Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Просить стягнути на її користь із відповідача ПАТ «УСК «Гарант Авто» страхове відшкодування в сумі 97 714,00 грн., втрати від інфляції в сумі 11 551,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 1 076,19 грн. та пеню в розмірі 13 380,13 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.06.2013 року, приблизно о 01 год. 30 хв. на 498 км. + 930 м. автодороги сполученням Київ - Чоп в селі Новий Милятин Буського району Львівської області, відбулось зіткнення між автомобілем марки «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «MITSUBISHI COLT», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Досудовим розслідуванням встановлено, що причиною вказаного зіткнення стало грубе порушення водієм [PERSON] п.п. 1.2, 1.5, 1.10, 2.3, 2.9, 11.2, 12.1, 12.4, 12.9, 13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у перевищенні ним встановленої у населеному пункті швидкості та керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку і стан автомобіля, втратив контроль над керованістю транспортного засобу, що призвело до виїзду автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення із автомобілем, яким керувала [PERSON] Внаслідок цього, водій автомобіля марки «ЗАЗ LANOS TF69YO» [PERSON] та пасажир цього автомобіля [PERSON] від отриманих травм загинули на місці пригоди. Також, пасажир автомобіля марки «MITSUBISHI COLT» [PERSON] та пасажири автомобіля марки «ЗАЗ LANOS TF69YO» [PERSON] та [PERSON] від отриманих травм померли в Буській ЦРЛ, після їх госпіталізації туди. Крім цього, пасажири автомобіля марки «MITSUBISHI COLT» [PERSON] та [PERSON] тримали різного ступеня тілесні ушкодження. Станом на момент вказаної ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була забезпечена у відповідача ПАТ «УСК «Гарант Авто». Позивачка є матір'ю загиблого [PERSON] У зв'язку із цим, позивачка вважає, що відповідач повинен був виплатити їй суму страхового відшкодування у розмірі 97 714,00 грн., яка складається: із 43 848,00 грн. матеріальної шкоди по втраті годувальника; 14 616,00 грн. моральної шкоди; витрат на поховання сина в сумі 4 300,00 грн. та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 34 950,00 грн. 19.08.2014 року позивачкою було подано до відповідача заяву про виплату страхове відшкодування та долучено необхідні документи. Проте, станом на день подачі цього позову, виплата страхового відшкодування позивачці проведена не була, повідомлення про відмову в цьому чи про надання додаткових документів також від відповідача не надходило. Відтак, позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй зазначений вище розмір страхового відшкодування на суму 97 714,00 грн., а також втрати від інфляції в сумі 11 551 грн., проценти за користування коштами в сумі 1 076,19 грн. та 13 380,13 грн. пені.Оскільки, на жодні вимоги позивачки відповідач не реагує, що змусило її звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши до суду письмове клопотання, у якому просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач ПАТ «УСК «Гарант Авто» явку свого повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 5 серпня 2013 року Прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні молодшим радником юстиції [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013150010000493 від 13.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України у зв'язку із смертю підозрюваного [PERSON], про що вбачається із матеріалів даної справи (а.с. 8-11). Із указаної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 13 червня 2013 року о 01 год. 30 хв. на 498 км. + 930 м. автодороги сполученням Київ - Чоп в селі Новий Милятин Буського району Львівської області, відбулось зіткнення між автомобілем марки «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «MITSUBISHI COLT», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення водієм автомобіля «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, а саме: Розділу 1, п.п. 1.2, 1.5, 1.10, 2.3, 2.9, 11.2, 12.1, 12.4, 12.9, 13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що він, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та рухаючись із швидкістю понад 60 км./год., що є перевищенням встановленої у населеному пункті швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вів автомобіль як найближче до правого краю проїзної частини дороги, втратив контроль над керованістю автомобіля, що призвело до виїзду автомобіля, в стані бокового заносу, на смугу зустрічного руху, створення аварійної обстановки та, як наслідок, до зіткнення із зустрічним автомобілем марки «MITSUBISHI COLT», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок зіткнення, водій автомобіля марки «ЗАЗ LANOS TF69YO» [PERSON] та пасажир цього автомобіля [PERSON] від отриманих травм загинули на місці пригоди, а пасажир автомобіля «MITSUBISHI COLT» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] від отриманих травм помер у приміщенні Буської ЦРЛ. Крім цього, пасажири автомобіля «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були госпіталізовані до Буської центральної районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померли. Водій автомобіля «MITSUBISHI COLT» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та пасажир цього автомобіля [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали різного ступеня тілесні ушкодження, з якими були доставлені в Буську центральну районну лікарню. Відтак, наведене вище процесуальне рішення мотивоване тим, що дана ДТП настала через грубе порушення водієм автомобіля марки «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] п.п. 1.2, 1.5, 1.10, 2.3, 2.9, 11.2, 12.1, 12.4, 12.9, 13.1 Правил дорожнього руху України. Як вбачається із матеріалів справи вказане процесуальне рішення прокурора не оскаржувалось. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є заподіяння шкоди. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно абзацу 1 частини 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до абзацу 4 частини 4 вказаної вище Постанови Пленуму відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В силу ст. 27.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Зі свідоцтва про смерть [PERSON], копія якого є в матеріалах справи, вбачається, що останній помер 13 червня 2013 року, що збігається із датою зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 15). Як убачається зі свідоцтва про народження [PERSON], батьками загиблого є: [PERSON] та [PERSON], котра є позивачкою по справі (а.с. 14). Тобто, судом чітко встановлено наявність родинних зв'язків загиблого [PERSON] із позивачкою по даній справі [PERSON] Поряд із цим, як убачається із страхового поліса АС № 3852211, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 18, 33), керований [PERSON] транспортний засіб марки «ЗАЗ LANOS TF69YO», реєстраційний номер [NUMBER], був належним чином застрахований у страховій компанії ПАТ «УСК «Гарант Авто», що є відповідачем по цій справі. У відповідності до вимог ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В силу ст. 27.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Оскільки, позивачкою не доведено факту своєї непрацездатності, в підтвердження чого нею не представлено будь-яких доказів цього, а відтак, суд вважає, що до задоволення шкода, завдана смертю потерпілого його утриманцям, визначена позивачкою у розмірі 43848,00 грн. до задоволення не підлягає. У відповідності до ст. 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тому, суд вважає, що до задоволення підлягає шкода, заподіяна смертю сина позивачки у розмірі 13764 грн. (1147х12). Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Згідно положень ст. 27.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою були понесенні витрати на поховання сина [PERSON] на загальну суму 38 350,00 грн., про що вбачається із товарного чека від 13.06.2013 року на суму 43 00 грн. та рахунку Я №10 від 30.12.2014 року на суму 34 950 грн. (а.с. 19-20). Оскільки, вказана сума перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а тому суд вважає що до задоволення підлягає сума в розмірі 13 764 грн. (1147х12). За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення на користь [PERSON] із ПАТ «УСК «Гарант Авто» страхового відшкодування на загальну суму 27 528,00 грн., у тому числі: 13 764,00 грн. моральної шкоди та 13 764,00 грн. витрат на поховання потерпілого. У відповідності до вимог ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Як вбачається із матеріалів справи, 19.08.2014 року позивачкою [PERSON] було повідомлено відповідачаПАТ «УСК «Гарант Авто» про дорожньо-транспортну пригоду, а також цього ж дня позивачкою було зареєстровано у відповідача за №20837 заяву про виплату страхового відшкодування та долучено необхідні документи (а.с. 12-13). Статтею 36.5 цього Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведених обставин, суд констатує, що відповідач не виконав свого обов'язку по виплаті страхового відшкодування позивачці, котрий у нього виник із 18.11.2014 року, оскільки 90 днів з дня отримання відповідачем заяви про страхове відшкодування закінчились - 17.11.2014 року. Відтак, суд вважає, що із відповідача на користь позивачки слід стягнути 38 226,02 грн. страхового відшкодування, у тому числі: 27 528,00 грн. шкоди, заподіяної смертю потерпілого, втрати від інфляції в сумі 6 578,62 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 307,71 грн. та пеню в сумі 3 811,69 грн. Окрім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 382,26 грн. Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 23, 625, 1167, 1168, 1187, 1193, 1195, 1196, 1197, 1199, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 27, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та

Outcome: partial