Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить : - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля марки ВАЗ 21124, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] у розмірі 16 966,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно постанови Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/3243/19 від 12.12.2019, 25 листопада 2019 року о 08 год. 15 хв. у с.Висока Піч Житомирського району Житомирської області на перехресті автомобільних доріг Житомир-Чернівці-В.Піч-Баранівка, керуючи транспортним засобом ВАЗ11183, д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по другорядній дорозі, [PERSON] не надав перевагу в русі транспортному засобу [PERSON] марки ВАЗ 21124, д.н.з. [NUMBER] , який рухався головною дорогою, у результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, яке спричинило їхні механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху. Вказаною постановою, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04.02.2020, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП. Відтак, вина відповідача у спричиненні ДТП є повністю доведеною. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ВАЗ 21124, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно висновку експерта, загальна вартість шкоди завданої ВАЗ 21124, д/н [NUMBER] , 2005 року випуску, внаслідок ДТП без урахування ПДВ може складати 16 966 грн. Крім того, шкода, завдана спричиненням відповідачем ДТП, завдала позивачу значних моральних страждань, які полягають у нервовому стресі, який пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, а також у відмові [PERSON] добровільно відшкодувати матеріальний збиток. Весь цей час позивач нервує з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Враховуючи вік позивача - 62 роки, спричинене ДТП негативно вплинуло на його стан здоров`я. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 5000 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2020 цивільну справу №278/1175/20 передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 08.09.2020 справу прийнято до загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що між ним та Страховою компанією «ARX» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-11183» д.н.з. [NUMBER] . Позивачем не пред`являються вимоги до страхової компанії «ARX», а тому вважає, позовні вимоги про стягнення з нього відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП у сумі 21699 грн, задоволенню не підлягають. Також не погоджується із висновком наданим ПП «Україна -Експерт-Центр», оскільки експерт не застосував для визначення можливої вартості матеріальної шкоди Методику товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, яка стосується безпосередньо оцінки пошкодження колісних транспортних засобів (КТЗ) . Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн, то вона є нічим не підтвердженою. У відповіді на відзив представник позивача відзначив, що потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Щодо неправомірного, на думку відповідача, висновку про оцінку вартості ремонту автомобіля, то у ньому чітко зазначено перелік джерел законодавства, які було використано експертом, в тому числі Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; Національний стандарт № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 р. № 1440; Методика оцінки майна, затверджена постановою КМУ від 10.12.2003 р. № 1891; Норми професійної діяльності оцінювача, затверджені Радою Українського товариства оцінювачів 11.04.1995, протокол № 7. У додаткових поясненнях представник відповідача акцентував увагу, що 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Зокрема, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Також у поясненнях представник відповідача зазначив, що розмір моральної шкоди повинен бути обґрунтований та підтверджуватися доказами, які в матеріалах справи відсутні. Представником позивача подано до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить провести судовий розгляд справи без його участі Просить звернути увагу на практику Верховного Суду по справам № 553/219/16-ц від 06.02.2018, № 750/9590/16-ц від 02.07.2018, № 296/9478/13-ц від 12.03.2018, № 296/587/17 від 28.03.2018. Представник відповідача також подав до суду заяву, у якій просить провести судовий розгляд справи за його відсутності та врахувати заперечення, надані під час розгляду справи та письмові пояснення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, пояснень до суду не надавав, повідомлений про розгляд справи належним чином. У відповідності до положень ч.3 ст.211, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів. Згідно зі ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 25 листопада 2019 року о 08 год. 15 хв. у с.Висока Піч Житомирського району Житомирської області на перехресті автомобільних доріг Житомир-Чернівці-В.Піч-Баранівка, керуючи транспортним засобом ВАЗ 11183, д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по другорядній дорозі, [PERSON] не надав перевагу в русі транспортному засобу [PERSON] марки ВАЗ 21124, д.н.з. [NUMBER] , який рухався головною дорогою, у результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, яке спричинило їхні механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 12.12.2019, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04.02.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля ВАЗ 21124, д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску, є [PERSON] . Як вбачається із звіту про оцінку майна, складеного ПП «Україна-Експерт-Центр», загальна вартість матеріальної шкоди, завданої КТЗ: ВАЗ 21124, д/н [NUMBER] , 2005 року випуску, внаслідок ДТП без урахування ПДВ може складати 16 966 грн. За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 258393, на момент ДТП власник автомобіля ВАЗ 11183, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] мав страховий поліс АМ8765886 зі строком дії до 04.02.2020. Згідно полісу №АМ8765886 від 05.02.2019 зі строком дії до 04.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 11183, д.н.з. [NUMBER] , застрахована в АТ "СК "АХА Страхування" з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн. Страхувальником є власник транспортного засобу [PERSON] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У відповідності до ст.37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; 37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. 37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Наведена позиція суду повністю узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18). Як встановлено судом у цій справі, позивач не звертався до страховика відповідача - АТ "СК "АХА Страхування" (на даний час Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС") та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, чого і не заперечує у відповіді на відзив на позовну заяву. Разом з тим, [PERSON] наполягає на його альтернативному праві пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди, завданої ДТП, саме до завдавача шкоди, що грунтується на висновках Верховного Суду по справам № 553/219/16-ц від 06.02.2018, № 750/9590/16-ц від 02.07.2018, № 296/9478/13-ц від 12.03.2018, № 296/587/17 від 28.03.2018, і які представник позивача просить врахувати при прийнятті рішення у справі. З приводу наведеного слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 755/10947/17 зробила правовий висновок, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію. Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду чи ні. Таким чином, при вирішенні питання про застосування до спірних правовідносин постанов Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду або постанови Великої Палати Верховного Суду (яка до того ж прийнята пізніше, ніж у справах № 553/219/16-ц № 750/9590/16-ц, № 296/9478/13-ц, № 296/587/17 від 28.03.2018), суд дійшов висновку про застосування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, з огляду на предмет і характер спірних правовідносин у цій справі № 278/1175/20. Враховуючи наведене у сукупності, у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки ВАЗ 21124, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] , у розмірі 16 966,00 грн, слід відмовити, оскільки позивач не звертався з такою вимогою до страховика відповідача (третьої особи) у межах встановленого страховим полісом АМ8765886 ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Оскільки [PERSON] не надано доказів втрат немайнового характеру, які понесені ним внаслідок моральних страждань, що полягають у: нервовому стресі, який пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача; відмові [PERSON] добровільно відшкодувати матеріальний збиток, що призвело до необхідності додаткових витрат для захисту інтересів; нервуванні з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача; негативному впливі на його стан здоров`я через спричинене ДТП, враховуючи вік позивача 62 роки, - відтак у стягненні моральної шкоди належить відмовити. Суд також зазначає, що в момент ДТП, яке сталося 25 листопада 2019 року о 08 год. 15 хв. у с.Висока Піч Житомирського району Житомирської області, за кермом автомобіля ВАЗ 21124, д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску, власником якого є [PERSON] , перебував [PERSON] , тому саме під час наїзду позивач фізично не міг пережити нервовий стрес. Щодо посилання на відмову [PERSON] в добровільному порядку відшкодувати завдані ДТП збитки і нервування з цього приводу тривалий час, то неправильні дії позивача, обрані для захисту порушених інтересів (не звернення до страховика за таким відшкодуванням та отримання відмови, що вже встановлено судом), не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене у сукупності, позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed