Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» в особі представника за дорученням Правдюка П.А. звернувся в суд з позовною заявою, а згодом із заявою про зміну предмету позову, в якій просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №3/112 від 14.10.2008р. перед ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» в сумі 564 232,74 грн., з яких 418 759 грн. сума заборгованості за кредитним договором, встановлена рішенням Стрийського міськрайонного суду від 07.06.2010р.; 132 291,31 грн. - сума сукупного індексу інфляції; 131 182,31 грн. - сума 3% процентів річних, звернути стягнення на належний [PERSON] предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.10.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Ложовською Й.Є. та зареєстрований у реєстрі за №2025, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,2300 га, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], шляхом визнання права власності за ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 14.10.2008р. укладений договір №3/112, в забезпечення виконання якого16.10.2008р. укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Ложовською Й.Є. та зареєстрований у реєстрі за №2025. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] передано в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,2300 га, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. У відповідності до умов договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29.11.2011 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 16.12.2011 року, що укладені між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором та за договором іпотеки. Згідно договору факторингу від 10.10.2013 року та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 24.10.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деревянко В.В. реєстр.№5136, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» є новим кредитором у зобов'язаннях [PERSON] та новим іпотекодержателем земельної ділянки загальною площею 0,2300 га, що знаходиться по [ADDRESS]. 11.11.2013 року відповідачу надіслано вимогу про усунення порушення та надано 30-денний термін для сплати на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» заборгованості за кредитним договором. Оскільки після спливу терміну заборгованість не погашена, позивач скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позові. Просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили і заяви про відкладення судового засідання чи розгляд справи у їх відсутності не подали. Факт належного повідомлення відповідача [PERSON] та його представник [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, яке відбулось 16.09.2016 року підтверджується отриманими напередодні рекомендованими повідомленнями про вручення. Крім того, проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні від 15.06.2015р., вх..№3463 від 31.07.2015р. зокрема, зазначили, що позивач не надав жодних документів про вартість предмету іпотеки та доказів належного повідомлення про зміну кредитора, а платіжне доручення, подане позивачем, взагалі є неналежним доказом кредитної заборгованості, відтак просили у позові відмовити повністю. Відповідно до ч. 5 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» Лоневська О.М. в судове засідання не з'явилася, надіслала суду клопотання про доручення доказів. Представник третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Кредобанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Згідно ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, давши належну оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] укладено кредитний договір №3/112, яким кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16,7% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 01.10.2018 р. За домовленістю сторін повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 417,00 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та додатками до нього, де вказано, що у разі невиконання п.2.3 договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється з розрахунку на 2% вище діючої, починаючи з 1-го числа місяця наступного за місяцем видачі кредиту та діє протягом усього строку користування кредитними коштами (п.3.2 договору); за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення; за невиконання взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду ( пункт 5.2 договору). Для забезпечення виконання кредитного договору №3/112 від 14.10.2008р. 16 жовтня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 0,2300 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Таким чином, кредитні та іпотечні зобов'язання [PERSON] виникли на підставі кредитного договору №3/112 від 14.10.2008р., договору іпотеки №2025 від 16.10.2008р., відповідно до умов яких земельна ділянка загальною площею 0,2300 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] виступає в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2010р. (справа №2-1773/2010) з [PERSON] в користь ВАТ «Кредобанк» стягнуто 421 280,98 грн. заборгованості за кредитним договором №3/112 від 14.10.2008р. Дане рішення набрало законної сили, оскільки виданий виконавчий лист. Відповідно до умов договору факторингу від 29.11.2011р. та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 16.12.2011р., укладеними між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним та іпотечним договорами. Згідно з договором факторингу від 10.10.2013р. та договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24.10.2013р. позивач є новим кредитором у зобов'язаннях [PERSON] та новим іпотекодержателем земельної ділянки площею 0,2300га, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Відповідні записи про зміну обтяжувача/іпотекодержателя з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №11486673 від 24.10.2013р. Таким чином, позивач є правонаступником ВАТ «Кредобанк» у правовідносинах, які виникли з [PERSON] на підставі кредитного договору №3/112 від 14.10.2008р. [PERSON] порушив свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість зі сплати кредитних коштів. Будь яких доказів, які б спростували вказаний позивачем розмір заборгованості за кредитним договором, або доказів сплати заборгованості, суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачем, у відповідності до умов кредитного договору, договору іпотеки, надсилались досудові вимоги та повідомлення відповідачу за №10-120112 від 12.01.2012р., №12/02/14-30 від 12.02.2014р., №12/02/14-31 від 12.02.2014р., №12/02/14-32 від 12.02.2014р., в яких відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь позивача, а також на наявність заборгованості та необхідність погашення вказаної заборгованості. Проте заборгованість погашено не було. Згідно пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3488 від 31.03.2016 року вартість земельної ділянки, загальною площею 0,2300 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та належить [PERSON], становить 420 207,00 грн. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Пунктом 5.1 договору іпотеки від 16.10.2008р. визначено, що право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває при настанні одного з перерахованих у цьому пункті випадків, у тому числі при повному або частковому неповерненні у встановлений договором термін суми кредиту, відсотків, комісій, неустойки. Пунктом 5.4.1 згаданого договору передбачено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного суду України від 11.12.2013р. №6-124цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судом, адже згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що позивач, як іпотекодержатель, має право, на підставі частини другої статті 16 ЦК України, статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки договором іпотеки від 18.10.2008р. передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із перерахованих у цьому договорі способів, у тому числі шляхом визнання права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань (п.5.4.1 договору). Окрім того, у позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність позивачу предмету іпотеки. Таким чином, виходячи з положень ч.3 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст. 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Оскільки згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, то вимоги позивача про стягнення 131 182,31 грн. - суми 3% процентів річних простроченої суми задоволенню не підлягають, оскільки пунктом 5 кредитного договору №3/112 від 14.10.2008р. встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами. Суд вважає, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях, відтак вимога позивача про стягнення 132 291, 31 грн. суми сукупного індексу інфляції задоволенню не підлягає. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 року по справі № 6-474цс16. Суд, враховуючи викладене, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства (ст.ст.36,37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду), дослідивши матіали справи, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що сума кредитної заборгованості відповідача є співмірною вартості предмету іпотеки, вважає, що позовні вимоги ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України слід відшкодувати понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у сумі 243 грн. та 3 072 грн. витрат за проведення судової оціночно-земельної експертизи.

Outcome: approved