Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.05.2017 року о 07 годині 15 хвилин у м. Авдіївка Донецької області по вул. Воробйова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Geely Emgrand 7, державний номер [NUMBER] , під його керуванням, та автомобіля КРАЗ, військовий реєстраційний номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вина [PERSON] в ДТП доведена постановою Селидівського міського суду Донецької області, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль, належний позивачу, зазнав механічних пошкоджень. Крім цього, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100\~000 грн. Вважає, що саме військова частина виявила легковажність, доручивши керування автомобілем [PERSON] . У даному випадку, позивач та його жінка ледь залишились живими, так як [PERSON] , керуючи автомобілем КРАЗ, наїхав на автомобіль позивача та не збирався зупинятись. Позивач тривалий час після ДТП вимушений звертатись до лікарів та представників психологів, вживати дорогі ліки. Крім цього, поведінка військового [PERSON] та військової частини, після вчинення ДТП, вимусила його більш сильніше страждати, тому що замість вибачення та компенсації вчиненої шкоди, вони ухилились від обов`язку відшкодувати шкоду. Все це спричинило позивачу моральну шкоду. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути содідарно з Моторно (транспортного) страхового бюро України та Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] на користь позивача в відшкодування завданої матеріальної шкоди 47\~660 грн., моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. та судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2019 року, вищевказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.06.2019 року, відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.07.2019 року, замінено неналежного відповідача по вищевказаній справі Військову частину [NUMBER] на належного Військову частину [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись у їх обґрунтування на обставини, викладені в позові. В подальшому надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність та задовольнити позов відповідно до уточнених позовних вимог. Представник відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що 26.05.2017 року о 07 годині 15 хвилин у м. Авдіївка Донецької області по вул. Воробйова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу КРАЗ та транспортного засобу Geely Emgrand 7, де має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до постанови Селидівського міського суду Донецької області було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, [PERSON] . Також зазначає, що третя особа та позивач, згідно ст. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мали звернутися з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду протягом 30 днів до МТСБУ для отримання страхового відшкодування, проте таким правом не скористались. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Військової частини [NUMBER] в судовому засідання позовні вимоги не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 17.07.2017 року була встановлена вина водія, старшого солдата [PERSON] , який своїми діями (що несуть особистий та суб`єктивний характер та жодним чином не могли залежати від волі відповідачів), вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок якого, була завдана шкода позивачу. Тобто, лише одну особу було визнано винуватою у вчиненні вищевказаного правопорушення. Тому жоден з відповідачів, зазначених у позовній заяві спільно із [PERSON] , не вчиняв жодних спільних дій чи бездіяльності, наслідком яких могла стати завдана позивачу шкода, що виключає підстави для солідарної відповідальності. Вважає, що позовна заява не може бути задоволена, а суму спричиненої шкоди необхідно стягнути з особи, що фактично своїми самостійними діями спричинила збитки позивачу. В подальшому до суду надана заява, в якій просить суд слухати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що Міноборони не може бути належним відповідачем по даній справі, позивачем не доведені та не обгрунтовані майнові вимоги. Також зазначено, що військовослужбовець [PERSON] ніколи не проходив військову службу на штатних посадах в Міністерстві оборони України, проте був військовослужбовцем Військової частини [NUMBER] . Крім того, Військова частина [NUMBER] , в оперативному управлінні якого перебував автомобіль КРАЗ 255, не зобов`язана страхувати свою цивільно-правову відповідальність. Заподіяна шкода повинна відшкодовуватись Моторно транспортним страховим бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів захисту потерпілих, для чого позивач повинен був у встановленому законом порядку звернутись до МТСБУ з відповідною заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з чим Міністерство оборони України не може бути належним відповідачем по даній справі, а належним відповідачем повинно бути МТСБУ, яке відшкодує шкоду, в тому числі і моральну. Також зазначено, що жодних розрахунків заподіяної моральної шкоди позивач не надає. У зв`язку чим просять у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що не отримував постанову Селидівського міського суду Донецької області про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також він не був повідомлений про проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля позивача, за яким було визнано вартість відновлюваних робіт в сумі 47\~660 грн. Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. зазначає, що позивачем не доведено факт скоєння ДТП, при якому позивачу було спричинено моральні страждання, які описані ним у позовній заяві. Просить прийняти до уваги його пояснення, та розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно постанови Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2017 року, яка набрала законної сили 31.07.2017 року,\~ [PERSON] 16.05.2017 року о 07 годині 15 хвилин у м. Авдіївка по вул. Воробйова, керуючи транспортним засобом КрАЗ спеціальний № ЕОВ4421 державний номер\~ [NUMBER] , не обрав безпечну швидкість руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом Geеly державний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 12.1\~ПДР\~України. В результаті ДТП транспортний засіб Gеely, державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні\~\~ адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 02.08.2017 року в описовій\~\~ частині постанови Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2017 року виправлено описку, а саме вірно зазначено дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦПК України, \~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Висновком спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження\~№ 03/17 від 09.06.2017 року, встановлено, що вартість матеріальної шкоди,\~спричиненої власнику автомобіля\~GeelyEmgrand 7, державний номер [NUMBER] , на 27.05.2017 року, з урахуванням експлуатаційного зносу становить 47 558,16 грн. Згідно з рахунком-фактурою № 16 від 25.07.2017 року, вартість ремонту автомобіля\~GeelyEmgrand 7, державний номер [NUMBER] , становить 47 660,00 грн. Частиною 1, 2\~статті 22 ЦК України\~передбачено, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи,які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно довідки № 116 від 18 березня 2019 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , старший солдат [PERSON] , з 21ллистопада 2017 р. по 03.10.2018 р. проходив військову службу за контрактом на посаді водія машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерного взводу інженерно-технічної роти військової частини [NUMBER] , та автомобіль Краз 255, ЕОВ 4421, військовий номер отриманий згідно наряду від 24.09.2014 № 343/3/1068 та акту технічного стану від 09.10.2014 № 29 по теперішній час перебуває на обліку у військовій частині [NUMBER] (в/ч пп [NUMBER] ). (а.с.30) Згідно довідки від 03.07.2019 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , відповідно до спільної директиви Міністерства Оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з 26.04.2017 року № 322/15дск умовне найменування військова частина польова пошта [NUMBER] з 30.06.2017 анульоване та з 01.07.2017 р. присвоєно умовне найменування військова частина [NUMBER] безпосереднього підпорядкування військовій частині [NUMBER] . (а.с.117) За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися; п. 5 - під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Судом встановлено, шо [PERSON] скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків, тому відповідальність за завдану шкоду, повинна нести Військова частина [NUMBER] , оскільки вказана військова частина була його місцем проходження військової служби, а ДТП сталася під час виконання ним військового обов`язку як водія-машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерного взводу інженерно-технічної роти. В той же час, згідно із ст..41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Судом встановлено, що власник транспортного засобу, водій якого винний у ДТП, свою цивільно-правову відповідальність не застрахував. На підставі ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Виходячи з викладеного, відповідальність за спричинену матеріальну шкоду в межах страхових сум повинно нести МТСБУ. При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання МТСБУ у відзиві щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, оскільки потерпілий не звертався до них з відповідною заявою. Дійсно за змістом ст. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Позивач [PERSON] з повідомленням та заявою до МТСБУ не звертався, але з моменту звернення [PERSON] до суду з даним позовом 27.05.2019 року, коли про дане ДТП дізналось МТСБУ, до часу ухвалення рішення 12.03.2020 року, воно не вчинило жодних дій щодо відшкодування шкоди. Крім того, статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), жодна з яких не має відношення до даної справи. На підставі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; ст. 29 - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За змістом ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого; ст. 12.1 - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Таким чином, з МТСБУ на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, спричинена пошкодженням майна, в сумі 47\~660 грн. 00 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, у інших випадках заподіювачем шкоди відшкодовується моральна шкода на загальних підставах норм статей\~23,\~1167\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 1167 ЦК України. Відповідно до частини 2\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В пункті 5 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як\~роз`яснено в\~п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»\~за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджений\~автомобіль позивача, і такі обставини відповідачами не спростовані. Крім того, як встановлено вище, [PERSON] \~скоїв ДТП\~під час\~виконання службових\~обов`язків,\~тому відповідальність\~повинна нести\~Військова частина\~ [NUMBER] . Обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги,\~позивач зазначив,\~що у\~зв`язку\~із ДТП\~він зазнав\~душевних страждань\~у зв`язку\~із\~пошкодженням свого\~майна (автомобіля),\~зміну його\~звичайного способу\~життя,\~та\~душевних стражданнях\~і хвилюваннях, ступені вини відповідача, вимушеними змінами у життєвих стосунках позивача. Враховуючи ступень та моральних страждань, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Військової частини [NUMBER] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. Задовольнити позовні\~вимоги про\~стягнення у\~розмірі 100\~000,00\~грн.\~в порядку\~відшкодування моральної\~шкоди суд\~не находить\~можливим,\~оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Вирішуючи відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за п.п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір. За таких\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~Моторно (транспортного)\~страхового бюро\~України на\~користь держави\~судовий збір\~за позовну\~вимогу про\~стягнення матеріальної\~шкоди у\~розмірі 768,40\~грн.,\~та стягнути\~з Військової\~частини [NUMBER] на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial