Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

20 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що він пропрацював на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка» з 20 жовтня 2003 року по 06 серпня 2019 року - підземним гірником, підземним прохідником на шахті імені «Фрунзе», 06 серпня 2019 року був звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що перешкоджає роботі. Робота у шкідливих умовах спричинила шкоду його здоров`ю, у зв`язку з чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ЛН - першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5. S1 та шийна С6. С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та сильним больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу зліва у поєднанні з посттравматичним (ПФ-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ-першого-другого ступеня). По факту професійних захворювань було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання форми П-4 від 31 січня 2020 року. За висновком МСЕК серії 12 AAA № 078833 від 24 квітня 2020 року та серії ААБ № 017876 від 24 березня 2020 року йому було встановлено 55 % професійної втрати працездатності та 3 групу інвалідності 20% - по хронічному бронхіту та 35% - по радикулопатії. Причиною професійного захворювання є робота в умовах впливу шкідливих факторів. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 259765 гривень 00 копійок, яку він просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень 00 копійок. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі [PERSON] пропрацював з 20 жовтня 2003 року по 06 серпня 2019 року - підземним гірником, підземним прохідником на шахті імені «Фрунзе», Приватного Акціонерного Товариства «Суха Балка», 06 серпня 2019 року був звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що перешкоджає роботі, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 січня 2020 року № 17 [PERSON] було встановлено професійне захворювання за діагнозом - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ЛН - першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5. S1 та шийна С6. С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та сильним больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу зліва у поєднанні з посттравматичним (ПФ-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ-першого-другого ступеня). Як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві було проведено розслідування з приводу отримання хронічного професійного захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 31 січня 2020 року. За висновком МСЕК серії 12 AAA № 078833 від 24 квітня 2020 року та серії ААБ № 017876 від 24 березня 2020 року [PERSON] було встановлено 55% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності 20% - по хронічному бронхіту та 35% - по радикулопатії. Причиною професійного захворювання є робота в умовах впливу шкідливих факторів, умови праці які перевищували встановлені гранично допустимі норми зокрема пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму концентраію в 3 рази 6.0 мг/ м' при ГДН 2.0 мг/мА. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 37,5 кг. при нормі до 30 кг; робоча поза - вимушена 12,6% тривалості зміни при гранично допустимій до 10%. стоячи - 61.2% тривалості зміни при гранично допустимій до 60% ; нахили тулуба - 112 разів за зміну, при нормі до 100 разів, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 31 січня 2020 року. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач деякий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач в зв`язку з отриманим професійним захворюванням, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Змушений систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що витрачає свій час, який раніше використовував на власні справи. Професійне захворювання обмежує його у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи стан його здоров`я, мають робити члени його родини. Внаслідок таких обмежень він постійно відчуває себе тягарем. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідує його внаслідок чого він постійно перебуває в стані психічного напруження. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився спосіб його життя, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідача Приватним акціонерним товариством «Суха Балка», суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації, з огляду на наступне. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Таким чином відшкодування шкоди спричиненої працівникові покладається на власника підприємства, роботодавця. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 80000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З наданих позивачем письмових доказів підтверджені понесені позивачем витрати відповідно до договору про надання правничої допомоги від 08 травня 2020 року укладеного між позивачем та адвокатом Бузинарською Д.М. А також відповідно до акту приймання-передачі правничої допомоги від 09 травня 2020 року становлять 3000 гривень 00 копійок. За висновком суду саме ця сума судових витрат понесених позивачем, належним чином підтверджена доданими до матеріалів справи письмовими доказами та однак стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України підлягає сума в розмірі 930 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial