Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

\~\~\~\~ позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з січня 2009 року по лютий 2013 року в сумі 36\~740,03 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.03.2013 року по 27.02.2018 року у розмірі 88\~670,88 грн., посилаючись на те, що 01.04.2007 року вона була прийнята на посаду старшого диспетчера відділу оперативно виробничого планування планово-диспетчерського управління ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.09.2008 року переведена на посаду начальника бюро цього Управління. 01.02.2010 року переведена на посаду старшого диспетчера цього Управління. 01.04.2011 року переведена на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду старшого диспетчера планово-диспетчерського управління. Годинна тарифна ставка старшого диспетчера складала 8 грн. 86 коп., а начальника бюро 9 грн. 88 коп. Таким чином денна зарплата старшого диспетчера складала 8,86 грн. x 8 = 70,88 грн. в зміну, а начальника бюро 9,88 грн. х 8 = 79,04 грн. 28.02.2013 року була звільнена за згодою сторін з посади старшого диспетчера планово-диспетчерського управління згідно п.1 ст.36 КЗпП\~України. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 36\~740,03 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.03.2013 року по 27.02.2018 року у розмірі 88\~670,88 грн. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву в якій позов підтримала, просила справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 280 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 01.04.2007 року позивач прийнята на посаду старшого диспетчера відділу оперативно виробничого планування планово-диспетчерського управління ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.09.2008 року переведена на посаду начальника бюро цього Управління. 01.02.2010 року переведена на посаду старшого диспетчера цього Управління. 01.04.2011 року переведена на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду старшого диспетчера планово-диспетчерського управління. 28.02.2013 року позивач звільнена за згодою сторін з посади старшого диспетчера планово-диспетчерського управління згідно п.1 ст.36 КЗпП\~України. Судом встановлено, що за період з січня 2009р. по лютий 2013р. позивачу не доплачено заробітну плату та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 36\~740,03 грн. Позивач працювала на ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді старшого диспетчера планово-диспетчерського управління, а з 01.09.2008р. по 01.02.2010р. на посаді начальника бюро цього управління. Годинна тарифна ставка старшого диспетчера складала 8 грн. 86 коп., а начальника бюро 9 грн. 88 коп. Таким чином денна зарплата старшого диспетчера складала 8,86 грн. x 8 = 70,88 грн. в зміну, а начальника бюро 9,88 грн. х 8 = 79,04 грн., що стверджено схемою годинних тарифних ставок, розрахунком заборгованості, який нічим не спростований. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~\~ Однак, представник відповідача в судове засідання не з"явився, не подав відзив на позов та доказів на його спростування. Відповідно до\~ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~із ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7\~ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115\~КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій\~статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата". Згідно з\~ст. 2 Закону України "Про оплату праці"\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. \~\~\~Статтею 117 КЗпП України\~передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені\~ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із наданого розрахунку компенсація середнього заробітку за період затримки розрахунку з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» за період з 01.03.2013 року по 27.02.2018 року становить 88\~670,88 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати, нарахованої згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100, в сумі 70,88 грн. х 1 251 робочі дні. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1 КЗпП України. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що до стягнення підлягає 36\~740,03 грн. - заборгованості по заробітній платі та 88\~670,88 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до заявлених позовних вимог. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1254,11 гривень.

Outcome: approved