Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та просять стягнути на користь [PERSON] з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 гривні та 2000 гривень витрат на правову допомогу, всього 6134 гривні; стягнути на користь [PERSON] з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що 10.11.2015 року близько 23 години на автодорозі Київ-Чоп біля с. Любинці Стрийського району Львівської області водій [PERSON], керуючи автомобілем «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих під час ДТП травм помер на місці пригоди. За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 10.11.2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140130002016, яке на даний час триває. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ8077701. [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого, тобто мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди через заподіяння смерті [PERSON] Вважають, що вони зазнали моральних страждань у зв'язку із несподіваною втратою сина, що призвело до порушення їх нормальних життєвих зв'язків, постійного пригніченого стану, швидкої втоми, постійного відчуття психологічного дискомфорту, порушення сну, депресивного стану, по тривалості їх душевні страждання є пожиттєвими, неможливим є відновлення понесених втрат немайнового характеру, вони дуже важко переносять смерть сина, постійно згадують та постійно сумують у зв'язку з його загибеллю. Їх душевні страждання в подальшому збільшуватимуться по мірі поступового, що разу глибшого, усвідомлення втрати сина. Крім батьків, у [PERSON] є ще двоє неповнолітніх дітей, які також мають право на відшкодування завданої моральної шкоди. Тобто, ПАТ СК «ТАС» має виплатити позивачам 8268 грн., по 4134 грн. кожному. Взаєморозрахунки між володільцем автомобіля «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], та ними по відшкодуванню шкоди не проводились. У відповідності до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачі звернулися до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана страховиком 29.12.2015 року. У встановлений ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк 90 днів страхова компанія страхового відшкодування позивачам не виплатила. Від ПАТ «Страхова група «ТАС» позивачі отримали листа за № 52 від 02.02.2016 року, у якому зазначено, що відповідно до ст. 36.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розгляд справи позивачів призупиняється до моменту коли страховій компанії буде відомо про рішення суду і вступ його в законну силу. Однак, як на час звернення позивачів до страхової компанії, так і на час написання листа страховою компанією, і на даний час, дорожньо-транспортна пригода, під час якої був смертельно травмований [PERSON], в жодній цивільній, господарській або кримінальній справі не розглядається, а тому підстави для зупинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування незаконні. На правову допомогу позивач [PERSON] понесла витрати в сумі 2000 грн. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх адвокат Доарме В.С. позов підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять його задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» Проданчук В.М. проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що розгляд справи за заявами позивачів призупинено відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року до моменту коли страховій компанії буде відомо про рішення суду і вступ його в законну силу по факту ДТП, яке мало місце 10.11.2015 р. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивачів, адвоката позивачів, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.2015 року близько 23 год. в районі 635 км + 160 м автодороги Київ-Чоп біля с. Любинці Стрийського району Львівської області водій [PERSON] керуючи автомобілем «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], скоїв наїзд на [PERSON], який від отриманих травм помер на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2015 року. За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 10.11.2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 12015140130002016. На даний час рішення за фактом даної ДТП у кримінальному провадженні не прийнято. Згідно поліса № АІ/8077701 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.06.1981 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. У пункті 5 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. ч. 2 і 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене дає підстави для висновку про те, що за встановлених обставин справи смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автопоїзду у складі сідлового тягача «Вольво» під керуванням водія [PERSON], проте навіть за відсутності чи наявності вини останнього, що на даний час встановлюється на стадії досудового розслідування, моральна шкода підлягає відшкодуванню. Автомобіль «Вольво», державний номерний знак [NUMBER], на момент ДТП був застрахований в ПАТ «Страхова група «ТАС», позивачі 22.12.2015 року звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме - моральної шкоди, однак, отримали від ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідь від 02.02.2016 року за вих. № 52, якою відмовили у відшкодуванні моральної шкоди до винесення рішення суду по кримінальному провадженню по факту ДТП і вступу його в законну силу, посилаючись на ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року. Згідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved