Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 500,00 гривень та стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 10151,00 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, надавши письмові заперечення, в яких вважають обґрунтованим розміром страхового відшкодування - 9167,78 грн., визнавши в цій частині позовні вимоги. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 63). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений телеграмою за зареєстрованим місцем проживання, тому вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2012 року в м. Києві на перехресті вул. Гарматна - вул. Машинобудівна відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль „Volkswagen Polo", номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіль „ЗАЗ Lanos", номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON], що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9043663, зареєстрованою 24.07.2012р. (а.с. 11-12). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого сталась вищезазначена дорожньо-транспортна пригода (а.с. 13). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль „ЗАЗ Lanos", номерний знак [NUMBER], що підтверджується звітом з оцінки транспортного засобу №3876 від 23.08.2012 року з додатками та довідкою (а.с. 10, 14 - 42). 03 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування № АТК 217031 майнових інтересів власника автомобіля „ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER], згідно з яким АТ «ПРОСТО-страхування» прийняло на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу (а.с. 5). 25 липня 2012 року [PERSON] звернулася до АТ «ПРОСТО-страхування із заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, який відбувся 24 липня 2012 року в наслідок ДТП за участю автомобіля „ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER], що є об'єктом страхування (а.с. 8, 9). Внаслідок зазначеної ДТП позивачеві було завдано матеріальної шкоди, яка відповідно до звіту № 3876 з оцінки транспортного засобу від 23 серпня 2012 року становить 10891,00 грн., а саме: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля „ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER], становить - 11601,33 грн. Згідно рахунків-фактур № АТ-0002287 від 29 серпня 2012 року та № АТ-0002727 від 09 жовтня 2012 року, на підставі Розпоряджень № 004202 від 06 вересня 2012 року та № 004934 від 16 жовтня 2012 року АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування отримувачу: СПД [PERSON] за ремонт застрахованого автомобіля „ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 10651,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 52 - 54). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Натомість в матеріалах справи знаходиться Звіт №3876 від 23.08.12р., відповідно до якого розрахований розмір матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню, при цьому, вартість відновлювального ремонту, в т.ч. ПДВ, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 13392,53 грн. Відповідно до вказаного звіту, коефіцієнт фізичного зносу складає 0,31, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з ПДВ, складає - 11601,33 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. При чому, за змістом ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з поставки товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Враховуючи зазначене, у разі якщо страхова сума не перераховується безпосередньо потерпілому, а спрямовується на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок виплати та таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість. У разі, якщо придбання послуг по ремонту застрахованого об'єкта здійснюється у неплатника податку на додану вартість то розрахунок суми виплати здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа не зареєстрована платником податку на додану вартість не має права нараховувати даний податок. Оскільки АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування шляхом перерахування коштів СПД [PERSON], який не є платником податку на додану вартість, розрахунок суми виплати повинен здійснюватися без урахування суми податку на додану вартість. Зважаючи на те, що страхове відшкодування було сплачене на рахунок СПД «[PERSON]», яка відповідно до податкового статусу не є платником податку на додану вартість, сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на розмір податку на додану вартість, а саме: 11601,33 грн. / 1,2 = 9667,78 грн. За змістом ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, при цьому страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Тому, суд вважає, що підлягає застосуванню ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме щодо вирахування франшизи, яка полісом № АВ/2740315 визначена у розмірі 500 грн., а саме: 9667,78 грн. - 500 грн. = 9167,78 грн., оскільки на момент настання страхового випадку, цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «Українська транспортна страхова компанія» та згідно даного полісу, було передбачено франшизу в розмірі 500,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 500,00 грн. та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 9167,78 грн. ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial