Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який в 2013 році розірваний. Від шлюбу мають дитину [PERSON] ,2010 року народження. Батько дитини на протязі тривалого часу проживає окремо від дитини, утриманням та вихованням дитини не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, намірів бачитися або спілкуватися з дитиною не виявляє, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, тобто не виявляє ніякої батьківської турботи та піклування щодо дитини і тим самим не виконує батьківські обов"язки відносно свого сина. Враховуючи викладені обставини, позивач прохав суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене в газеті «Слобідський край» №82 від 09.07.2016 року. Третя особа - представник служби у справах дітей позовні вимоги також підтримав, прохав позов задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2010 року по 2013 рік. Рішенням Джанкойського місьрайонного суду Автономної Республіки Крим від 21 жовтня 2013 року шлюб розірваний . [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Довідкою про склад сім»ї Мурафської сільської ради підтверджується , що позивач [PERSON] проживає [ADDRESS] без реєстрації разом зі своєю дитиною [PERSON] . Судом встановлено , що батько долею дитини не цікавиться, бажання бачитися та спілкувався з дитиною не виявляє, матеріальної допомоги на утримання не надає. Комісія з питань захисту прав дитини Краснокутської РДА від 14 січня 2016 року надала висновок №2 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Актом обстеження житлових умов складеним депутатом Мурафської сільської ради від 21.07.2016 року підтверджується , що [PERSON] фактично проживає в с.Мурафа без реєстрації разом зі своїми дітьми . За час проживання [PERSON] за місцем проживання позивача не з»являвся , матеріальної допомоги не надає . Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, передбачених Сімейним кодексом України. Статтею 1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. В силу п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Віповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підтверджені необхідними доказами, а отже підлягають задоволенню , оскільки відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Крім того, як передбачає до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В силу ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. В силу ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, суд приймає до уваги також стан здоров"я та матеріальне становище дитини, відсутність відомостей про наявність у відповідача стягнень за іншими виконавчими листами про стягнення аліментів, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду аліменти у вказаному розмірі будуть достатні для забезпечення потреб неповнолітньої дитини в продуктах харчування, одязі, засобах гігієни, навчанні, відпочинку тощо, а також не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів. Позивач відповідно до п. 11 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, а тому згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved