Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

17 серпня 2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі також - відповідач, страхова компанія, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»), в якій просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] , що діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] : - страхове відшкодування на утримання в розмірі 136 580 грн 60 коп., страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в розмірі 25038 грн 00 коп., всього - 161618 грн 60 коп.; -пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2026 грн 16 коп., три процента річних у розмірі 388 грн 41 коп., всього - 2414 грн 58 коп. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 46). 08 вересня 2021 року суд задовольнив клопотання представника позивача про проведення судового засідання 20 вересня 2021 року о 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 53). 19 жовтня 2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] , що діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , страхове відшкодування утриманцю в розмірі 102 483 грн 68 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 038 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 6457 грн 49 коп., три відсотки річних у розмірі 1 192 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 136 грн 58 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с. 189). Відповідно до клопотання представника позивача від 20 вересня 2021 року розгляд справи, призначений на 20 вересня 2021 року, був відкладений на 19 жовтня 2021 року о 14 год. 00 хв. Судове засідання, призначене на 19 жовтня 2021 року о 14 год. 00 хв., було відкладено на 08 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання. 02 листопада 2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від представника позивача, відповідно до якої він просив: стягнути з відповідача на користь [PERSON] , що діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , страхове відшкодування утриманцю в розмірі 100 507 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 038 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 7 642 грн 60 коп., три відсотки річних у розмірі 1 401 грн 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 1665 грн 17 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с. 214). Відповідно до клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, суд своєю ухвалою від 02 листопада 2021 року вирішив судове засідання, призначене на 14 год. 00 хв. на 08 листопада 2021 року провести за участю адвоката Ільківа М.М. в режимі відеоконференції (а.с. 222-223). Суд зазначає, що у вказане судове засідання представник позивача в режимі відеоконференції не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «RENAULT MIDLINER», державний номерний знак, [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по автодорозі «Полтава-Олександрія» на 39 км. в бік м. Кременчука Полтавської області поблизу с. Олійники Новосанжарського (Полтавського) району Полтавської області допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-1183-110-20» (калина), державний номерний знак, [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій загинув, а також від отриманих травм помер на місці події пасажир автомобіля марки «ВАЗ-1183-110-20» - [PERSON] . Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «RENAULT MIDLINER» [PERSON] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно з полісом АМ 8551274 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». 26 листопада 2020 року на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» [PERSON] надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого - [PERSON] , за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з яких моральна шкода - 25 038 грн, відшкодування на утримання - 150 228 грн. Страховою компанією прийняте рішення про відшкодування частини неотриманих доходів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, що складає на дату ДТП для осіб від 6 до 18 років - 2118 грн із щомісячним перерахуванням на реквізити, вказані в заяві на відшкодування до досягнення дитиною вісімнадцяти років або до вичерпання ліміту, тобто 635 грн 40 коп. Та було 13.07 2021 виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 13 343 грн 40 коп. (за 21 місяць від дати дорожньо-транспортної пригоди), 06.08.2021 - 635 грн 40 коп., 01.09.2021 - 635 грн 40 коп., 03.09.2021 - 30 849 грн 44 коп., 05.10.2021 - 1976 грн 68 коп. Відносно вимоги про відшкодування моральної шкоди повідомлено, що відповідно до вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплачено моральну шкоду у повному обсязі, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, на реквізити [PERSON] . В свою чергу позивачем наголошено, що рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого суперечить змісту пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Акцентовано увагу на тому, що відповідачем протиправно не сплачено на користь малолітнього [PERSON] відшкодування за моральну шкоду відповідно до вимог пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилання страхової компанії на те, що відповідне страхове відшкодування у повному обсязі на підставі рішення суду сплачено іншій потерпілій - [PERSON] , не спростовує необхідності проведення виплат і сину загиблого - [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи уточнені позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування на утримання в розмірі 100 507 грн, страхове відшкодування моральної шкоди - 25 038 грн, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 7642 грн 60 коп., та відповідно до статті 625 ЦК України - три відсотки річних - 1401 грн 96 коп., інфляційні втрати - 1665 грн 17 коп. 16 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 62-69), відповідно до прохальної частини якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке. Відповідачем наголошено на тому, що законним представником малолітньої особи - [PERSON] здійснено передоручення прав і обов`язків її сина адвокату. А відповідно до частини 2 статті 245 ЦК України, довіреність, що видається в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки відповідна нотаріально посвідчена довіреність (або нотаріально посвідчена угода з адвокатом) в матеріалах справи відсутня, то позов, який підписаний адвокатом, підписано не уповноваженою особою, і має бути повернутий позивачу. Також зазначено, що намагання позивача отримати страхове відшкодування на утримання малолітнього сина загиблого у вигляді одноразової виплати, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є таким, що суперечить йому, оскільки відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Тобто, на думку відповідача, виплата страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого, у вигляді одноразової виплати є лише правом страховика, а не обов`язком. Вказана норма не є імперативною та надає страхувальнику на власний розсуд вирішувати, яким чином йому проводити відшкодування - разовою виплатою, чи щомісячними платежами у порядку, передбаченому статтею 1202 ЦК України. Таким чином, сплативши наступні суми страхового відшкодування у таких розмірах: 13.07 2021 у розмірі 13 343 грн 40 коп. (за 21 місяць від дати дорожньо-транспортної пригоди), 06.08.2021 - 635 грн 40 коп., 01.09.2021 - 635 грн 40 коп., 03.09.2021 - 30 849 грн 44 коп., відповідач зазначив, що всі інші платежі в межах сум страхової виплати сплачуються щомісячно відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України. Відносно моральної шкоди відповідачем наголошено, що встановлений законом загальний розмір такого страхового відшкодування в сумі 50 076 грн (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку) відповідно до вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/28/20 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатило матері загиблого. Враховуючи те, що страховик належним чином виконує свої обов`язки, передбачені чинним законодавством, підстав для нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - немає. Отже, на думку відповідача у задоволенні позову необхідно відмовити. 02 листопада 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 206-209), в якій вказано на належності представника позивача, оскільки до правовідносин, що склались між ним та законним представником малолітньої дитини, не підлягає застосуванню стаття 245 ЦК України, адже [PERSON] не видавалось адвокату довіреності на представництво прав та законних інтересів, а із останнім укладено Договір про надання правової допомоги. Вказано про відсутність необхідності нотаріально посвідчувати договір по надання правничої допомоги, який укладений із батьками, як законними представниками. В іншій частині аргументи представника позивача є аналогічними тим, що викладені в позовній заяві. Додаткового наголошено на необхідності стягнення з відповідача сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. В судове засідання, призначене на 08 листопада 2021 року [PERSON] та адвокат Ільків М.М. не з`явились. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, яке за його клопотанням (а.с. 219) відповідно до ухвали суду від 02 листопада 2021 року (а.с. 222-232) вирішено проводити в режимі відеоконференції, у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судове засідання, призначене на 08 листопада 2021 року, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не насилав, про причини неявки не повідомляв. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 5 статті 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 05 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року був розірваний (а.с. 12-13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] записаний батьком, а позивачка - матір`ю, [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 29 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «RENAULT MIDLINER», державний номерний знак, [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по автодорозі «Полтава-Олександрія» на 39 км. в бік м. Кременчука Полтавської області поблизу с. Олійники Новосанжарського (Полтавського) району Полтавської області допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-1183-110-20» (калина), державний номерний знак, [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій загинув, а також від отриманих травм помер на місці події пасажир автомобіля марки «ВАЗ-1183-110-20» - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14)). Відомості про відповідну події були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2019, розпочато досудове розслідування (а.с. 73). Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «RENAULT MIDLINER» [PERSON] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом АМ 8551274 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (а.с. 70). 08 лютого 2020 року із заявою про виплату страхових відшкодувань до відповідача звернулась [PERSON] (а.с. 76). 26 листопада 2020 року на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» [PERSON] надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого - [PERSON] , за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з яких моральна шкода - 25 038 грн, відшкодування на утримання - 150 228 грн (а.с. 105). 15 грудня 2020 року відповідачем складено лист «Повідомлення щодо виплати страхового відшкодування», в якому вказано на необхідність надання додаткових документів та зазначено, що відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строк для прийняття відповідного рішення за вищевказаною подією припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с. 114-115). Листом від 15 грудня 2020 року представник позивача звертався до відповідача із запитом про надання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 116). Відповіддю від 24.12.2020 № 12/6139 на такий запит відповідачем повідомлено про те, що строк для прийняття відповідного рішення за вищевказаною подією припинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с. 117). Відповідно до заяви про долучення документів (а.с. 116) представником позивача надано страховій компанії вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року (а.с. 118-141), за змістом, якого, в тому числі, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в розмірі 50 076 грн. Відповідачем здійснено відповідно до вказаного вироку розрахунок страхового відшкодування [PERSON] (а.с. 144), та відповідно до платіжного доручення № 17081 від 19 травня 2021 року перераховано кошти в сумі 50 076 грн на рахунок [PERSON] (а.с. 146). Заявами від 19 травня 2021 року (а.с. 147) та від 29 червня 2021 року (а.с. 153) представник позивача долучив до матеріалів страхової справи додаткові документи та уточнив банківські реквізити [PERSON] , відповідно. Страхова компанія своїм листом від 05 липня 2021 року № 12/2615 «Повідомлення щодо виплати страхового відшкодування», повідомила представника позивача про те, що Товариством прийнято рішення про відшкодування частини неотриманих доходів в розмірі 30% прожиткового мінімуму, що складає на дату ДТП для осіб від 6 до 18 років - 2118 грн із щомісячним перерахуванням на реквізити, вказані в Заяві на відшкодування до досягнення дитиною вісімнадцяти років або вичерпання ліміту (а.с. 155-156). В подальшому відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування [PERSON] (а.с. 157), на підставі якого відповідно до платіжного доручення від 13 липня 2021 року № 18467 на рахунок [PERSON] перераховано кошти в сумі 13343 грн 40 коп. (за 21 місяць від дати дорожньо-транспортної пригоди) (а.с. 159). В наступному, страховою компанією були сплачені суми страхового відшкодування 06.08.2021 у розмірі 635 грн 40 коп. (а.с. 160), 01.09.2021 - 635 грн 40 коп. (а.с. 163), 03.09.2021 - 30 849 грн 44 коп. (а.с. 164), 05.10.2021 - 1976 грн 68 коп. У своєму листі від 02 серпня 2021 року (а.с. 161-162) відповідач повідомив позивача про те, що страховою компанією прийняте рішення про відшкодування частини неотриманих доходів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, що складає на дату ДТП для осіб від 6 до 18 років - 2118 грн із щомісячним перерахуванням на реквізити, вказані в Заяві на відшкодування до досягнення дитиною вісімнадцяти років або до вичерпання ліміту, тобто 635 грн 40 коп. Та 13.07.2021 було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 13 343 грн 40 коп. Відносно вимоги про відшкодування моральної шкоди повідомлено, що відповідно до вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплачено моральну шкоду у повному обсязі, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, на реквізити [PERSON] (матері загиблого, яка була цивільним позивачем у кримінальному провадження). Вважаючи, що на користь малолітнього сина потерпілого страхова компанія має сплатити одноразово всю суму страхового відшкодування на утримання, а не виплачуючи її частинами, розтермінувавши їх на певний період, вказуючи на право малолітнього [PERSON] отримати відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що відповідач порушив строки виплати грошового зобов`язання щодо страхових виплат, [PERSON] звернулась до суду в інтересах свого сина, з відповідним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 вказаного Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Щодо нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Вказана норма також є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання страховиком своїх обов`язків по сплаті страхового відшкодування, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновки щодо правозастосування Оцінюючи аргумент відповідача про те, що позов підписаний неуповноваженою особою (адвокатом Ільків М.М.), оскільки укладання договору про надання правничої допомоги здійснено законним представником в порядку передоручення без нотаріального його посвідчення, суд зазначає таке. У відносинах, що склались із законним представником малолітнього [PERSON] - [PERSON] та адвокатом Ільків М.М. на підставі договору про надання правової допомоги 27.07.2021 від 27.07.2021 суд не вбачає відносин передоручення. Відповідно до статті 240 ЦК України, представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Частиною 1 статті 242 ЦК України встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. В той же час, згідно з частиною 2 статті 245 ЦК України, довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Частина 3 статті 59 ЦПК України передбачає, що законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. [PERSON] в силу закону є представником малолітнього [PERSON] , який на час розгляду справи не наділений здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді. В даному випадку не йдеться мова про представництво, яке ґрунтується на договорі і здійснюється за довіреністю. Враховуючи викладене, законний представник, уклавши договір про надання правової допомоги від 27.07.2021 скористався своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 59 ЦПК України. Отже, відповідач помилково прийшов до висновку про необхідність нотаріального посвідчення відповідного договору про надання правової допомоги, з огляду на що, твердження відповідача про підписання позовної заяви неуповноваженою особою суд не приймає до уваги. Надаючи оцінку аргументам позивача та відповідача відносно того, яким чином має здійснюватися страхове відшкодування утриманцю - разовою виплатою чи щомісячними платежами, суд виходить з наступного. Досліджуючи норми ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом вище зазначалось, статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. В той же час, положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Суд зазначає, що вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Виходячи з вищезазначених норм права, суд звертає увагу, що у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19, від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча вказаним Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування на утримання дитини загиблого у повному обсязі однією виплатою відповідають вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду що, враховуючи те, що відповідачем здійснена часткова виплата відповідних сум відшкодування, з відповідача має бути стягнуто невиплачену суму страхового відшкодування на утримання в розмірі 100507 грн однією сумою. Оскільки розтермінування виплати страхового відшкодування суперечить положенням спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому з відповідача на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 100507 грн, що залишається невиплаченим станом на дату розгляду справи. Доводи відповідача щодо правомірності розтермінування виплати страхового відшкодування не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони суперечать положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено строки, порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Посилання відповідача на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, суд відхиляє, оскільки як вже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачено. Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та три проценти річних, починаючи нарахування з дати - 14.07.2021, наступної за датою першого перерахування страхового відшкодування на утримання в неповному обсязі, тобто в сумі 13343 грн 40 коп., враховуючи часткове і поступове погашення такого зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, враховуючи процитовані вище норми чинного законодавства, з урахуванням уточненої позовної заяви страховик за період з 14 липня 2021 року по 08 листопада 2021 року за порушення строків сплати страхового відшкодування на утримання на підставі пункту 36.5 Закону зобов`язаний сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та на підставі частини 2 статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних. Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/100-S)*Q/DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%. Таким чином, страховик за період з 14 липня 2021 року по 08 листопада 2021 року зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , на заборгованість зі сплати страхового відшкодування на утримання пеню у розмірі 6230 грн 18 коп., 3% річних у розмірі 1142 грн 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 1390 грн 10 коп., що відповідає наданому представником позивача розрахунку (а.с. 215-216). Зазначений розрахунок відповідач не спростував. Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення на користь малолітнього сина загиблого [PERSON] з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 25038 грн, суд виходить з наступного. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). І загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Таким чином, розмір відповідного страхового відшкодування зазначеного, у пункті 27.3 статті 27 вказаного Закону, усім особам стосовно померлого становить 4173 грн (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку) х 12 = 50076 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2021 року у справі № 542/28/20, який набрав законної сили 13 вересня 2021 року, відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , в повному обсязі, передбаченому пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнуто на користь матері загиблого - [PERSON] в сумі 50076 грн, яка заявила цивільний позов у відповідному кримінальному провадженні. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Частинами 1- 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Враховуючи викладені норми Основного Закону та чинного законодавства, суд зазначає, що відповідач на виконання рішення суду (вироку), яке набрало законної сили на час розгляду цієї справи в суді, здійснив виплату гр. [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, передбаченому пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В той же час, позивач достовірно знаючи про наявне рішення суду, яким повна сума відшкодування призначена одній особі, не скористалась своїм правом оскаржити відповідний вирок в частині прав, які, на її думку, були порушені. Зважаючи на зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність можливості стягнути зі страхової компанії суму страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 25 038 грн відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки зазначене відшкодування у повному обсязі на підставі рішення суду було стягнуто на користь матері загиблого і страхова компанія позбавлена можливості здійснити виплату такого страхового відшкодування на користь позивача понад розмір, встановлений у відповідній нормі Закону. Отже, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача страхових витрат на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038 грн необхідно відмовити. Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутись до особи, яка визнана винуватою у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої загинув [PERSON] , із позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи - батька малолітньої особи. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми відшкодування в розмірі 20038 грн, підстав для стягнення пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних, нарахованих позивачем на відповідну суму, не має. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи заявлені позивачем до стягнення суми страхових відшкодувань з нарахованими пенею, інфляційними втратами та трьома процентами річних в загальній сумі 136 254 грн 73 коп., то судовий збір за вказаний позов мав би складати 1362 грн 55 коп. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 1092 грн 77 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги задоволено на 80,20% з розрахунку 109269 грн 94 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 136254 грн 73 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 80,20% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 1092 грн 77 коп. з розрахунку: 1362 грн 55 коп. (сума судового збору, яку позивач мав би сплатити) х 80,20% (відсоток задоволених позовних вимог). Іншу частину судового збору в розмірі 269 грн 78 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 27.07.21 від 27.07.2021 (а.с. 33-35), в якому вказано, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги становить 10 000 грн, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с. 43), згідно з яким вартість правової допомоги становить 10 000 грн, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1091436 (а.с. 36), детальний опис наданих послуг [PERSON] (а.с. 211), квитанція до прибуткового касового ордера № 186 від 26.10.2021 (а.с. 212) на підтвердження факту оплати вказаної суми. З детального опису наданих послуг [PERSON] вбачається, що позивачем оплачені наступні послуги адвоката: за аналіз документів, наданих клієнтом - 1000 грн, написання позовної заяви, копіювання матеріалів, направлення на адресу суду - 3000 грн, формування заяви про уточнення позовних вимог від 11.10.2021 - 1500 грн, формування заяви про уточнення позовних вимог від 20.10.2021 - 1500 грн, формування відповіді на відзив - 2000 грн, участь представника позивача у судовому засіданні із Новосанжарським районним судом Полтавської області в режимі відеоконференції - 1000 грн. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності представника позивача, який не з`явився в судове засідання в режимі відеоконференції, то підлягають виключенню оплата послуг адвоката за участь в судовому засіданні. Отже, адвокатом згідно з наданим ним детальним описом надано послуг на загальну суму 9000 грн. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 7218 грн 00 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги задоволено на 80,20%. Сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає розмірі 7218 грн 00 коп. з розрахунку: 9000 грн (сума послуг, наданих адвокатом) х 80,20% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial