Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду ідо повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 4780,43 грн. отримані нею безпідставно як аліменти. В обгрунтування позову зазначив, що вони відповідачкою по справі - [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2006 року по 20 травня 2015 року. Від спільного проживання у них є син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення суду про розірвання шлюбу від 20 травня 2015 року, сина було залишено проживати з матір'ю, хоча із позовом про визначення місця проживання дитини вона в суд не зверталася. Однак, з 06 листопада 2015 року син постійно проживає з ним, він фактично втік від матері, і добровільно, без всякого примусу перейшов жити до нього. При цьому син пояснив , що мати його б'є, не опікується ним, і веде нездоровий спосіб життя. У звязку з цим я звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну місця проживання дитини та про визначення місця проживання сина зі мною. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 27 вересня 2016 року було змінено місце проживання дитини та визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком, тобто з ним. Крім того, вказаним рішенням було припинено стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина. Таким чином, починаючи з листопада 2015 року і по сьогоднішній день син проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та вихованні, вже на законних підставах. Він влаштував сина в школу, утримує та виховує його, дбає про його розвиток, про його майбутнє, добросовісно виконую свої батьківські обв'язки. Син зареєстрований разомз ним в [ADDRESS] з 17 жовтня 2015 року і по теперішній час там проживає. Матеріально він забезпечений, так як має постійне місце роботи на залізниці, стабільний заробіток; володіє на праві власності житловим будинком в [ADDRESS], в якому є всі умови для проживання сина; за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, фізично та психічно здоровий. Натомість відповідачка, за весь цей період, тобто з листопада 2015 року по теперішній час, лише один раз провідала дитину, не цікавиться навчанням та не приймає ніякої участі в його утриманні, вихованні та лікуванні, не піклується про нього та взагалі не цікавиться дитиною. Вона самоусунулася від виконання своїх материнських об ов"язків, не віддає речей сина, тому він змушений був купувати йому весь одяг, збирати його в школу. Син втік від матері і прийшов жити до нього, і в даний час взагалі не бажає спілкуватися з матір"ю. Син розповідав, що коли він жив з матір'ю, то вона часто була п'яна дома, не готувала їжі, не цікавилася його навчанням у школі. Тобто взагалі не займалася дитиною, притому що синові лише 10 років. Незважаючи на те, що син проживає з ним, в грудні 2015 року відповідачкою був пред'явлений до виконання виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] у відділ Державної виконавчої служби Козятинського МРУЮ. В подальшому виконавчий лист державним виконавцем було направлено в бухгалтерію РФ «Південно-Західна залізниця ПАТ «Українська залізниця» по місцю моєї роботи, де з нього були стягнуті аліменти на користь відповідачки за липень 2016 року в сумі 1358,28 грн., за серпень 2016 року - 1649,14 грн., за вересень 2016 року - 1773,01 грн., а всього в сумі 4780,43 грн. Вважаю, що відповідачка не мала права отримувати з нього кошти на утримання сина, який в той час вже проживав з нею і саме ним утримувався, тобто вона являється недобросовісним набувачем, а тому відповідачка повинна повернути кошти, які отримала як аліменти на утримання сина. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоч належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів , постановляє заочне рішення. Третя особа - орган опіки та піклування Козятинського райдержадміністрації Вінницької області в судовому засіданні не заперечує поти задоволення позову, вважає, що в інтересах дитини необхідно позбавити батьківських прав відповідача. Таке рішення було прийняте і на засіданні комісії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з листопада місяця 2015 року вона повернулася з Олександрії. Дитина втекла від матері, не хотіла з матір"ю проживати. Мати на утримання сина не надає матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що Вони жили з братом. Вже півтора роки брат опікується дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов"язків, залишила дитину в листопаді 2015 року, з того часу не відомо де вона знаходиться, не телефонує, не надає матеріальної допомоги. Умови проживання добрі, є телевізор, є комп"ютер. Суд, вислухавши позивача, свідків, думку органу опіки та піклування , вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково . Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) Відповідач - [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків, протягом тривалого часу вона ніякої участі у вихованні сина не приймає, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток, не цікавиться його життям, навчанням, підготовкою до самостійного життя. Матеріально сина не підтримує. Згідно довідки наданої директором Білопільської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, вихованням учня 5 класу [PERSON] займається його батько [PERSON], мати дитини - [PERSON] вихованням доньки не займався ( а.с. 12,38 ). Той факт, що дитиною - [PERSON] мати не займається, а його вихованням займається батько підтверджується також довідкою завідувача Білопільської амбулаторії (а.с.36) Згідно висновку органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області від 03.04.2017 року комісія одноголосно прийняла рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 150 ч.1,2,3 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 164 СК України підставою для позбавлення особи батьківських прав є встановлення факту того, що батько чи мати ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до роз'яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO], не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання, тому з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані надавати своїй неповнолітній дитині матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. В силу статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких осбставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO], у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення з [PERSON] сплачених [PERSON] аліментів у розмірі 4780 грн. 43 коп. слід відмовити Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача 4780 грн 43 коп , як незаконно стягнутих з нього на користь [PERSON] аліментів втой період, коли син проживав з ним, то в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Так відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року місце проживання дитини [PERSON] [INFO] було визначено проживати з матір'ю.Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27.09.2016 року місце проживання малолітнього [PERSON] було визначено проживати з батьком [PERSON] та цим же рішенням було припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] з дня набрання рішення законної сили. Рішення набрало чинності 21.10.2016 року. Сума стягнутих з [PERSON] аліментів 4780 грн 43 коп, це аліменти, стягнуті на користь [PERSON] в період дії рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2015 року , а тому поверненню позивачу не підлягають.

Outcome: partial