку в спадковому майні спадкодавці [PERSON] Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 09.09.1958 року спадкодавиця [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який помер 25.02.1998 року. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, діючого на час будування спірного нерухомого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. А за положеннями ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Судом встановлено, що незавершений будівництвом будинок готовністю 67%, який розташований за адресою: вул. Партизанська, 9 смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області будувався батьками сторін в період їхнього шлюбу. Тому частки кожного з подружжя є рівними. Спадщину після смерті батька [PERSON] (на грошові вклади і автомобіль) та матері [PERSON] (на грошові вклади) оформила на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11.08.2003 року позивачка [PERSON] Дочка [PERSON] у оглянутій судом архівній справі № 2-327/2003 подала заяву про те що не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] і що між ними немає спору з приводу спадкового майна (копія вказаної заяви в справі що розглядається на а.с. 139). У даній архівній справі спадкування незавершеного будівництвом будинку по вул. Партизанській, 9 (готовність якого 67 %) не вирішувалось. Спадкування незавершеного будівництвом будинку ні в нотаріальному, ні в судовому порядку до теперішнього часу не вирішувалося. Згідно матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №2020 на 38 аркушах на обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою: вул. Партизанська, 9 смт.. Стрижавка Вінницького району Вінницької області судом встановлено, що даний обєкт нерухомого майна незавершений будівництвом готовністю 67% та інвентаризаційною вартістю 167\~433,00 грн. і дозвіл на його будівництво виданий на імя [PERSON] 24.07.2014 року на замовлення позивачки [PERSON] КП «ВООБТІ» був виготовлений технічний паспорт, відповідно до якого на земельній ділянці розташовані незавершені будівництвом будинок «А» 1978 року побудови, загальною площею 97,6 кв.м., прибудова «а» 1978 року побудови, загальною площею 11,2 кв.м., прибудова «а1» 1978 року побудови, загальною площею 30,7 кв.м., а також погріб з шиєю «п/а1» 1978 року побудови, ворота з хвірткою №1 1983 року побудови, огорожа №2. Зазначено, що правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння відсутні, та зазначено користувачем [PERSON] (а.с. 13-15). Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Отже, враховуючи вказані розяснення Верховного Суду України та встановлені судом фактичні обставини справи, а саме що спадщина відкрилася в 1999 році та в шестимісячний строк спадщину прийняли спадкоємці померлої [PERSON], тобто до 1 січня 2004 року, суд прийшов до висновку, що правовідносини спадкування після смерті спадкодавиці [PERSON] регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Також правилами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року регулюються правовідносини спадкування після смерті батька сторін [PERSON], який помер 25.02.1998 року. За змістом ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок був збудований у 1978 році. У 1978 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ), і постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 цього Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 вказаної Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом та Постановою від 26.08.1948р. підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р., передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього Переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948р., є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З пояснень сторін та матеріалів справи, суд встановив, що на предмет спору незавершений будівництвом будинок по вул. Партизанській, 9, смт. Стрижавка погосподарський номер по книгам селищної ради не був відкритий. При розв'язанні даного спору ці записи мають оцінюватись в сукупності з іншими доказами. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи №2020 на 38 аркушах на обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою: вул. Партизанська, 9 смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області судом встановлено, що [PERSON] 29.06.1974 року отримала свідоцтво №280 на забудову індивідуальної садиби, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної Ради депутатів трудящих. У даному свідоцтві також вказано, що земельна ділянка розміром 1200 кв.м. відведена громадянці [PERSON] для будівництва індивідуального жилого будинку і господарчих будівель на землях присадибного фонду колгоспу ім. «Родина» с. Стрижавка на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської сільської Ради депутатів трудящих від 16.05.1973 року. Судом встановлено, що обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: вул. Партизанська, 9 смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області незавершений будівництвом готовністю 67%. Правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння відсутні. Відповідно до довідки №2537 від 09.12.2014 року, виданої Стрижавською селищною радою Вінницького району, суд встановив, що в погосподарських книгах з 1977р. по 1985р. відсутні записи щодо будинковолодіння на імя спадкодавці [PERSON] (а.с. 21). Також відсутній акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, в тому числі з прибудовами; відсутні відомості про дотримання при будівництві державних протипожежних та санітарних норм, відсутні відомості про використані в процесі будівництва конкретні будівельні матеріали та їх вартість, що є необхідним і здобутим у процесуальний спосіб експертним шляхом, в числі з іншим, для задоволення позову в судовому порядку (зокрема, таке право про призначення відповідної експертизи сторонам було розяснено судом згідно ст. 167 ЦПК України, проте сторони відмовилися скористатися своїм правом, передбаченим ст. 27 ЦПК України). Відсутні також будь-які відомості з посвідчення права власності [PERSON] на обєкт нерухомого майна у вигляді ухваленого органом місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності [PERSON] на будинок або відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності. На сьогодення право власності на обєкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: вул. Партизанська, 9 смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області за даними КП «ВООБТІ» за будь-якою особою не зареєстроване. Крім того, суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.10.2014 року Реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, земельна ділянка площею 0,1438 га, яка розташована за адресою: вул. Партизанська, 9 смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] та на якій знаходиться побудований подружжям [PERSON] і [PERSON] будинок незавершений будівництвом готовністю 67 %, який являється предметом спору у даній цивільній справі. Як пояснила суду позивач [PERSON] земельна ділянка, на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок, перейшла в користування їй згідно заяви при житті матері [PERSON] з подальшим прийняттям рішення сесії селищної ради. Позовні вимоги позивачки [PERSON] та третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] обґрунтовані з посиланням на норми ЦК України 2003 року. В Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» вказано, що вирішуючи позови спадкоємців про право власності на жилий будинок (квартиру), його (її) поділ в натурі, а також питання, пов'язані з визначенням вартості будівель, судам слід враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що є в постанові від 4 жовтня 1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" та в постанові від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (Пункт 8 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98 ). Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року і була прийнята її спадкоємцями, тому застосуванню до даних правовідносин підлягає ЦК УРСР в редакції 1963 року та Закон України "Про власність". За змістом вказаних вище постанов, ЦК УРСР в редакції 1963 року та Закону України "Про власність", Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" випливає, що даним законодавством, яке було чинне на день відкриття спадщини, не передбачено такого способу захисту прав спадкоємця як визнання за особою прав та обовязків як забудовника на незавершене будівництво, а лише при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. На даному етапі за відсутності правовстановлюючих документів на спірний об'єкт нерухомого майна, відсутності даних виконкому місцевої ради в оформленні права власності, відсутності записів в погосподарських книгах обєкту незакінченого будівництва на імя [PERSON], а також експертного висновку про будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку незавершеного будівництвом готовністю 67%, що знаходиться в смт. Стрижавка, вул. Партизанська, 9 Вінницького району Вінницької області, висновку про їх дійсну вартість, тому відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] При цьому суд звертає увагу на те, що інвентаризаційна вартість і дійсна вартість будівельних матеріалів не є тотожними поняттями, оскільки ці поняття мають різну мету і сферу застосування. В ході розгляду справи судом було розяснено право сторін про можливість заявлення клопотання про призначення і проведення експертизи для встановлення будівельних матеріалів які знаходяться в незавершеному будівництвом спірному будинку, але сторони та їх представники повідомили про небажання заявляти клопотання про призначення експертизи. Варте уваги і те, що не узгоджується із заявленими правовими підставами позову існування факту належності на праві приватної власності позивачці [PERSON] земельної ділянки, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва, про спадкування якого виник спір. За викладених вище підстав не підлягає й до задоволення позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed