Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь [PERSON] витрати на поховання батьків у сумі 10293,00 грн., на користь [PERSON] - витрати на встановлення пам'ятника на суму 12600,00 грн. В обґрунтування позову зазначили, що внаслідок ДТП, яке сталося 09.10.2010 р. за вини [PERSON] загинули їх батьки [PERSON] та [PERSON] Страхова компанія не відшкодувала їм витрати на поховання та встановлення пам'ятника. В судове засідання позивачі не з'явилися - про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Реут О.М. в судовому засіданні 15 січня 2014 року позов визнала частково, пояснила, що позивачі з заявами до страхової компанії не зверталися, крім того, відшкодування витрат на поминальні обіди не передбачено законом, крім того, матеріальний збиток був відшкодований в повному обсязі засудженим [PERSON], про що свідчить обставини, викладені у вироку. В подальшому в судове засідання на 08-30 год. 05.02.2014 р. представник відповідача не з'явився - про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до початку судового засідання не повідомив. Враховуючи викладене, надання представником відповідача по суті позову, а також те, що на підставі ст. 169 ЦПК України суд має право відкласти розгляд справи лише в межах строку, передбаченого ст. 157 ЦПК України, який закінчується 05.02.2014р., суд вважає можливим розглянути справу за суттю у відсутність сторін. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що [INFO] року, [PERSON] керував автомобілем "TOYOTA LAND CRUISER-200" державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] та знаходиться в оренді ПП "АТІКА ІНВЕСТ" на автошляху Запоріжжя-Донецьк по вулиці Октябрьській у с.Улакли Великоновоселківського району Донецької області та ділянці дороги в районі будинків № 88 та № 117 внаслідок порушення п.п. 1.1, 1.5, 2.3 "б", 12.3, 14.6 "г", 34 розмітка 1.1 скоїв зіткнення з автомобілем "CHERY AMULET A15 ЗНГ", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] За наслідками ДТП водій [PERSON] та його пасажир [PERSON] загнилу на місці ДТП, внаслідок чого обставини ДТП та вини власника джерела підвищеної небезпеки у спричиненні шкоди, загибель [PERSON] та [PERSON] не підлягають доказуванню. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, була застрахована ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА Страхування", що вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України N ВЕ/8004541, оформленого на ім'я [PERSON] по типу договору №1 (арк. справи 22), строк дії з 07.12.2010 року до 06.12.2011 року. З договору від 09.08.2013р., рахунка-фактури № СФ-0000208 від 09.08.2013 р. вбачається, що вартість подвійного пам'ятника, двох підставок, двох квітників, двох хвиль,Ю двох ваз, портрету, надпису та установки зазначених елементів складають разом 12600,00 грн., зазначена сума отримана від позивача [PERSON] (арк. справи 25-26). З розрахункової квитанції від 10.12.2010 р. вбачається, що від позивача [PERSON] отримано 2508,00 грн. за ритуальні належності (хрестики, таблички, вінки, шарфи, корзину, стрічки рушники тощо) (арк. справи 28). За закупівельними актами від 10.12.2013 р. встановлено, що позивачем [PERSON] придбано одяг для похорон потерпілих жіночий на суму 430,00 грн., чоловічий - 995,00 грн., жіноча обув - 290,00 грн., чоловіча - 290,00 грн.(арк. справи 29-31). Також позивачем [PERSON] оплачений номінальний обід в сумі 6200,00 грн. (арк. справи 32). Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю на одного потерпілого сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 тисяч грн., франшиза одна тисяча грн. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Позивачі є членами сім'ї загиблих [PERSON] та [PERSON], що підтверджено встановлено рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2013 р. (рішенням апеляційного суду Донецької області від 04.11.2013 р. змінено рішення першої інстанції, в частині встановлених обставин рішення районного суду не змінено), внаслідок чого на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Страховим полісом визначений розмір страхових платежів: 100000 грн. страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого). Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Стаття 5 вказаного Закону передбачає, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Наведені норми свідчать про те, що Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у сфері відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, якщо цивільно-правова відповідальність особи - власника наземного транспортного засобу була застрахована, є спеціальним і має переважне застосування перед іншими актами цивільного законодавства. Поняття потерпілого у Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено в пункті 1.3, де вказується, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Із останньої норми йдеться, що потерпілою особою, якщо вона є фізичною особою, може бути тільки та людина, якій безпосередньо заподіяна шкода. Дані висновки, на переконання суду, є вірними виходячи із вимог статті 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачені види та порядок відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю потерпілого, а також - хто має право на це відшкодування. Таким чином, позивачі є особами, які мають право на відшкодування шкоди, заподіяної життю потерпілих [PERSON] та [PERSON] страхувальником. Страхові виплати, що підлягають відшкодуванню позивачам, повинні бути виплачені в межах відповідальності, встановленого страховим полісом, тобто не більше ніж 100 тисяч грн., на які мав право кожний із загиблих, при цьому відповідно до ст. 12.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Згідно ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.1. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на Страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина не отриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Таким чином, виходячи із поняття поховання, відповідно до Закону до таких витрат можна віднести ті витрати, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди у відповідності до статті 1201 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 27 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати (частина 5 статті 27 Закону). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року із подальшими змінами вказано, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», №45 від 03 жовтня 2008 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за №1040/15731 визначені граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож на території України. Суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож, визначених в цій Постанові для Донецької області. Згідно з даною Постановою граничний розмір вартості виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше складає 3700,00 грн. Враховуючи наявність двох потерпілих вартість пам'ятників, їх встановлення, виготовлення табличок, фотографій тощо не може перевищувати 7400,00 грн. Гранична вартість поховального обряду (ритуал, свічки, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) - 629,00 грн., тобто на двох осіб - 1258,00 грн. Гранична вартість поминального обіду на день похорон у розрахунку на 30 осіб відповідно до вищезазначеного нормативного акта складає 748,00 грн., з врахуванням двох потерпілих осіб - 1496,00 грн. Вартість придбаного одягу потерпілій складає 430,0 грн., а взуття - 290,00 грн., а разом 720,00 грн., тобто не перевищує встановленого ліміту в 900,00 грн. придбання одягу (костюм, взуття, сорочка, майка, труси, шкарпетки для покійного та інше); вартість придбаного одягу та взуття потерпілому складає разом 1315,00 грн. (одяг 995,00 грн., взуття 320,00 грн.), що перевищує граничний розмір в 900,00 грн. Таким чином, вартість витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, у відповідності до вимог статті 1201 ЦК України, складає: - потерпіла [PERSON]: виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше - 3700,00 грн., які підлягають на користь позивача [PERSON]; поховального обряду (ритуал, свічки, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) - 629,00 грн. поминального обіду - 748,00 грн., одягу та взуття - 720,00 грн., а разом - 2097,00 грн. на користь [PERSON]; - потерпілий [PERSON]: виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше - 3700,00 грн., які підлягають на користь позивача [PERSON]; поховального обряду (ритуал, свічки, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) - 629,00 грн., поминального обіду - 748,00 грн., одягу та взуття - 900,00 грн., а разом - 2277,00 грн. на користь [PERSON] Зазначені витрати, з врахуванням відшкодованих сум за рішенням апеляційного суду Донецької області від 04.11.2013 р. у справі № 250/524/13-ц не перевищують встановленого полісом страхування ліміту на кожного потеплілого. Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відшкодування позивачам шкоди особою, яка винна у смерті їх батьків - [PERSON], оскільки вироком суду від 28.09.2011 р. обставини щодо відшкодування засудженим [PERSON] витрат на поховання, поминальні обіди, пам'ятника не встановлено. Судом не встановлювалося, яка саме матеріальна шкода спричинена та відшкодована потерпілому [PERSON] Крім того, посилання відповідача на те, що позивачі не зверталися за страховим відшкодуванням є неспроможними, оскільки в процесі розгляду справи таке звернення було, копії їх заяв отримані відповідачем 20 січня 2014 року (арк. справи 72-74). Враховуючи викладене позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням витрати на поховання, на спорудження надгробного пам'ятника та ритуальні послуги на користь позивача [PERSON] в загальній сумі 7400,00 грн., на користь позивача [PERSON] - 4374,00 грн. Крім того в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229,4 грн. (1% від загальної суми стягнення - 11774,00 грн., але не менш ніж 229,4 грн., з врахуванням того, що позовна заява подана у 2013 році). На підставі викладеного,

Outcome: partial