Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.12.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним, в якому просив: визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 567. Скасувати державну реєстрацію речового права на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Свої позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 02.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 1844. Право власності зареєстровано КП «КМБТІ» 23.04.2001 року, про що в реєстрову книгу № д.589 - 216 зроблено запис за реєстровим № 1877. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] є сином померлої [PERSON] 16 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чухрій О.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] . Під час оформлення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. свідоцтва про право на спадщину у відношенні вказаної квартири в межах спадкової справи № 27/2016 з`ясувалося, що 18 жовтня 2016 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, нібито - то посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. 16.05.2011 року за реєстровим № 567 (державний реєстратор - приватний нотаріус Криворучко В.П., рішення про державну реєстрацію індексний номер: 31963633 від 20.10.2016 року). [PERSON] з 22.04.2008 року і до моменту смерті проживав разом з своєю матір`ю в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ніколи не повідомляла та не говорила, що вона продала квартиру. Сторонніх осіб в квартирі ніколи не було. Оригінал правовстановлюючого документу на квартиру (договір купівлі - продажу квартири від 02.04.2001 року, посвідчений ПН КМНО Морозовою С.В. за реєстровим № 1844) до моменту смерті був у [PERSON] а після її смерті - у [PERSON] . Таким чином, позивач стверджує, що договір купівлі - продажу квартири, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений 16.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. за реєстровим № 567, його матір`ю - [PERSON] ніколи не укладався та не підписувався, є підробленим. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кулініч Наталія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2011 р. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року замінено позивача [PERSON] [INFO] на його правонаступника [PERSON] [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, 03.12.2021 року представником позивача адвокатом Іванчук М.М. було подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Третя особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність., зазначила, що договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 16.05.2011 року нею не посвідчувався. Реєстровий номер 567 був використаний у лютому 2011 року на іншу нотаріальну дію. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 02.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 1844. Право власності зареєстровано КП «КМБТІ» 23.04.2001 року, про що в реєстрову книгу № д.589 - 216 зроблено запис за реєстровим № 1877. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.05.2016 року. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження, видане 25.03.1970 р. Генеральним консульством СРСР в м. Лейпціг. 16 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] за реєстровим № 2484, Спадкова справа № 27/2016. Згідно інформації, наданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (довідка КВ - 2016 № 46581 від 21.11.2016 року) право власності на Квартиру [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 02.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 1844. Відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73687598 від 23.11.2016 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. 16.05.2011 року за реєстровим № 567 (державний реєстратор - приватний нотаріус Криворучко В.П., рішення про державну реєстрацію індексний номер: 31963633 від 20.10.2016 року). Проте, згідно відповіді Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю. (вих. № 86 від 07.03.2017 року, вих. № 109/01-16 від 25.11.2021 року), нотаріус не посвідчувала 16.05.2011 року договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Реєстровий номер 567 був використаний нею в лютому 2011 року на іншу нотаріальну дію. Бланк серії ВРК № 450566 був використаний 16.05.2011 року для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, реєстровий номер нотаріальної дії 2167, сторонами по договору були інші особи. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 21.09.2017 року [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту після смерті [PERSON] . П`ятою Київською державною нотаріальною конторою 21.09.2017 року заведена спадкова справа № 498/2017. Позивач зазначає, що наявність спірного договору купівлі - продажу квартири та державної реєстрації речового права на квартиру за відповідачем [PERSON] позбавляє його можливості належним чином оформити право власності в порядку спадкування. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормою ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, зокрема, є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов 'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов 'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частин першої, третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно вимог ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень частини третьої статті 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. У відповідності до частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції з 16 січня 2020 року), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Таким чином, з 16 січня 2020 року, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач до суду не з`явилась, та не скористалась процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позов та надати докази. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 215 визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Наявні в справі письмові докази (письмові відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю.) свідчать, що спірний договір купівлі - продажу квартири нотаріусом не посвідчувався. Враховуючи викладене, оцінивши відповідно до ст. 81 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.05.2011 р. зареєстрований в реєстрі за №567, приватним нотаріусом Кулініч Н.Ю. не посвідчувався, суд вважає, що згідно вимог статей 202, 203, 215 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved