Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області, предмет якого складає вимога про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу суму в розмірі 39800 грн. та моральної шкоди в розмірі 322560 грн., а всього 362360 грн Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст. 1176 ЦК України, ст. ст. 1-5, 12, 13 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду". Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: паспорт громадянина України та дублікат картки фізичної особи - платника податків на ім'я [PERSON]. (а.с.4-5), договір про надання юридичних послуг від 06.07.2003 року (а.с.6), акт про перелік, характер та вартість правових послуг, наданих адвокатом [PERSON] [PERSON] при захисті його інтересів під час розслідування органами прокуратури та розгляду судами щодо нього кримінальної справи по обвинуваченню його за ст. 364 ч.3 та ст. 366 ч. 2 КК України (а.с.7-8), приходний касовий ордер на суму 39800 грн. (а.с.9), клопотання прокурору Царичанського району від 29.01.2015 року про надіслання копії постанови про закриття кримінальної справи щодо [PERSON] та повідомлення про порядок відшкодування спричиненої йому шкоди (а.с.10-11), лист-відповідь прокурора Царичанського району Скрипніка М.В. Карнауху В.М. від 11.02.2015 року №44-52(12)вих-15 (а.с.12), лист-відповідь в.о. прокурора Царичанського району Носенко А.О. від 20.03.2015 року №44-52(12)вих-15 на звернення [PERSON] (а.с.13-14), постанова про закриття кримінальної справи від 16.11.2012 року відносно [PERSON] (а.с.15-16), заява [PERSON] від 06.04.2015 року в.о. прокурора Царичанського району Носенку А.М. про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури (а.с.17-18), відповідь в.о. прокурора Царичанського району Носенка А.М. на заяву [PERSON] від 06.04.2015 року про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури від 30.04.2015 року №44-52(12)вих-15 (а.с.19), матеріали кримінальної справи №21029018, т.т.1-7: а.с.204 т.1, а.с.217 т.2, а.с.6-9 т.3, а.с.14-18 т.3, а.с.24 т.3, а.с.28-31 т.3, а.с.35 т.3, а.с.38-40 т.3, а.с.82 т.3, а.с.84 т.3, а.с.89 т.3, а.с.94-97 т.3, а.с.172-175 т.3, а.с.178 т.3, а.с.180 т.3, а.с.201-204 т.3, а.с.208 т.3, а.с.6 т.4, а.с.10 т.4, а.с.24-26 т.4, а.с.128-132 т.4, а.с.154 т.4, а.с.1-6 т.5, а.с.185-187 т.5, а.с.190-195 т.5, а.с.207 т.5, а.с.214-215 т.5, а.с.235 а.с.5, а.с.312-313 т.5, а.с.319 т.5, а.с.22 т.6, а.с.27-30 т.6, а.с.28 т.6, а.с.46 т.6, а.с.87 т.6, а.с.103-104 т.6,а.с.141-145 т.6, а.с.153 т.6, а.с.155 т.6, а.с.72 т.7, а.с.75-79 т.7, а.с.83-135 т.7, а.с.140-142 т.7, а.с.145 т.7, а.с.148 т.7, а.с.162 т.7, а.с.164-165 т.7. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив таке. 29 червня 2002 року прокуратурою Петриківського району було порушено кримінальну справу за фактом незаконного відчуження майна Петриківського ССТ посадовими особами Царичанської МДПІ за ст. 364 ч.2 КК України № 21029018. 02.07.2003 року слідчим прокуратури Петриківського району [PERSON] йому було пред"явлено обвинувачення за ст. ст. 364 ч.3, 366 ч.2 КК України, обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та накладено арешт на все його майно. Протягом 2004-2006 років кримінальна справа у його відношенні перебувала на розгляді в Петриківському, Царичанському та Магдалинівському районних судах. Ухвалою Магдалинівського районного суду кримінальна справа повернута на додаткове розслідування прокурору Царичанського району 24.10.2006 року. За інформацією його захисника адвоката [PERSON] у відповідь на його скарги на зволікання розслідування кримінальної справи, порушеної щодо нього ще у 2003 році, 10.12.2014 року надійшов лист заступника прокурора Царичанського району Райковича К.Ф., у якому повідомлялося про закриття кримінальної справи в листопаді 2012 року, та додана до листа копія постанови про закриття кримінальної справи № 21029018 слідчого прокуратури району [PERSON] за мотивами відсутності в його діях складу злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України. Весь цей час щодо нього була застосована ще в 2003 році міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд, і не скасована, а також було накладено з того ж часу арешт на належне йому нерухоме і рухоме майно. Але, на його переконання, по-перше, по справі вчинена фальсифікація щодо часу винесення зазначеної вище постанови слідчим Черновим В.В., поскільки він та його захисник постійно упродовж 2010-2014 років і усно і письмово звертались в прокуратуру району, прокуратуру Дніпропетровської області та Генеральну прокуратуру України з приводу зволікання розслідування по справі, що підтверджується реєстрацією переписки. А по-друге, у відповідності зі ст.214 КПК України 1960 року, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" громадянинові одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії попереднього слідства та копією постанови слідчого про закриття справи відповідний орган (в даному випадку прокурор району) направляє повідомлення, в якому роз"яснює куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди та поновленням порушених прав. Вказує, що ні копії постанови слідчого Чернова В.В. про закриття кримінальної справи щодо нього, ні зазначеного вище повідомлення з роз"ясненням порядку відшкодування спричиненої йому безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, арештом майна та обмеженням його прав на вільний вибір місцезнаходження, шкоди він не отримав ні в 2012 році, ні в 2013 році, ні в 2014 році. Копію постанови про закриття кримінальної справи він отримав, багаторазово звертаючись до прокуратури Царичанського району, лише 09.04.2015 року. У зв"язку з незаконними діями працівників прокуратури він був позбавлений права на свободу пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, а також розпоряджатись своєю власністю, гарантованих ст. ст. 33, 41 [PERSON] України. Крім того зазначає, що через незаконні дії працівників прокуратури він зазнав матеріальних витрат, а саме 39800 грн., сплачених ним за надання юридичної допомоги адвокатом [PERSON], що підтверджується договором про надання юридичної допомоги, актом наданих юридичних послуг із зазначенням місця надання послуг, витраченого часу та вартості послуг, приходним касовим ордером. Також, незаконним пред"явленням обвинувачення, тривалим понад 11 років застосуванням щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, накладенням арешту на все спільне з дружиною майно йому завдано значної моральної шкоди, яка виразилась в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, погіршенні відносин з оточуючими людьми. Безперервними викликами на допити та судові засідання його неодноразово доводили до відчаю, тривалий час, а саме з 22.07.2003 року він перебував у лікарні з діагнозом астено-невротичний синдром та стадія загострення виразкової хвороби дванадцятиперстної кишки. Додатково зазначає, що після пред"явлення йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч.3, 366 ч.2 КК України прокуратурою Петриківського району було порушено додатково кримінальну справу за цією ж ст. 364 КК України прокуратурою Царичанського району, справи були об"єднані в одну, і чисельні виклики на допити в прокуратуру Петриківського району та до суду Петриківського району, що знаходяться за 35 км від місця його проживання, вимагали витрат значного часу та коштів. Далі справа розглядалась неодноразово судами Царичанського та Магдалинівського районів, апеляційним судом Дніпропетровської області. Не кажучи вже про майнові збитки на транспортні витрати, пов"язані з його поїздками та його захисника, відсутність його на роботі в зв"язку з викликами в прокуратуру та до суду , не могли не позначитись на його службових відносинах. В зв"язку з прогулами на роботі з поважних причин він позбавлявся щомісячних преміальних, було закрито питання щодо його службової кар"єри, а зайві витрати та недоотримання зарплати відображались на сімейному бюджеті, що провокувало конфлікти в сім"ї, як і опис та арешт їхнього спільного з дружиною майна - і все це упродовж 12 років. Але і зараз він страждає від почуття несправедливості та свідомості безвідповідальності та безкарності службових осіб органів прокуратури, діями яких спаплюжене його життя. Посилається на те, що він перебував під слідством з 02.07.2003 року по 09.04.2015 року, тобто з часу пред"явлення йому обвинувачення, обрання щодо нього міри запобіжного заходу та арешту майна по час отримання ним надісланої прокурором Царичанського району копії постанови про закриття кримінальної справи 09.04.2015 року - загалом упродовж 11 років 9 місяців 7 днів. На час подання позову до суду чинним законодавством розмір мінімальної щомісячної зарплати складав 1218 грн., і з цього розміру визначалась і загальна сума шкоди, яка підлягала відшкодуванню, з урахуванням тієї обставини, що в зв"язку з інфляційними процесами і замороженням розміру мінімальної зарплати її реальний розмір зменшився на половину, спричинену йому моральну шкоду він оцінював в 300000 грн. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 17.09.2015 року щомісячний розмір мінімальної зарплати з 01.09.2015 року встановлено в сумі 1378 грн., тобто розмір мінімальної зарплати збільшився щомісячно на 160 грн. З урахуванням того, що під слідством і судом він перебував 141 місяців, сума, що підлягає відшкодуванню моральної шкоди, має, на його погляд збільшитися на суму 22560 грн. (160 грн. х 141 місяці = 22560 грн.). Представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача прокуратури Дніпропетровської області - старший прокурор прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] та просив відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи докази, які б підтверджували моральні страждання позивача, відсутні. Також, відсутні докази, які б підтверджували правомірність стягнення на користь позивача саме 322560 грн., оскільки фактично кримінальне переслідування позивача було припинено 16.11.2012 року, а не 09.04.2015 року. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], зясувавши їх правову позицію, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 154958 (сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 32 коп. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. При цьому суд виходить з такого. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні достовірно встановлено, що 29 червня 2002 року прокуратурою Петриківського району було порушено кримінальну справу за фактом незаконного відчуження майна Петриківського ССТ посадовими особами Царичанської МДПІ за ст. 364 ч.2 КК України. 02.07.2003 року слідчим прокуратури Петриківського району [PERSON] позивачеві в справі [PERSON] було пред"явлено обвинувачення за ст. ст. 364 ч.3, 366 ч.2 КК України, обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та накладено арешт на все його майно. Протягом 2004-2006 років кримінальна справа у відношенні [PERSON] перебувала на розгляді в Петриківському, Царичанському та Магдалинівському районних судах. Ухвалою Магдалинівського районного суду кримінальна справа повернута на додаткове розслідування прокурору Царичанського району 24.10.2006 року. 16 листопада 2012 року слідчим прокуратури Царичанського району [PERSON] кримінальна справа № 21029018 за обвинуваченням [PERSON] за ст. ст. 364 ч.3, 366 ч.2 КК України закрита у зв"язку з недоведеністю вини та відсутністю в його діях складу злочинів, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладений арешт на майно - скасовано (а.с.15-16). Згідно статті 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дійми чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 58 [PERSON] України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі звинуваченого у вчиненні злочину. Так, згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та п.п. 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, - в разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди. Розмір відшкодування шкоди, зазначеної зокрема у п.4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Такого не було зроблено відповідним структурним підрозділом прокуратури Дніпропетровської області, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися за захистом в суд, покладаючись лише на свої сили. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 39800,00 грн., суд прийшов до висновку, що вказані витрати документально не підтверджені, а надані суду приходний касовий ордер (а.с.9) та акт про перелік, характер та вартість правових послуг, наданих адвокатом [PERSON] [PERSON] при захисті його інтересів під час розслідування органами прокуратури та розгляду судами щодо нього кримінальної справи по обвинуваченню його за ст. 364 ч.3 та ст. 366 ч. 2 КК України (а.с.7-8) не є належними доказами, так як документальним підтвердженням у такому випадку виступають дані, внесені до Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 року №481, і стосується, в тому числі, діяльності приватних адвокатів. За таких обставин у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачеві, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, а саме у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, слід відмовити за недоведеністю. Суд також дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні вимоги й про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3400,00 грн. при розгляді даної справи з тих самих підстав. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та абз. 1, 2 п. 17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно ч.3 ст.13 вказаного вище Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що перебування позивача під слідством і судом, перенесені моральні страждання у зв'язку з характером пред'явленого обвинувачення, тривалість перебування позивача під дією запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, накладений арешт на майно, становище в суспільстві, безперечно, призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану. Порушення законних прав позивача на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини і зміна режиму його життя має, на думку суду, між собою прямий зв'язок. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 17.09.2015 року щомісячний розмір мінімальної зарплати з 01.09.2015 року встановлено в сумі 1378 грн. Позивач [PERSON] посилається на те, що він перебував під слідством з 02.07.2003 року по 09.04.2015 року, тобто, коли йому було надіслано копію постанови про закриття кримінальної справи, а всього 141 місяців, а тому просить стягнути на його користь 322560 грн. на відшкодування моральної шкоди. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Враховуючи, що питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом, суд дійшов висновку про те, що підлягає стягненню моральна шкода за період з 02.07.2003 року по 16 листопада 2012 року, тобто по час винесення постанови про закриття кримінальної справи, виходячи з того, що на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом в розмірі 1378 грн. Розмір такого відшкодування відповідно складає 154958,32 коп. Тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial