Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Братської селищної ради Братського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В своєму позові позивач зазначає, що 10 липня 1998 року між Релігійною Громадою Євангельських Християн Баптистів м. Вознесенськ та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , договір в цей же день було зареєстровано універсальною товарною біржею "Віконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-57. Зобов`язання по цьому договору було виконано в повному обсязі: позивач сплатив відповідачу оговорену суму - 1500 грн., а той віддав документи та ключі на будинок. Право власності на вказаний будинок зареєстрували в Вознесенському МБТІ, про що свідчить реєстраційний напис №1963 від 14.07.1998 року. В пункті 10 вище зазначеного договору купівлі-продажу вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а це свідчить про те, що при купівлі-продажу будинку ми не знали про необхідність нотаріального посвідчення такого договору. В даний час виникло питання щодо внесення інформації про право власності на будинок до Державного реєстру речових прав. Звернувшись у відповідні органи встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на будинок, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, нотаріально посвідчити договір в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки [PERSON] помер [INFO] . Тому позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 10 липня 1998 року між Релігійною Громадою Євангельських Християн Баптистів м. Вознесенськ та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , договір в цей же день було зареєстровано універсальною товарною біржею "Віконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-57 (а.с. 4). Зобов`язання по договору представником позивача було виконано в повному обсязі: він сплатив оговорену суму - 1500 грн. за купівлю вказаного майна, а відповідач віддав документи на будівлю та ключі від нього. Право власності на вказаний житловий будинок [ADDRESS] зареєстрував в КП "Возенесенському МБТІ", реєстровий номер 1963, відповідно до реєстраційного напису від 14 липня 1998 року (а.с. 5). [PERSON] помер [INFO] , після його смерті спадкову справу заведено не було (а.с. 20-22) При внесенні інформації про право власності на будинок до Державного реєстру речових прав встановлено, що вказаний договір не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на житловий будинок. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 10 липня 1998 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 3-57 від 10 липня 1998 року, укладеним на універсальній товарній біржі "Віконт-Т"; крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved