overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року ЖБК "Оболонь-12" відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. При пред'явленні заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 176,20 грн. 10 вересня 2018 року представником заявника ЖБК "Оболонь-12" подано до суду заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника заявника ЖБК "Оболонь-12" про повернення сплаченого судового збору не підлягає задоволенню з таких підстав. 02 квітня 2018 року ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва заявнику ЖБК "Оболонь-12" відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено вичерпний перелік випадків, коли сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, а саме у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного такасаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у спрваі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У даному випадку ЖБК "Оболонь-12" було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а тому сплачений заявником судовий збір поверненню не підлягає. Суд звертає увагу заявника на те, що згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

10 квітня 2017 року рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Структурнуго підрозділу "Дніпропетровський загін воєнізованої охорони" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" Про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за безпідставністю вимог. Судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2017 року цивільна справа за позовом [PERSON] до Структурний підрозділ "Дніпропетровський загін воєнізованої охорони" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" Про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, повернута для належного оформлення. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони в сдове засідання не з?явилися. Відповідно ч3 ст. 220 ЦПК україни - Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на момент подачі позивачем заяви) передбачено - Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява містить дві вимоги : немайнового і майнового характеру. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Сторони вступили в зареєстрований шлюб 27 серпня 2011 року. Мотивуючи тим, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, у звязку з чим подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, а згоди щодо розірвання шлюбу в органах РАЦС сторонами не досягнуто, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: стягнути з відповідача половину коштів, отриманих від продажу автомобіля "Нісан Тііда" бежевого кольору, державний номерних знак [NUMBER], який є спільним майном подружжя, а саме 50 000 грн., та судові витрати. У судове засідання позивачка не з"явилась, надавши заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з"явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі і згоду з позовом. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, зважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу, та що на підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; на підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; відповідно до абз. 2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ", у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

22.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася із позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], вказуючи на те, що з 3 червня 2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано РАЦС Новотроїцького РУЮ Херсонської області, актовий запис №13. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-[PERSON] [INFO]. Шлюб із [PERSON] виявився невдалим. Перебуваючи у шлюбі, в силу різних життєвих обставин вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тому що відповідач зловживає алкогольними напоями. Згодом проживання однією сім"єю стало неможливим, на данний момент сім"я розпалася з січня 2013 року. Просить розірвати шлюб. Позивач до суду не з"явився, в наданій заяві просив слухати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить залишити шлюбне прізвище. Відповідач до судовго засідання не з"явилася, надав заяву в якій позов визнає, просить слухати справу без його участі . Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз"ясненями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, адже подружжя тривалий час, з січня 2013 року, разом не проживає, отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

23.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 29.12.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований Чкалівською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис №16. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим . Перебуваючи в шлюбі , в силу різних життєвих обставин , вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.. Згодом проживання однією сім"єю стало неможливим, на данний момент сім"я фактично розпалася , вони з відповідачем разом не проживають з вересня 2014 року. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Просить розірвати шлюб. Позивач до судового засідання не з"явилася , надала заяву в якій просить данну позовну заяву слухати без неї, просила її задовольнити. Відповідач до судового засідання не з"явився, надав заяву в якій просить слухати справу без його участі, позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз"ясненями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, адже подружжя тривалий час, з вересня 2014 року, разом не проживає, отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

10.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що з 25 жовтня 2008 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом РАЦС Генічеського РУЮ, актовий запис №220. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Шлюб із [PERSON] виявився невдалим . Перебуваючи у шлюбі, в силу різних життєвих обставин , вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згодом проживання однією сім"єю стало неможливим, на даний момент сім"я фактично розпалася. Вони не проживають разом з травня 2014 року. Просила розірвати шлюб та залишити їй прізвище [PERSON] Позивач до судового засідання не з"явилася. В позовній заяві просить розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з"явився, хоча належним чином про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз"ясненями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику розгляду судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, оскільки сторони не проживають разом з травня 2014 року Отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

КП "Надвірнянський житловик" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1393 грн. 88 коп. В судове засідання представник позивача КП "Надвірнянський житловик" не з"явився, однак від них поступила заява, в якій просять справу слухати в їхню відсутність, позов підтримують повністю з мотивів, викладених в позовній заяві, який просять задоволити, не заперечують проти заочного рішення суду. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин. Про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. А тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України /постановляє заочне рішення/. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 67 ЖК України комунальні послуги користувач зобов'язаний сплачувати у встановленому порядку. В силу ст. 68 ЖК України така оплата проводитися щомісячно. Матеріальне становище користувачів не звільняє їх від виконання зобов'язань. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Згідно п. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з утримання будинків та прибудинкової території, здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони та прийняття пропозиції другою стороною. Відповідач згідно ст. ст. 16, 627 ЦК України є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, відповідач по справі в добровільному порядку кошти за квартирну плату та комунальні послуги відмовляється сплатити або укласти договір на реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, незважаючи на попередження ( а.с.3). Даний факт підтверджується актом звірки розрахунків за послуги, з якого вбачається, що станом на 01.01.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 1393 грн. 88 коп., яка до цього часу не погашена ( а.с. 5). У зв'язку з цим дану суму заборгованості слід стягнути з відповідача по справі. А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі ст. ст. 67,68,162 ЖК України, ст. 20 п. 3 Закону України " Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 11,15,16,526 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугіна І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON], у якої було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарського закладу. Представник КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Ларінова Л.В., яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи викладені в заяві та пояснила суду, що 17.07.2014 року за направленням дільничного лікаря психіатра [PERSON] була госпіталізована до психіатричної лікарні в примусовому порядку з ознаками психічного захворювання, була оглянута комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останньої. Зацікавлена особа, чоловік хворої [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, просив задовольнити заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" про примусову госпіталізацію [PERSON] та примусово пролікувати останнью. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] не розуміє необхідність лікування у психіатричній лікарні, не спілкується з оточуючими, не має критики до своїх дій, скарг, адекватних стану, не пред'являє, проявляє неадекватність поведінки. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №60 від 01.07.2014 року лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» при обстеженні комісією лікарів [PERSON] постановлено діагноз «помірно виражена атеросклеротична деменція», у зв'язку з чим остання не в змозі самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність - підлягає госпіталізації до психіатричної лікарні в примусовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом останньої, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], а тому заява КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугина І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] госпіталізована до психіатричної лікарні за направленням дільничного лікаря-психіатра відділення № 2 КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7". Це перша госпіталізація [PERSON] Була доставлена бригадою швидкої допомоги у зв'язку з змінами у поведінці: порушився сон, психомоторне збуджена, абсолютно не займається дітьми-близнюками (2,5 місяця), оставляє їх вдома самих, агресивна, запалює свічки, так як відключено електропостачання за несплату, викидає речі , вважає що всі до неї чіпляються. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] у разі ненадання медичної допомоги може становити загрозу для себе і оточуючих. Зацікавлена особа: рідний брат хворої [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" про примусову госпіталізацію [PERSON], та примусово пролікувати останню. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №39 від 20 травня 2015 року лікарів-психіатрів КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" у [PERSON] вбачається афективно маревний синдром. У разі ненадання медичної допомоги [PERSON] може становити загрозу для себе і оточуючих у зв'язку з чим підлягає госпіталізації в психіатричну лікарню в примусово порядку. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом [PERSON], тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу останньої, а тому задовольняє заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7". На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугина І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] госпіталізована до психіатричної лікарні за направленням лікаря приймального відділення КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7". Це перша госпіталізація [PERSON] Доставлена машиною швидкої допомоги за викликом міліції. Зі слів фельдшера швидкої допомоги, хвора 09.05.2015 року з 23-00 години стояла біля чужого будинку, на запитання не відповідала, неадекватна в поведінці. Раніше на обліку в психіатричному відділенні не спостерігалася. Дивності в поведінці з'явилися з 2014 року, коли стала висловлювати маревні ідеї з боку сусідів: труять газом, проникають в квартиру, забирають речі. Втекла з дому, була агресивна по відношенню до рідної сестри, бігала по вулицях заявляла що за нею стежать і хочуть її вбити. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] у разі ненадання медичної допомоги може становити загрозу для себе і оточуючих. Зацікавлена особа: рідна сестра хворої [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" про примусову госпіталізацію [PERSON], та примусово пролікувати останню. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №39 від 12 травня 2015 року лікарів-психіатрів КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" у [PERSON] вбачається галюцинаторно-параноїдний синдром. У разі ненадання медичної допомоги [PERSON] може становити загрозу для себе і оточуючих у зв'язку з чим підлягає госпіталізації в психіатричну лікарню в примусово порядку. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом [PERSON], тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу останньої, а тому задовольняє заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7". На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved