Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

В березні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в лютому 2020 року від працівників банку, де обслуговується її банківський рахунок для зарахування заробітної плати, вона дізналася про наявність арешту на банківський рахунок, накладений постановою від 23 січня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на виконання виконавчого напису № 6825 виданого 09 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем про стягнення з неї на користь АТ «Банк «Форвард» заборгованості в загальному розмірі 31178,36 гривень. На свій запит до приватного виконавця їй було надано копії виконавчого напису та заяви [PERSON] на адресу банку. Ознайомившись із змістом виконавчого напису № 6825 від 09 листопада 2019 року, вважає його незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з декількох підстав. Так, на дату вчинення виконавчого напису 09 листопада 2019 року не було правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого надпису, оскільки пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року, втратив чинність на підставі Постанови Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. А кредитний договір не був посвідчений нотаріально. Крім того, відповідачами навіть не дотримано вимог нечинного пункту 2 Переліку, оскільки у документах, доданих до заяви банку про здійснення виконавчого напису, відсутній оригінал кредитного договору з усіма його додатками, в тому числі графіком платежів, умовами по кредитам, що могло б підтверджувати безспірність заборгованості. Також вказує, що при видачі оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом було порушено вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині недотримання умов строку безспірності, адже за змістом заяви [PERSON] строк остаточного повернення кредиту 19 січня 2013 року, який за її твердженням був повернутий нею своєчасно. Та саме з цього часу у банку виникло право вимоги і на день подання нотаріусу документів минуло більше трьох років, що є підставою відповідно до статті 88 Закону вважати вимоги спірними. За таких умов нотаріус не мав права вчиняти такий виконавчий напис. На підставі цього просила суд визнати виконавчий напис № 6825 від 09 листопада 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, за яким у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» (правонаступника ПАТ «Банк «Руский Стандарт») заборгованість за кредитним договором № 99971774 від 19.09.2012 року у розмірі 30328,36 гривень, а також плату за вчинення виконавчого напису - 850 гривень, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідачів у дольовому порядку понесені судові витрати. Разом із позовом позивачкою до суду подане клопотання про забезпечення позову, яке ухвалою суду від 06 травня 2020 року задоволено. Зупинене стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича, який видано 09.11.2019 року та зареєстрований в реєстрі за №6825, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в загальній сумі 31178,36 гривень. Зупинена дія постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 23 січня 2020 року по виконавчому провадженню №607998024 про арешт коштів боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Зупинена дія постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 25 лютого 2020 року по виконавчому провадженню №607998024 про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою від 06 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Крохмальова Л.П. у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард», так само як і приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 19.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено кредитний договір № 99971774, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 1980 гривень 44 копійки на строк до 19 січня 2013 року. Відповідно до листа від 20 лютого 2020 року вих.№26/1-08-584 єдиним правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» є АТ «БАНК ФОРВАРД». АТ «Банк Форвард», як правонаступник ПАТ «Банк Руский Стандарт», звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. 09 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6825, відповідно до якого у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» (правонаступника ПАТ «Банк «Русский Стандарт») заборгованість за кредитним договором № 99971774 від 19.09.2012 року за період з 31.10.2017 року по 29.01.2018 року в загальному розмірі 30328,36 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 850,00 грн., а всього 31178,36 гривень. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 09.11.2019 року. 04 грудня 2019 року АТ «БАНК ФОРВАРД» звернувся до приватного виконавця Павелків Т.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу №6825 від 09.11.2019 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. серії ВП № 60798024 від 05.12.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6825 виданого 09.11.2019 року приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 31178,36 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 23.01.2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках різних фінансових установ, належних [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 36296,19 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. серії від 25.02.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які вона отримує у ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені ІЛЛІЧА». При вирішенні спору суд виходить з таких положень законодавства. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли банкам звертатися до нотаріусу для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пункт 2 взагалі відсутній в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. керувався нечинним та невірним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а отже діяв в порушення норм частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, у ст.88 закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій). З наведених норм законодавства слідує, що окрім надання нотаріусу чітко визначеного законодавством переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком, другою умовою, передбаченою статтею 88 Закону, є те, що з дня виникнення права вимоги повинно минути не більше 3 років. Натомість з умов кредитного договору №99971774 від 19.09.2012 року вбачається, що строк надання кредиту становить 123 дні, з 19.09.2012 року по 19.01.2013 року, а отже у стягувача АТ «БАНК ФОВАРД» права вимоги повернення кредиту виникло з 20 січня 2013 року та на момент звернення до нотаріусу за виконавчим написом трирічний строк вочевидь вже минув, на що безпідставно не звернув увагу нотаріус та всупереч наведеним приписам закону неправомірно вчинив оспорюваний виконавчий напис. Таким чином, беручи до уваги, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису допущено порушення вимог статті 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» та помилкове застосування нечинного законодавства (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172), тому вказаний виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь [PERSON] суми сплаченого нею судового збору у повному розмірі, а саме по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 840,80 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 гривень. Крім цього підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу адвоката, понесені [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою [PERSON] та адвокатом Крохмальовою Л.П. 18 березня 2020 року укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується оплатити працю адвоката у розмірі 3000 гривень. До вказаного договору додано акт приймання-передачі наданих послуг від 15 червня 2020 року із детальним описом наданих послуг та їх вартістю, а також квитанцію від 15 червня 2020 року про оплату адвокатові винагороди в сумі 3000 гривень. При вирішенні питання розподілу понесених позивачкою судових витрат та стягнення їх з відповідачів суд виходить із того, що всі витрати має нести належний відповідач, яким в даному випадку є АТ «Банк Форвард». Такого висновку суд доходить з урахуванням правового висновку Верховного суду, який міститься в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №519/77/18, відповідно до якого нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. З урахуванням наведеного, всі судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 гривень, підлягають стягненню з відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved