Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Свалявської ДНК, Свалявської міської ради, [PERSON] про визнання особи такою, що не прийняв спадщину та про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. В обгрунтування доводів посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після якого смерті якого відкрилася спадщина в квартирі [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] у квартирі проживали позивач (дружина померлого) та зареєстрований син [PERSON] , 1979 року народження. Вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] у квартирі не проживає вже тривалий час (понад 5 років), до Свалявської ДНК у визначений законом строк із заявою для прийняття спадщини після смерті батька не звертався, додому не приїжджає, не телефонує, зв`язків сплікування не підтримує, що перешкоджає позивачу прийняти спадщину після смерті чоловіка. Згідно акту громадської комісії з житлових питань, складеного комісією Свалявської міської ради [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2017 року. Також позивач вказує, що прописка [PERSON] у вищезазначеній квартирі створює їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, оскільки син не оплачує плату за користування житловим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті. Вимоги мотивує тим, що позивач є пенсіонер, отримує досить невелику пенсію, однак змушена сплачувати все сама. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що не прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 11.06.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області 07.07.2021 року з повідомленням сторін. Позивач подала до суду заяву (вх. № 4827) про розгляд справи у відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Свадявської ДНК подала до суду заяву (вх. №4681) про розгляд справи у відсутності представника Свалявської ДНК. Заперечень проти позовних вимог до суду не надано, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду. Представник відповідача Свалявської міської ради Павлич В.М. (довіреність №530/02-13 від 01.02.2021 року) подала до суду заяву (вх. №4583) про розгляд справи у відсутності представника Свалявської міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень проти позовних вимог до суду не надано. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою "адресат відсутній. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін, за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ в частині вимоги про визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Свалявським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Закарпатській області, запис № 15 від 22.01.2019 року [PERSON] (чоловік позивача) помер [INFO] . Згідно будинкової книги на час смерті [PERSON] у квартирі проживали дружина [PERSON] (позивач, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ) та зареєстрований [PERSON] , [INFO] (син померлого). Згідно акту\~громадської комісії\~з житлових\~питань №\~87\~від 02.08.2021\~року,\~складеного комісією\~з обстеження\~матеріально-побутових\~умов проживання\~мешканців Свалявської\~територіальної громади\~при виконавчому\~комітеті Свалявської\~міської ради\~в присутності\~двох свідків-сусідів:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~не проживає\~з 2017\~року,\~ в помешканні ні разу не з`явився. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного непроживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] протягом тривалого часу, в тому числі станом на 16.01. 2019 року день смерті спадкодавця (батька) [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Також суд враховує обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні надано достатньо доказів які підтверджують факт не проживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання, а тому відповідач вважається таким, що не прийняв спадщину. Оскільки позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, підставними та такими, які підлягать задоволенню. ОБСТАВИНИ СПРАВИ,\~УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ\~та ОБГРУНТУВАННЯ\~ВИСНОВКІВ СУДУ\~в частині\~вимоги провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням: Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає з січня 2017 року, тобто більше п`яти років (акт громадської комісії з житлових питань № 87 від 02.08.2021 року, складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців Свалявської територіальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради в присутності двох свідків-сусідів: [PERSON] , [PERSON] ). Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При розляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (суд ураховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). З огляду на вищенаведене, суд враховуючи, що [PERSON] без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] більше одного року, ні разу не з`явився в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушив порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає\~за необхідне\~роз`яснити,\~що згідно\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні"\~-\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та додоить висновку, що їх слід задовольнити в повному обсязі. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved