Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

30 березня 2021 року позивачка через свого повноважного представника, адвоката Скочиляс І.М. звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, де в послідуючому уточнивши позовні вимоги, просить ухвалити судове рішення яким стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 67736,00 грн., пеню у розмірі 3794,68грн., три відсотки річних у розмірі 901,35 грн., інфляційні витрати у розмірі 3379,21 грн. та судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 20 серпня 2019 року приблизно о 01 годині 13 хвилин у м. Києві на проспекті Палладіна,7 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Е270» д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП остання від отриманих травм загинула на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20 серпня 2019 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100000000939 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПАТ «УАСК АСКА» (поліс №129441188). 26 серпня 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування матері загиблої - [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяною смертю [PERSON] становить 67736,00 грн. з яких 50076,00 грн. моральна шкода та 17660,00 грн. витрат на поховання. Своїм листом від 01 лютого 2021 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу. З таким рішенням відповідача, позивачка не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини. Таким чином, на думку позивачки та її представника, зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілого на отримання страхового відшкодування, що змусило останніх звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 31 березня 2021 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14 квітня 2021 року від відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» отримано відзив на позов, де останній повністю заперечує проти позовних вимог, оскільки на їх думку відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування на підставі поданих документів. В матеріалах справи відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди. Головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення, а факт протиправної поведінки [PERSON] та наявності причинно-наслідкового зв`язку не підтвердився матеріалами справи. 10.03.2021 року на адресу ПрАТ «УАСК АСКА» надійшла копія вироку Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/142/20. З інформаційних джерел «судової влади» було встановлено, що на даний час справа направлена до апеляційного суду, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року не набрав законної сили. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. При цьому розмір моральної шкоди відповідач розраховує таким чином 4173,00 (мінімальна заробітна плата на 16.10.2019 р.)Х12 місяців=50076,00 грн. Позивачем надано підтвердження витрат на поховання, а саме товарний чек №18 на суму 17660,00 грн. Таким чином, страхове відшкодування, що підлягає виплаті позивачу [PERSON] складає 50076,00 грн. (моральна шкода)+17660,00 грн. (витрати на поховання)=67736,00 грн. Дане страхове відшкодування буде сплачене на рахунок позивача, після набрання Вироком Святошинського районного суду м. Києва законної сили. 21 квітня 2021 року від позивача отримано відповідь на відзив, де остання, окрім зазначеного у позовній заяві додала, що прийняття рішень страховою компанією про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено. Крім того, 13 травня 2021 року судом отримано заяву позивача про збільшення позовних вимог, де остання зазначає, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, тому вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог з урахуванням суми нарахованої пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 67736, 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 3794,68 грн., три відсотки річних у розмірі 901, 35 грн., інфляційні витрати у розмірі 3379,21 грн., а всього 8075,24 грн. Стягнути з відповідача понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 серпня 2019 року приблизно о 01 годині 13 хвилин у м. Києві на проспекті Палладіна,7 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Е270» д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП остання від отриманих травм загинула на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20 серпня 2019 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100000000939 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПАТ «УАСК АСКА» (поліс №129441188). Факт смерті потерпілої [PERSON] [INFO] також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 серпня 2019 року, актовий запис №14052 зроблений відділом ДРС ГТУЮ у м. Києві. /а.с.9/ Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року [PERSON] , [INFO] засуджено за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Даним вироком встановлено обставини події, а саме [PERSON] 20.08.2019 року приблизно о 01.08 год. керуючи автомобілем марки Mersedes-Benz E 270 CDI реєстраційний номер [NUMBER] рухався по пр. Палладіна у м. Києві зі сторони пр. Перемоги в напрямку вул. Вернадського на зелений (дозволяючий рух) сигнал світлофору, зі швидкістю 216,83 км/год яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50км/год, розташовуючись в межах четвертої (крайньої лівої) смуги з чотирьох наявних в його напрямку руху. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась [PERSON] , [INFO] . В цей час, проїзну частину проспекту Палладіна по регульованому пішохідному переходу, на червоний (забороняючий ріх пішоходів) сигнал світлофору, перетинала пішоход [PERSON] , [INFO] , наближаючись справа до смуги ріху вищезазначеного транспортного засобу. Під час руху [PERSON] допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України., та скоїв наїзд на потерпілу, в результаті чого [PERSON] померла від множинних травматичних ампутацій тіла, переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів. Порушення вимог правил дорожнього руху водієм [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Крім того, [PERSON] , 20.08.2019р. приблизно о 01.08 год., після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, допустив порушення вимог п. 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д», «е» ПДР України та маючи об`єктивну змогу усвідомити, що стан потерпілої [PERSON] потребує негайної медичної допомоги, що потерпіла опинилась в небезпечному для життя стані, позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадності, будучи зобов`язаним і маючи можливість надати потерпілій необхідну допомогу, викликати швидку медичну допомогу, звернутися за допомогою до сторонніх осіб, а також врахувати, що дорожньо-транспортна пригода відбулась у темну пору доби, в час з невисокою вірогідністю появи сторонніх осіб, які могли б надати допомогу потерпілій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків для потерпілої, маючи суспільний обов`язок піклуватись про неї, незалежно від настання позитивних наслідків або без таких, ухилився від покладених на нього обов`язків та умисно завідомо залишив без допомоги останню на місці дорожньо-транспортної пригоди в небезпечному для життя стані, яку він сам поставив та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди в невідомому напрямку. Даний вирок на час розгляду цивільної справи не набрав законної сили. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 вересня 1983 року, актовий запис №751./а.с.10/ На поховання загиблої [PERSON] позивачкою [PERSON] витрачені грошові кошти у сумі 17660,00 грн. відповідно до товарного чеку, виданого 20 серпня 2019 року ФОП [PERSON] /а.с.19/ Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes Е270» д.н.з. [NUMBER] , при взаємодії з яким загинула [PERSON] , була застрахована відповідачем ПАТ «УАСК АСКА», що підтверджується Полісом серії ЕР/129441188 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був діючим на 20.08.2019. У зв`язку із настанням страхового випадку, позивачкою 26 серпня 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування матері загиблої [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяною смертю [PERSON] становить 67736,00 грн., з яких 50076,00 грн. моральна шкода та 17660,00 грн. витрати на поховання. /а.с.5-6/ Листом №129 від 01 лютого 2021 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання ним відповідного рішення по кримінальній справі за фактом ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. /а.с.33/ Такої ж позиції відповідач дотримується і у відзиві на позов, зазначаючи, що повністю розрахується із позивачкою, але після набрання вироком суду по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, законної сили. Однак, суд вважає, що рішення відповідача про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує права потерпілого на отримання страхового відшкодування, виходячи з наступного. Так, законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України № 1961-15 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. В силу п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з ст. 6 Закону № 1961-15 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статті 22.1. Закону № 1961-15 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з статтею 23.1. цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до статті 27 Закону № 1961-15 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом наведених норм права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду незалежно від його вини, і може бути звільнений від такої відповідальності лише у випадку спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого на спричинення шкоди самому собі. Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях потерпілої [PERSON] (яка загинула) того чи іншого. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (27.3.). Наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву заперечення відносно того, що страхове відшкодування виплачене на даний час бути не може, так як вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року за яким засуджено [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України не набрав законної сили та перебуває на розгляді в апеляційному суді, до уваги судом не беруться, враховуючи наступне: Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова ПАТ «УАСК АСКА» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду, який набрав законної сили є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Враховуючи вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2029 рік» на момент ДТП, 20.08.2019р. мінімальна заробітна плата становила 4173,00 грн. Розмір моральної шкоди розраховується наступним чином 4173,00Х12 місяців=50076,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50075,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачці 50076,00 грн. моральної шкоди, завданої загибеллю її дочки. Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідачу надано товарний чек, який підтверджує витрати на поховання на суму 17660 грн, що підтверджується додатками зазначеними у заяві про виплату страхового відшкодування, а тому з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню витрати на поховання в сумі 17660 грн. Загальна сума страхового відшкодування складає 67736 грн. В силу ст. 36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Крім того, згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума заборгованості, на яку нараховуються пеня - 67736 грн. Період за який нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати: з 25.11.2020 до 13.05.2021. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростовано представником відповідача, загальна сума боргу ПАТ «УАСК АСКА» складається із суми страхового відшкодування 67736,00 грн., пені у розмірі 3794,68грн., трьох відсотків річних у розмірі 901,35 грн., інфляційних витрат у розмірі 3379,21 грн. Доводи відповідача про те, що у ПАТ «УАСК АСКА» виникає обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування лише після надання визначених у ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заяви та документів про ДТП, суд не приймає до уваги. Згідно з п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 35.2. ст. 35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Судом встановлено, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі діючого полісу та надав відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачкою доведено факт заподіяння їй шкоди та її розмір, тому у ПАТ «УАСК АСКА» не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України). У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України). Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик на протязі 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Висновки щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних мають бути зроблені з урахуванням наведених норм за результатами вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правову допомогу у заявленому розмірі, а в дохід держави з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved