Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментах, обґрунтовуючи їх тим, що з відповідачем [PERSON] з грудня 2003 року по січень 2009 року вона проживала однією сім»єю від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що з січня 2009 року відповідач припинив піклуватися про дочку та утримувати її, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2011 року з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти, щомісячно в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з вересня 2010 року та до виповнення повноліття дитини до [INFO], але починаючи з 01.06.2014 року та по 30.11.2015 року виникла заборгованість відповідача по аліментах. Враховуючи вищевикладене позивачка змушена була звернутися до суду з питанням позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментах. Позивачка в судове засідання не з»явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином від неї до суду надійшла заява в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, на виконання судового доручення Бобринецького районного суду Кіровоградської області, 23.11.2016 року надав пояснення судді Есентукського місцевого суду Ставропольського краю щодо предмету та змісту позовних вимог, де в судовому засіданні позов не визнав, не заперечив проти розгляду справи за його відсутності та пояснив, що аліменти на дитину сплачував регулярно та має заборгованість по аліментах лише за 2, 3 місяці саме за той період коли не працював та не мав можливості сплачувати аліменти. Зазначив, що у вихованні дитини участі не приймає так як проживає у Росії, свою дочку [PERSON] в останнє бачив сім років тому, але в кінці 2016 року переписувався з останньою за допомогою інтернет зв»язку. Вказав також, що окрім аліментів іншої матеріальної допомоги дочкі [PERSON] не надає, вказав, що офіційно працевлаштований та працює водієм в ПП «Братов», заробітна плата становить 10000 рублів на місяць, крім того пояснив, що окрім сплати аліментів на дочку [PERSON] також сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивачки суд ухвалив заочне рішення. Від відповідача до суду не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, тому у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд, ухвалює у справі заочне рішення. Представник третьої особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Бобринецької міської ради Кіровоградської області, в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей Бобринецької міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечила. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з грудня 2003 року по січень 2009 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], повторно видане 08.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького району Кіровоградської області (а.с. 15). З довідки з місця проживання, про склад сім'ї і прописку №3200 від 26.08.2016 року, виданої Бобринецькою міською радою Кіровоградської області, встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кіровоградської області та знаходиться на її утриманні (а.с. 19). З листа - повідомлення начальника Есентукської міської ради судових виконавців Управління федеральної служби судових виконавців у Ставропольському краю № 26042/15/327958, встановлено що виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] порушено 03.09.2011 року та з вказаного часу ними проводяться всі можливі заходи щодо належного виконання вказаного вище виконавчого провадження (а.с. 18). Разом з тим, суд приймає до уваги, що між відповідачем та дитиною на час вирішення спору відсутній емоційно-психологічний контакт який повинен бути між батьком та дитиною, крім цього, відповідач свідомо самоусунувся від виховання та виконання батьківських обов'язків, не бажає виховувати та належно утримувати свою дитину, не вживав жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.2.ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Як передбачено ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що і було доведено позивачкою в позовній заяві та доданими до неї матеріалами, що відповідач не займається вихованням і утриманням дитини. Як роз'яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З наданих відповідачем пояснень та з матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом останніх семи років не проявляє до дочки [PERSON], батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, а тому суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON] Така поведінка відповідача є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до нього, як позбавлення батьківських прав, а тому слід позов позивачки в частині позбавлення батьківських прав відповідача задовольнити, крім того задоволенню підлягають також позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, виходячи з наступного. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.05.2011 року, з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] [INFO], стягнуто аліменти, щомісячно в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення повноліття останньої, тобто до [INFO], стягнення розпочато з 08.09.2010 року (а.с. 16-17). Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З листа - повідомлення начальника Есентукської міської ради судових виконавців Управління федеральної служби судових виконавців у Ставропольському краю № 26042/15/327958, встановлено що періодично виникають заборгованості, щодо сплати відповідачем аліментів на утримання [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до частини 2 статті 166, частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтями 194,195 СК України передбачено - аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Крім цього, відповідач доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи не надав суду. Окрім цього, не надав доказів, що між сторонами як батьками є узгодженість способу матеріального утримання дитини [PERSON] у позасудовому порядку. Довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам начальника Есентукської міської ради судових виконавців Управління федеральної служби судових виконавців у Ставропольському краю № 26042/15/327958, встановлено що починаючи з 01.06.2014 року по 30.11.2015 року розмір заборгованості відповідача по аліментах становить 113122 рубля 25 коп., що станом на 26.08.2016 року складає 44806 грн. 50 коп. - довідка № 29 від 26.08.2016 року Бобринецького ТВБВ № 10010/093 ПАТ «Ощадбанк України» (а.с. 20). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховування, утримання та піклування стосовно своєї малолітньої доньки [PERSON], а тому у суду є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки та стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по аліментам у розмірі 44806 грн. 50 коп., що станом на 26.08.2016 року еквівалентно 113122 руб 25 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесений позивачкою та документально підтверджений судовий збір, а також судовий збір на користь держави, за позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах.

Outcome: approved