Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні.Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області № 348 о/с від 6 листопада 2015 року вона звільнена із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією установи. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці. При звільненні їй була нарахована одноразова грошова вихідна допомога у розмірі 2\~476,21 грн., яка була зарахована на банківську картку лише 10 березня 2016 року, тобто лише через 86 робочих днів після звільнення..В підтвердження своїх пояснень позивач надала розрахунок заборгованості зазначивши, що згідно довідки про доходи виданої начальником УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, у вересні 2015 року їй нараховано грошове забезпечення у розмірі 2\~558,22 грн., у жовтні 2015 року 3\~593,85 грн.Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у вересні 2015 року становить 22 дні, у жовтні 2015 року - 22 дні.Так, середньоденна заробітна плата складає: 2\~558,22 грн. (вересень 2015 року ) + 3\~593,85 грн. (жовтень 2015 року): 44 робочі дні за два місяці (22 робочі дні у вересні 2015 року та 22 робочі дні у жовтні 2015 року) = 139,82 грн.Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів в період з 06.11.2015 року по день виплати (10.03.2016 року) складає 86 днів (листопад 2015 року -16 дн., грудень 2015 року - 23 дн., січень 2016 року- 19дн., лютий 2016 року - 21 дн., березень 7 дн.).Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день розрахунку, що підлягає стягненню на її користь, становить 139,82 грн. * 86 днів = 12\~024,50 грн. Позивач просить стягнути на її користь з [PERSON] Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12024,50грн. з відрахуванням із зазначеної суми обов"язкових податків та зборів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та залучивши до участі в розгляді справи УДАЇ ГУМВС Українив Донецькій області. Представник відповідача ГУМВС України в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, проте через канцелярію суду надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач працювала в центрі з надання послуг, повязаних з обслуговуванням м. Добропілля, Добропільського та Олександрівського районів УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, який є юридичною особою, несе самостійну матеріальну відповідальність, і був безпосереднім роботодавцем позивача та надавав їй грошове забезпечення. ГУМВС України в Донецькій області не здійснювала нарахування та виплату вихідної допомоги позивачу. Окрім того, вихідна допомога була зарахована на картку позивача 10.03.2016 року, і оскільки [PERSON] України в Донецькій області виконала усі дії щодо виплат коштів позивачу в порядку, визначеним Законом та іншими нормативними актами, то і вина в розумінні ст. 614 ЦК відсутня. Вважають, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки, по-перше, вона не мала трудових відносин з ГУМВС України в Донецькій області, а таким чином не може вимагати будь-яких виплат з такого відповідача і по-друге, як зазначено в додатках до позову, нарахування та сплату усіх коштів проводи саме УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. Таким чином, вимоги позивача є протиправними з огляду на приписи ст. 119 ЦПК (а.с. 43-44). Представник відповідача УДАІ ГУМВС України в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав : Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала оператором компютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Добропілля, Добропільського та Олександрівського районів (на правах відділення м. Добропілля) УДАІ ГУМВС України в Донецькій області та звільнена 06.11.2015 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку з ліквідацією установи відповідно до наказу ГУМВСУ в Д/о від 06.11.2015 року № 348 о/с, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.13-15). Як вбачається з довідки про доходи позивача [PERSON] нарахування заробітної плати здійснювало УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. Останнє нарахування заробітної плати було здійснено в листопаді 2015 року (а.с. 11). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач УДАІ ГУМВС України в Донецькій області є юридичною особою, державною установою, з 10.12.2015 року перебуває в стані припинення (а.с. 66-69). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України " Про оплату праці " порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно ст. 66 Закону України " Про пенсійне забезпечення " до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" ( 400/97-ВР ) нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Підтвердження того, що відповідач УДАІ ГУМВС України в Донецькій області своєчасно не здійснив розрахунок з позивачем підтверджується випискою №1461 від 25 квітня 2016 року по картковому рахунку з якого вбачається, що вихідна допомога у розмірі 2\~476,10 грн. була зарахована позивачу на картку лише 10 березня 2016 року(а.с.12). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12\~024,50 грн. підтверджується розрахунком наданим позивачем. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які в свою чергу підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримання виплати при звільнені з відповідача [PERSON] Державної автомобільної інспекції На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 11, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд\~\~\~

Outcome: partial