Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу голови комісії з реорганізації в.о. генерального директора [PERSON] №776/ос від 26.08.2015р. «Про звільнення [PERSON]Д.»; поновити його на посаді директора Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод»; стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді директора. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09 червня 2011 року між ним та Державною адміністрацією залізничного транспорту України був укладений контракт №774, згідно з яким його призначено на посаду директора Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод". Наказом №391/ос від 27.04.2012 року строк дії Контракту продовжено до 12.06.2017 року. Наказом №776/ос від 26.08.2015 року його звільнено з посади директора ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" за невиконання умов контракту з достроковим його розірванням на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та підпункту «й» пункту 27 Контракту. Даний наказ вважає незаконним та безпідставним, оскільки такий прийнятий всупереч нормам трудового законодавства та порушує його права і охоронювані законом інтереси. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору. Згідно з п.8 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, зазначені в контракті. При винесенні даного Наказу Відповідач керувався підпунктом "й" пункту 27 Контракту та п.8 ст.36 КЗпП України. Проте в пункті 27 Контракту відсутній підпункт «й», є лише підпункт «а» та «б», відповідно до яких віен як керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії. Однак, він не виступав з ініціативою щодо розірвання Контракту. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП). Відповідачем не визначено, які конкретно умови контракту порушені або не були виконані, а сам наказ було виданий з порушенням вимог чинного законодавства України. Незаконним звільненням йому спричинена моральна шкод, яка полягає в наступному: втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя; приниженні честі, професійної гідності як людини та керівника; переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача, що передували невиконання ним своїх договірних зобовязань; нехтуванні його законних прав на працю; нервових переживаннях, дискомфорті серед колег по роботі та товаришів; постійних хвилюваннях з приводу того як матеріально забезпечити себе та сімю; пригніченому стані та втраті спокою. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення його прав та глибину душевних страждань, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в які просив справу розглядати за його відсутності, позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подано письмове запереченя на позов, з якого вбачається, що наказом Укрзалізниці від 09.06.2011 № 918/ос [PERSON] призначено директором державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на умовах контракту від 09.06.2011 №774. Відповідно до чинного законодавства та умов Контракту, [PERSON] зобов'язується здійснювати поточне управління Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна. Результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства, яка проводилась органом внутрішнього фінансового контролю в червні 2015 року за період з 01.01.2014р. по 01.06.2015р. на підставі наказу Укрзалізниці від 03.06.2015 № 174-Ц/од, свідчать про систематичне невиконання керівником Підприємства умов укладеного з ним контракту, неефективне використання закріпленого за Підприємством державного майна. Відповідно до Порядку погодження з [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818 (далі - Порядок), Укрзалізницею до Львівської обласної державної адміністрації направлено лист від 03.08.2015 № ЦЗІ-6/135 щодо погодження звільнення директора Підприємства [PERSON] за систематичне невиконання керівником Підприємства умов укладеного з ним контракту та неефективне використання закріпленого за Підприємством державного майна. Відповідно до пункту 6 Порядку, у разі коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою. Львівська обласна державна адміністрація отримала вищевказаний лист-погодження 07.08.2015р., тобто до дати звільнення 26.08.2015р. пройшло 19 днів. Зазначені пропозиції до Укрзалізниці не надходили, отже, відповідно до Порядку, пропозиція вважається погодженою. За таких умов наказом Укрзалізниці від 26.08.2015 № 776/ос [PERSON] звільнено з посади директора державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» та припинено дію контракту від 09.06.2011 № 776/ос. Відповідно до додаткової угоди від 05.03.2013р до Контракту пункт 26 вважається пунктом 27. Таким чином, звільнення [PERSON] проведено з дотриманням норм трудового законодавства, а його позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Доводи позивача про те, що йому причинена моральна шкода у розмірі 10 000 грн., вважає безпідставними, оскільки Позивачем не надано доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди саме у такому розмірі. Позивачу не завдано моральної шкоди, оскільки моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків та зусилля Позивача щодо їх «відновлення» не свідчить про те, що це виникає саме з приводу його звільнення з посади. Більш того текст позовної заяви та додані до неї додатки не містять жодного доказу моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та зусиль позивача щодо їх «відновлення», а також причинно-наслідкового зв'язку між ними та діями Укрзалізниці. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проосила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у поданому запереченні на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст.3,11,15,59,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та з дотриманням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 Кодексу законів про працю України безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання, причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації роботи працівника, умови розірвання договору, зокрема дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Відповідно до особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладені контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Пунктом 8 ст.36 КЗпП передбачено, що підставами припинення трудового договору можуть бути підстави, зазначені в контракті; вони є самостійними підставами припинення трудового договору, а розірвання трудового договору не є дисциплінарним стягненням. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до вимог ч.2 ст.131 КЗпП працівники зобов'язані дбайливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993, у контракті передбачаються строки його дії, вимоги до збереження державного майна, права, обов'язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці (виконання робіт), умови розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням галузевих особливостей та фінансового стану підприємства, включаючи обов'язкове підвищення кваліфікації або перепідготовку протягом терміну дії контракту (але не рідше одного разу на п'ять років). Наказом Укрзалізниці від 09.06.2011 № 918/ос [PERSON] призначено директором державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на умовах контракту від 09.06.2011 №774. Відповідно до чинного законодавства та умов Контракту, [PERSON] зобов'язувався здійснювати поточне управління Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна (п.п.6,7,8 контракту). Результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства, яка проводилась органом внутрішнього фінансового контролю в червні 2015 року за період з 01.01.2014р. по 01.06.2015р. на підставі наказу Укрзалізниці від 03.06.2015 № 174-Ц/од, відображені в Довідці про результати перевірки та свідчать про систематичне невиконання керівником підприємства - позивачем умов укладеного з ним контракту, неефективне використання закріпленого за підприємством державного майна. Відповідно до Порядку погодження з [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818 (далі - Порядок), Укрзалізницею до Львівської обласної державної адміністрації направлено лист від 03.08.2015 № ЦЗІ-6/135 щодо погодження звільнення директора Підприємства [PERSON] за систематичне невиконання керівником Підприємства умов укладеного з ним контракту та неефективне використання закріпленого за Підприємством державного майна. Відповідно до пункту 6 Порядку у разі, коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивована відмова у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою. Львівська обласна державна адміністрація отримала вищевказаний лист-погодження 07.08.2015р.; до дати звільнення - 26.08.2015р. пройшло 19 днів; Укрзалізниця жодної відповіді з Львівська ОДА щодо звільнення не отримала. Отже, відповідно до зазначеного Порядку, пропозиція щодо звільнення [PERSON] вважається погодженою. Наказом Укрзалізниці від 26.08.2015 № 776/ос [PERSON] звільнено з посади директора державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» та припинено дію контракту від 09.06.2011 № 776/ос з 26.082015р. за невиконання умов контракту, яке полягає в неефективному використанні та збереженні державного майна на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та підпункту «й» п.27 контракту від 09.06.2011р. №774 за результатами проведеної перевірки окреми питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» за період з 01.01.2014р. по 01.06.2015р., якою встановлено неодноразове невиконання керівником цього підприємства умов контракту, неефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна та прибутку. Відповідно до підписаної стронами Додаткової угоди від 05.03.2013р. до Контракту від 09.06.2011р. № 774 у звязку зі зміною нумерації пункти 14-35 контракту вважати пунктами 15-36 контракту відповідно. Таким чином, пункт 26 вважається пунктом 27 та містить підпункт «й». Пунктом 13 постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до п.18 даної Постанови, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), перевіряти їх відповідність законові. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено те, що наказ про його звільнення за посади ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» суперечить нормам трудового законодавства та порушує його права і охоронювані законом інтереси. Натомість, відповідачем надані неспростовні докази невиконання позивачем як керівником держаного підприємства умов контракту, а саме: докази неефективного використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, тому у задоволення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed