Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У жовтні 2011 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» до [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди завданої ДТП у порядку регресу. Як зазначив позивач у позовній заяві та додаткових поясненнях, 12.07.2008 року автомобілю „Опель-Корса”, д/н [NUMBER], яким керував його власник [PERSON], завдана шкода у результаті ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON], який, керуючи автомобілем „Шевроле Авео”, д/н [NUMBER] не дотримався п. 1.5, 2.3-б, 16.11 Правил дорожнього руху, спричинивши пошкодження автомобілю „Опель-Корса”, д/н [NUMBER]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2008 року у ДТП винним визнано [PERSON] водія автомобіля «Шевроле Авео», д/н [NUMBER]. Власником пошкодженого автомобіля „Опель-Корса”, д/н [NUMBER] з вини відповідача було укладено договір про добровільне страхування наземного транспорту з ЗАТ СК «ВУСО» від 07.08.2007 року (а.с. 9), останній через ВАТ «Кредитпромбанк» м. Донецьк виплатив страхове відшкодування страхувальнику у сумі 32.350 грн. за платіжним дорученням № 13566 від 22 серпня 2008 року. (а.с.13) За договором від 23.12.2009 року про відступлення права вимоги між ЗАТ СК «ВУСО» та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (а.с. 35) останнім був пред'явлений позов до [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», (далі ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), яким з водієм [PERSON] укладено договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджено Полісом від 19.04.2008 року (а.с. 101). Посилаючись на ст.ст. 990, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути солідарно з відповідачів у порядку регресу 32.267,19 грн. та витрати на оплату судового збору. У запереченнях (а.с. 128) відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто», визнаючи що 19 квітня 2008 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/4296177, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власника забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Шевроле Авео», д/н [NUMBER], водночас заперечив проти позову, посилаючись на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування по вказаній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки розмір матеріального збитку позивачем не доведено, оскільки згідно із законодавством страховик має відшкодувати шкоду у межах лімітів на стягнення збитків та відповідно до оцінки розміру шкоди, визначеної у встановленому порядку, між тим наданий позивачем рахунок-фактура є неналежним доказом оцінки, оскільки відповідачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності не передбачено оплата ремонту потерпілому на конкретній СТО, як було вирішено позивачем. При цьому за договором обов'язкового страхування між відповідачами витрати відшкодовуються з врахуванням зносу автомобіля. Крім того, просив відмовити позивачу за пропуском строку позовної давності, зазначивши, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. У процесі розгляду справи, ухвалою суду від 16 серпня 2013 року за клопотанням представника ПАТ «УСК «Гарант-Авто» призначено судову автотоварознавчу експертизу щодо встановлення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Опель» д/н [NUMBER], яким керував його власник [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 12.07.2008 року. (а.с.187) У судових засіданнях представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги з посиланням на обставини викладені у письмових заявах, просив розглядати справу у його відсутності. (а.с.222) Відповідач у судових засіданнях та заявах до суду пояснив, що на підставі документів щодо відшкодування завданої шкоди та наданого Полісу, яким застрахована його цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля «Шевроле Авео», д/н [NUMBER], відшкодувати збитки має ПАТ «УСК «Гарант-Авто», зазначив, що ним сплачена франшизу у передбаченому договором розмірі у сумі 510 грн., а також просив відмовити у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності. У судових засіданнях представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» посилався на письмові заперечення та висновок судової автотоварознавчої експертизи про встановлення вартості матеріального збитку. Суд, заслухавши пояснення відповідачів [PERSON] та представника ПАТ «УСК «Гарант-Авто» дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 56996-01-02, укладеним 07.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ СК «ВУСО» щодо автомобіля «Опель» д/н [NUMBER], якому 12.07.2008 року завдана шкода у результаті ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON], який, керуючи автомобілем „Шевроле Авео”, д/н [NUMBER] порушив п. 1.5, 2.3-б, 16.11 Правил дорожнього руху. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2008 року у ДТП винним визнано [PERSON] водія автомобіля «Шевроле Авео», д/н [NUMBER]. Оскільки власником пошкодженого автомобіля „Опель-Корса”, д/н [NUMBER] було укладено договір про добровільне страхування наземного транспорту, ЗАТ СК «ВУСО» через ВАТ «Кредитпромбанк» м. Донецьк виплатив страхове відшкодування страхувальнику у сумі 32.350 грн. за платіжним дорученням № 13566 від 22 серпня 2008 року. (а.с.13) За договором від 23.12.2009 року про відступлення права вимоги між ЗАТ СК «ВУСО» та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» (а.с.35) останнім був пред'явлений позов до [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», (далі ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), яким з водієм [PERSON] укладено договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджено Полісом від 19.04.2008 року (а.с.101) Стаття 993 ЦК України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: "До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки." Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України: „Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". За ст. 1191 ЦК України: „Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом". Досліджуючи обставини справи стосовно відповідальності обох відповідачів на підставі вищенаведених положень законодавства, судом встановлено наступне. Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. ПАТ «УСК «Гарант-Авто» укладено з відповідачем [PERSON] договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що підтверджено Полісом від 19.04.2008 року (а.с.101), предметом якого було страхування цивільно-правової відповідальності власника забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Шевроле Авео», д/н [NUMBER] на період з 19 квітня 2008 року до 18 квітня 2009 року, передбачену договором франшизу у сумі 510 грн. сплачено [PERSON]. Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Як зазначив представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відповідно до ст.ст. 9.1, 9.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язковий ліміт відповідальності страховика визначено за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25.500 грн. Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизу, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, Страховиком проводиться виплата страхового відшкодування в межах встановленого Законом ліміту відповідальності та не може його перевищувати. Згідно з висновком експерта КНДІСЕ Міністерства юстиції України від 30.10.2013 року «Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Опель» д/н [NUMBER], яким керував його власник [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 12.07.2008 року становить 36.301,23 грн., а саме: сума відновлювального ремонту внаслідок пошкоджень автомобіля у ДТП 12.07.2008 року у розмірі 31.537,57 грн. та втрата товарної вартості у сумі 4.736,66 грн. (а.с.198-202). Як зазначалось, ЗАТ СК «ВУСО» через ВАТ «Кредитпромбанк» м. Донецьк виплатив страхове відшкодування страхувальнику у сумі 32.350 грн. за платіжним дорученням № 13566 від 22 серпня 2008 року. (а.с.13) Таким чином, суд вважає, що підлягає стягненню з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відшкодування збитків у порядку регресу у межах обов'язкового ліміту відповідальності страховика визначеного за шкоду, заподіяну майну потерпілих за мінусом 510 грн., враховуючи виплату [PERSON] у встановленому розмірі франшизу. (а.с.106) Тобто, слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь Публічного акціонерного товариства «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» страхове відшкодування у сумі 24.990 грн. Що стосується відповідальності щодо відшкодування у порядку регресу відповідачем [PERSON] решти збитків, спричинених виплатою страхової суми виплаченої страхувальником потерпілому, то суд виходить з таких обставин. На підставі зібраних документів, зокрема, висновку експерта КНДІСЕ Міністерства юстиції України від 30.10.2013 року «Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Опель» д/н [NUMBER], яким керував його власник [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 12.07.2008 року становить 36.301,23 грн., що складається із суми відновлювального ремонту внаслідок пошкоджень автомобіля у ДТП 12.07.2008 року у розмірі 31.537,57 грн. та втрати товарної вартості у сумі 4.736,66 грн., а також інших матеріалів справи дійшов наступних висновків. Суд вважає, слід виходити із суми відновлювального ремонту внаслідок пошкоджень автомобіля у ДТП 12.07.2008 року у розмірі 31537,57 грн., враховуючи положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначення розміру відшкодування особою, відповідальної за завдані збитки, у межах фактичних витрат, тобто йдеться про вартість матеріального збитку у сумі 31.537,57 грн., що також відповідає умовам договору добровільного страхування наземного транспорту від 07.08.2007 року (пп.11.2 а.с.10-зв.). А саме, сума відновлювального ремонту внаслідок пошкоджень автомобіля у ДТП 12.07.2008 року у розмірі 31537,57 грн. - втрати товарної вартості у сумі 4.736,66 грн.: - 36.301,23 грн., за мінусом 24 990 00 грн. = 11 311, 23 грн. - 4.736,66 грн. = 6 574, 57- 510 = 6 064, 57: Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 6.064,57 грн., яка складається із решти суми спричинених збитків. Посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності не може бути прийнято оскільки зазначений строк не було пропущено. Як встановлено, судом виплата страхового відшкодування позивачем здійснена 22.08.2008 року; звернення з позовом про регрес не відшкодування подано у жовтні 2011 року; на а.с. 27 копія вимоги позивача до страховика-відповідача з долученими поштовими документами направлена та вручена відповідачу у травні 2010 року (а.с.28), відповідь не було отримано. Що стосується інших заперечень відповідачів, то вони спростовуються матеріалами справи, наявністю страхових Полісів щодо забезпеченого транспортного засобу, Полісом добровільного страхування, на який посилався та матеріалами про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведені обставини та на підставі до ст.ст. 989, 993, 999, 1187, 1191 ЦК України, Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Закону України "Про страхування",

Outcome: partial