Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

02.04.2021\~року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до державного підприємство «Дніпропетровськавтотранссервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якій позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 26.10.2018 року по 31.03.2021\~року у розмірі 134\~259\~грн., а також покласти на відповідача судові витрати, до складу яких входять витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000\~грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. З 06.07.2009\~року по 31.12.2012\~року вона працювала на посаді юрисконсульта у ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс». 01.01.2013\~року була звільнена з посади на підставі ч.\~3 ст.\~38\~КЗпП\~України за власним бажанням. Причиною подання заяви про припинення трудових відносин стала невиплата їй заробітної плати. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 04.02.2014\~року по справі №\~200/5842/13-ц, що набрало законної сили 06.10.2014\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 42\~924 грн. 89 коп., моральну шкоду у сумі 1000 грн., а всього 43\~924 грн. 89 коп. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 23.04.2015\~року по справі №\~200/521/15-ц, яке набрало законної сили 14.12.2015\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34\~524 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 01.07.2016\~року по справі №\~200/9514/16-ц, яке набрало законної сили 12.07.2016\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37\~674 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 26.10.2018\~року по справі №\~200/16823/17, яке набрало законної сили 27.11.2016\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.05.2016 року по 26.10.2018 року у розмірі 90\~596 грн. 56 коп. Загалом за рішеннями судів їй присуджено 205\~719 грн. 45\~коп. В Соборному відділі ДВС у м.\~Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) перебували виконавчі провадження за №№ 45391680, 50301123,\~52616977, 60078219. Листами Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) від 28.04.2020\~року виконавчі листи були повернуті без виконання. Присуджені їй за судовими рішеннями кошти є її власністю у розумінні конституційних та конвенційних норм. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 116 ЦПК України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. А згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Конституцією України гарантовано обов`язковість до виконання судових рішень, а Конвенцією з захисту прав людини та основоположних свобод, - право на справедливий суд та на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У цивільній справі № 569/6583/16 суд дійшов висновку, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні справедливо розраховувати, виходячи з розміру не менше заробітної плати. Оскільки заробітна плата так і не була їй виплачена, відповідач має понести відповідальність, встановлену ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нею нарахований за період часу з 26.10.2018 року по 31.03.2021 року, виходячи з мінімальної заробітної плати, що встановлена законодавцем у цей період. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2018 рік встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, з 1 січня, рівною 3723 гривні; Законом України Про державний бюджет України на 2019 рік у 2019 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, з 1 січня рівною 4173 гривні; Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік у 2020 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня рівною 4723 гривні, а з 1 вересня - 5000 гривень; Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік у 2021 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі, з 1 січня рівною 6000 гривень, а з 1 грудня - 6500 гривень. За підрахунками позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 134\~259 грн. Вона понесе витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. та вже понесла витрати на сплату судового збору у сумі 1\~342 грн. 59 коп., які прохає стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви надсилалась відповідачу двічі, на юридичну адресу підприємства та за місцем його фактичного місцезнаходження. 28.05.2021 року відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позову та доданими до нього документами. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. 15.04.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розподіл судових витрат по справі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією трудової книжки та преюдиційним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2014 року по справі № 200/5842/13-ц, [PERSON] з 06 липня 2009 року по 31 грудня 2012 року працювала на посаді юрисконсульта у Державному підприємстві «Дніпропетровськавтотранссервіс», та була звільнена з посади 01.01.2013 року на підставі ч.\~3\~ст.\~38\~КЗпП\~України за власним бажанням, в зв`язку з невиплатою заробітної плати. Вказаним рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 04.02.2014\~року по справі №\~200/5842/13-ц, яке набрало законної сили 06.10.2014\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 42\~924 грн. 89 коп. та грошові кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 1000 грн. 17.10.2014 року у вказаній справі видано виконавчий лист, який постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нечай Л.С. від 28.04.2020 року повернуто стягувачеві без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 23.04.2015\~року по справі №\~200/521/15-ц, яке набрало законної сили 14.12.2015\~року, стягнуто з ДП\~Дніпропетровськавтотранссервіс на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34\~524 грн. Цим рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача становив 126 грн. 19.02.2016 року у вказаній справі видано виконавчий лист, який постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нечай Л.С. від 28.04.2020 року повернуто стягувачеві без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 01.07.2016\~року по справі №\~200/9514/16-ц, яке набрало законної сили 12.07.2016\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37\~674 грн. 29.09.2016 року у вказаній справі видано виконавчий лист, який постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нечай Л.С. від 28.04.2020 року повернуто стягувачеві без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Рішенням Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 26.10.2018\~року по справі №\~200/16823/17, яке набрало законної сили 27.11.2016\~року, стягнуто з ДП\~«Дніпропетровськавтотранссервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 28.05.2016 року по 26.10.2018 року у розмірі 90\~596 грн. 56 коп. 19.03.2019\~року у\~вказаній справі\~видано виконавчий\~лист, постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нечай Л.С. від 28.04.2020 року повернуто стягувачеві без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Надані позивачем докази доводять той факт, що відповідач, як роботодавець, звільнивши позивача, не дивлячись на вимоги закону та численні судові рішення, остаточного розрахунку з [PERSON] не провів. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2018 року стягнуто на користь [PERSON] з ДП «Дніпропетровськавтотранссервіс» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 26.10.2018 року включно, тобто по день винесення рішення. У цій позовній заяві [PERSON] знову прохає стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 26.10.2018 року, тобто з дня, за який середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні вже стягнуто. Отже, стягненню на користь [PERSON] з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з наступного робочого дня, а саме: з 29.10.2018 року по 31.03.2021 року. Нормою ст. 47 КЗпП України закріплено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які до цього часу відповідачем не виплачені, що встановлено судовими рішеннями та підтверджується постановами державного виконавця про повернення виконавчих листів без виконання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Тобто, зазначена норма стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі N 810/451/17 (провадження N 11-1210апп19). У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) Верховний Суд, погодившись з висновком Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 226/168/15-ц (провадження № 6-1121цс16), ще раз підтвердив відмінність вимог про стягнення заробітної плати та вимог про стягнення з роботодавця відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц). Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, має компенсаторний характер, не підлягає індексації у порядку ст.ст. 1, 33 Закону України «Про заробітну плату», позивач помилково вважала можливим нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законодавцем, у обраний нею період часу. За таких обставин, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 29.10.2018 року по 31.03.2021 року, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача, встановленої рішенням суду від 04.02.2014 року, що є рівною 126 грн. Враховуючи те, що за підрахунком суду у період часу з 29.10.2018 року по 31.03.2021 року було 607 робочих днів, стягненню з відповідача підлягає 76\~482 грн (607 днів х126 грн.). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд\~вважає за необхідне стягнути з відповідача\~\~\~на користь позивача судовий збір у розмірі 764,82 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом [PERSON] визначила попередній розмір витрат на правову допомогу рівним 2\~000\~грн. До ухвалення рішення суду, її представник - адвокат Авраменко\~М.В., звернувся до суду з клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2\~000\~грн. Разом із позовом та вказаним клопотанням до матеріалів справи подано та долучено докази понесення [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 30.03.2021\~року, додаткової угоди №\~1 до договору про надання правової допомоги від 30.03.2021\~року. Виконання договору від 30.03.2021\~року з боку адвоката підтверджується актом №\~1 виконаних робіт / наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 30.03.2021\~року, підписаним сторонами 14.04.2021\~року, згідно із яким ним виконано такі роботи: усна консультація, оформлення позовної заяви по справі №\~932/2737/21, оформлення клопотання з процесуальних питань по справі №\~932/2737/21, що визначено загальною вартістю 2000\~грн. Отже, позивачем доведено і факт понесення витрат на правову допомогу, і факт її надання на визначену суму коштів. Відповідач, отримавши позовну заяву, з визначеним у ній розміром витрат на правову допомогу рівним 2000 грн., своїх заперечень до суду не\~надав. Оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000\~грн., що суд оцінює як виваженою та справедливою сумою. На підставі викладеного та

Outcome: partial