Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» через засоби поштового зв'язку звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу 23975, 68 грн. сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 02.02.2015 року за клопотанням позивача залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.03.2014 року о 11,10 год. на дорозі Н-09 Мукачеве-Рахів-Богородчани-Івано-Франківськ-Рогатин-Бібрка-Львів 264 км.779 трапилася ДТП за участю застрахованого автомобіля «KARSAN» д.н.з. [NUMBER] під керування [PERSON] та автомобіля «DAEWOO Ланос», д.н.з.[NUMBER], що належить ПАТ «Прикарпаттяобленерго» під керуванням [PERSON] Вказана ДТП сталась внаслідок порушення п.10.4 Правил дорожнього руху водієм [PERSON] Згідно постанови Надвірнянського районного суду від 24.03.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем згідно полісу [NUMBER], ДТП була визнана страховим випадком та виплачено ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на підставі страхового акту №5423/1 страхове відшкодування 23 975, 68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 59850 від 24.06.2014 року. Оскільки відповідач не повідомив позивача про настання ДТП у строки відповідно до закону, страхова компанія має право регресної вимоги до відповідача,в зв'язку з цим звернулася в суд з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, не спростовуючи фактичні обставини справи, заявлений до нього позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 06.03.2014року мала місце ДТП за участю автомобіля під його керуванням та автомобіля, який належить ПАТ «Прикарпаттяобленерго». Однак під час настання дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах із [PERSON], яка передала йому реєстраційні документи на застрахований автомобіль, і відразу ж після ДТП повідомив її та власника автомобіля [PERSON] про дорожню пригоду по телефону, а чи вони повідомили страхову компанію - йому не відомо. Окрім того, він 07.03.2014 року відправив на адресу страхової компанії письмове повідомлення про скоєне ДТП, тому вважає позов до нього безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов страхової компанії не визнали, суду пояснили, що дійсно [PERSON] з лютого 2014 року перебував з нею в трудових відносинах згідно укладеного трудового договору. Власником транспортного засобу «KARSAN» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] і який надав їй вказаний засіб для використання його для пасажирських перевезень. Автомобіль був застрахований в СК «Універасальна». 06.03.2014 року сталася ДПТ, в результаті якої відбулося зіткнення її транспортного засобу «KARSAN» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу, який належить ПАТ «Прикарпаттяобленерго». В телефонному режимі було повідомлено страхову компанію про вчинене ДТП, а в подальшому вона та брат власника транспортного засобу [PERSON] ще зобов'язали [PERSON] направити і письмову заяву в Страхову компанію про ДТП. Чи виконав [PERSON] їх вимоги, вона не знає. Вважає, що в настанні дорожньо-транспортної пригоди суто провина водія [PERSON] через його неуважність, її вини цьому немає, а тому вважає позов не обґрунтованим і просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач по справі [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що згідно полісу [NUMBER] Публічною страховою компанією ,,Універсальна" було застраховано автомобіль марки «KARSAN» д.н.з. [NUMBER], страхувальником якого є [PERSON] 06.03.2014 року о 11,10 год. на дорозі Н-09 Мукачеве-Рахів-Богородчани-Івано-Франківськ-Рогатин-Бібрка-Львів 264 км.779 трапилася ДТП за участю автомобіля «DAEWOO Ланос», д.н.з.[NUMBER], що належить ПАТ «Прикарпаттяобленерго» під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «KARSAN» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] під час виконання останнім трудових обов"язків у [PERSON], яка передала йому реєстраційні документи на автомобіль. Внаслідок ДТП транспортному засобу марки «DAEWOO Ланос», д.н.з.[NUMBER] завдано механічні пошкодження. Постановою Надвірнянського районного суду від 24.03.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. в дохід держави. Випадок було визнано страховим, що підтверджується страховим актом № 5423/1 (а.с.12), відповідно до якого розмір страхового відшкодування склав 23975,68 грн. Позивач у свою чергу відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №21/04/14 (а.с.14-17) виплатив 24.06.2014 року власнику автомобіля «DAEWOO Ланос», д.н.з. [NUMBER], який належить ПАТ «Прикарпаттяобленерго», належне страхове відшкодування в розмірі 23975,68грн. (а.с.39). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток . Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотньої вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Також судом встановлено, що транспортний засіб марки «KARSAN» д.н.з. [NUMBER], згідно з тимчасовим реєстраційним талоном [NUMBER] (а.с.132) зареєстрований за СПД [PERSON] і використовувався для перевезення пасажирів. 06.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю на здійснення пасажирських перевезень (а.с.52) і який був зареєстрований в Надвірнянському районному центрі зайнятості, з метою здійснення останнім перевезення пасажирів, і таким чином [PERSON] перебував з [PERSON] у трудових відносинах, а відповідно до роз"яснень Пленуму ВС України відповідальність за шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов"язків, несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України та ч. 1 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ,,Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дане узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до якої під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності та ін.). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ,,Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 ПДР України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3 ст.1187 ЦК України). В ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Стосовно посилань сторони відповідача на те, що страхову компанію було належним чином повідомлено про настання ДПТ, то даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до п.п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні оригіналу страхової справи, в порушення норм чинного законодавства відповідач протягом трьох робочих днів з моменту ДТП не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди. Той факт, що відповідач [PERSON] повідомив позивача в телефонному режимі, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачі не виконали передбачений законом обов'язок письмово повідомити позивача про настання ДТП. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи знаходиться надана відповідачем копія письмового повідомлення (заяви) позивачу про ДТП, однак жодного належного підтвердження про те, що така заява була направлена, а тим більше отримана позивачем, немає. Сам відповідач [PERSON] в суді ствердив, що дану заяву він відправив в страхову компанію простим, а не рекомендованим з повідомленням, листом. Інших належних доказів на спростування наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог обставин, а також про добровільне відшкодування позивачу шкоди, відповідачами суду не подано. Тому, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що за таких підстав нести відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди повинна [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки і як особа, з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати позивача на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 16, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved