Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якій просила розірвати укладений з відповідачем шлюб, сина [PERSON] залишити на виховання матері та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], 11.06.2014року народження, в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, більше двох років проживають окремо, переконана, що збереження шлюбу неможливе. Крім того, вказала, що відповідач самоусунувся від необхідності забезпечувати сина, допомоги утримання сина не надає. Позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила стягувати з відповідача аліменти в сумі 1250 грн, дитину на подальше проживання залишити з нею, решту вимог підтримала. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та вказував, що не відмовляється утримувати сина, однак зазначав, що має нерегулярні неофіційні доходи біля 5 тис. грн., збирається на роботу до Польщі, просив присудити аліменти у мінімальному розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №1163. Сторони є батьками малолітного [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва серії І-ТП №218286 від 27.06.2014 р. (а.с.5). Згідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень сторін, та обставин викладених у позові вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем не заперечувались. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Спір щодо місцепроживання дитини [PERSON] з матір"ю між сторонами відсутній Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач постійного місця роботи не має, отримує нерегулярний дохід суд вважає, що згідно положень ст.ст. 180, 184 СК України, відповідач має обов'язок утримувати сина до досягнення ним повноліття шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1.ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На даний час відповідач офіційно не працює. Проте вказана обставина не звільняє його від обов"язку матеріального забезпечення дитини. Він має молодий вік та є працездатним. При цьому відповідач вказував, що має отримує неофіціні доходи та планує виїхати на роботу до Польщі. Відповідачем не надано доказів про перебування на його утриманні інших осіб, про існування обмежень щодо працевлаштування та можливості утримання свою дитину. Статтями 7, 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З огляду на викладене, враховуючи усі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов частково стягнувши з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі - 800 грн. щомісяця, починаючи з дня пред"явлення позову - 23.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач в силу ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від його сплати.

Outcome: partial