Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2017 року по вул. Васильківській сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки\~«Hyundai\~Accent»\~д.н.з.\~[NUMBER] - під керуванням [PERSON], автомобіля марки\~«Chevrolet\~Aveo»\~д.н.з.\~[NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON], автомобіля марки\~«Toyota»\~д.н.з.\~[NUMBER]. Внаслідок даного ДТП транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/0159616. 22.05.2017 року позивач повідомив відповідача 1 про настання страхового випадку та 24.05.2017 року звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Позивач самостійно звернувся до ТОВ «Всеукраїнська Експертна компанія «Сова» для визначення вартості матеріального збитку. Відповідно Звіту №00-D/32/0 від 16.11.2017 року про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки\~«Chevrolet Aveo»\~д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту складає 54877,63 грн. з урахуванням ПДВ, ринкова вартість майна складає 112597,65 грн., вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної власності складає 31550,11 грн. з урахуванням ПДВ. Позивач зазначає, що ліцензія відповідача 1 на здійснення страхової діяльності була анульована, проте це не звільняє його від сплати страхового відшкодування, тому відповідачем 1 має бути сплачено в межах ліміту страхового відшкодування грошові кошти в розмірі 31550,11 грн., а різниця між розміром фактичних збитків та розміром страхового відшкодування має бути сплачено відповідачем 2, а саме: 23327,52 грн. Тому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 31550,11 грн. та витрати на встановлення розмірів завданих збитків у розмірі 800,00 грн., з відповідача 2 завдану шкоду у розмірі 23327,52 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 28.11.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою судді Піхур О.В. від 28.02.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи в приміщенні суду. Ухвалою судді Піхур О.В. від 16.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач 2, представник відповідача 2 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримали письмовий відзив. У судове засідання представник відповідача 1 не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.05.2017 року по вул. Васильківській сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки\~«Hyundai Accent»\~д.н.з. [NUMBER] - під керуванням [PERSON], автомобіля марки\~«Chevrolet Aveo»\~д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON], автомобіля марки\~«Toyota»\~д.н.з. [NUMBER]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/0159616. Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки\~«Chevrolet Aveo»\~д.н.з. [NUMBER], є [PERSON]. 22.05.2017 року позивач повідомив відповідача 1 про настання страхового випадку та 24.05.2017 року звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Позивач самостійно звернувся до ТОВ «Всеукраїнська Експертна компанія «Сова» для визначення вартості матеріального збитку. Відповідно Звіту №00-D/32/0 від 16.11.2017 року про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки\~«Chevrolet Aveo»\~д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту складає 54877,63 грн. з урахуванням ПДВ, ринкова вартість майна складає 112597,65 грн., вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної власності складає 31550,11 грн. з урахуванням ПДВ. Позивач зазначає, що ліцензія відповідача 1 на здійснення страхової діяльності була анульована, проте це не звільняє його від сплати страхового відшкодування, тому відповідачем 1 має бути сплачено в межах ліміту страхового відшкодування грошові кошти в розмірі 31550,11 грн., а різниця між розміром фактичних збитків та розміром страхового відшкодування має бути сплачено відповідачем 2, а саме: 23327,52 грн. Відповідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №7800/13-12 від 02.10.2017 року, Нацкоммфінпослуг 29.08.2017 року прийнято рішення про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «Європейський страховий союз», зазначено, що анулювання ліцензії не звільняє ПрАТ «Європейський страховий союз» від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами (полісами) страхування. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Як вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва №753/21537/15-ц від 22.06.2016 року: «Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок». Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на статтю 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000,00 грн. на одного потерпілого відповідно Полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/015916. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Як, було встановлено в судовому засіданні, відповідно до вимог Закону, позивач звертався до страховика про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, згідно висновку про вартість відновлювального ремонту від 16.11.2017 року склала 54877,63 грн. Сума завданої шкоди не перевищує максимальний розмір страхової суми який встановлено Полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ/015916. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Доказів виплати ПрАТ «Європейський страховий союз» позивачу страхового відшкодування суду не надано, як не надано і доказів відшкодування шкоди безпосередньо відповідачем [PERSON]. За таких обставив суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП відповідачем [PERSON], з урахування звернення позивача до ПрАТ «Європейський страховий союз» має здійснювати ПрАТ «Європейський страховий союз». Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Відповідно п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів Величина ВТВ КТЗ не нараховується: а) якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Відповідно п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Тому шкода пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу не підлягає відшкодуванню відповідачем 1, оскільки ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" це не передбачено. При цьому, суд бере до уваги відзив відповідача в частині того, що сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, повинна бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, з урахуванням того, що представником позивача зазначено, що автомобіль частково відремонтовано. Згідно положень ст. 36.2. вищевказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Крім того, згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю, послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, яка підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п.36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. Визначена страхова сума перераховується безпосередньо позивачу (потерпілому) для відновлення пошкодженого у ДТП автомобіля, така не спрямована на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, а для проведення відновлювального ремонту автомобіля позивач в будь-якому випадку повинен буде придбати запасні частини, у вартість яких завжди включається ПДВ, тому наявні підстави для зменшення суми страхового відшкодування з урахуванням суми ПДВ. Документального підтвердження проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та оплати суми ПДВ позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні, а тому визначена сума матеріального збитку (відновлювального ремонту) підлягає зменшенню на суму 20% ПДВ, що становить - 6310,02 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума відшкодування яка має бути сплачена позивачу ПрАТ «Європейський страховий союз» з урахуванням положень ст. 29 Закону складає 25240,09 грн. без ПДВ (54877,63 грн. (вартість відновлювального ремонту)-31550,11 грн. (матеріальні збитки)-20% ПДВ (6310,02 грн.), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Звернення позивача з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] невиплаченої різниці матеріальної шкоди за викладених обставин справи, суд вважає передчасними, оскільки право на таке звернення до суду на момент звернення, у позивача не виникло і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 800,00 грн. на рахунок ТОВ «ВЕК «Сова» за експертні послуги, що підтверджується квитанцією №ПН2630846 від 14.11.2017 року (а.с. 36), які також підлягають відшкодуванню відповідачем 1. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода 19.05.2017 року відбулася з вини [PERSON], якого визнано винним постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», з урахуванням Звіту №00-D/32/0 від 16.11.2017 року, проте страхове відшкодування відповідачем 1 не було виплачено відповідно до ліміту відповідальності страховика згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/0159616, тому вимоги про стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування, з урахуванням ст.ст. 29, 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підлягають частковому задоволенню в розмірі 25240,09 грн., 800,00 грн., які було сплачено на рахунок ТОВ «ВЕК «Сова» за експертні послуги також підлягають відшкодуванню відповідачем 1, крім того, звернення позивача з позовними вимогами про стягнення з відповідача 2 невиплаченої різниці матеріальної шкоди, суд вважає передчасними, оскільки право на таке звернення до суду на момент звернення, у позивача не виникло і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial