Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «шахта «Новодзержинська», яке в подальшому було реорганізовано в ТОВ «ОП «шахта імені Святої Матрони Московської». З 16.07.2004 року він працював на зазначеному підприємстві, з 06.04.2006 року в якості підземного електрослюсаря IV розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Із займаної посади його було звільнено на підставі ст. 40 ч.1, у зв'язку із скороченням штату. В день звільнення повний розрахунок з ним проведено не було. Борг відповідача складає за серпень 2014 року 9398,87грн. Окрім того вважає, що відповідачем повинно бути виплачено також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 26293,00грн., суму компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 30720,00грн., та моральну шкоду завдану внаслідок неправомірних дій відповідача в сумі 10000,00грн. Позивач в судове засідання не з'явився, його інтереси в суді представляла [PERSON], яка подала суду заяву розглянути справу у її відсутності. Належно повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Позивач [PERSON] з 16.07.2004 року по 27.08.2014 знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської». (а.с.10-11). 27.08.2014 року він був звільнений з займаної посади у зв'язку з скороченням штату на підставі ст. 40 ч.1 КЗпП України, з виплатою одноразової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.11). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум не провело. Як вбачається з матеріалів справи станом на день звільнення позивача з ТОВ "ОП "Шахта ім. Св. Матрони Московської" заборгованість підприємства по заробітній платі та всіх належних до сплати сум складає 9398 грн. 87 коп. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У зв'язку з тим, що станом на день винесення рішення суду заборгованість не погашена, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що підлягає стягненню сума 9398,87 грн., так як ця сума визначена вже після утримання податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору та профспілкових внесків (а.с.8). Крім цього, виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Дані положення кореспондуються з положення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в п. 2, п. 4 якого зазначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 27.08.2014 року по 14.09.2015 року. Так, позивач відпрацював повних два місяця перед звільненням в червні 2014 року та липні 2014 року. Йому було нараховано заробітну плату за червень 2014 року - 2872,99 грн., за липень 2014 року - 2821,35грн. За цей період позивач [PERSON] відпрацював 42 робочих дні. Таким чином середньоденна заробітна плата складає 2872,99грн. + 2821,35 грн. = 5694,34/42 = 135,57грн. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.08.2014 року по 14.09.2015 року на загальну суму 35790 грн. 48 коп., виходячи із розрахунку 264 робочі дні при середньоденному заробітку у розмірі 135 грн. 57 коп. В одночас суд зазначає, що розрахунок середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, зазначений позивачем в позовній заяві не береться до уваги, оскільки він розрахований без дотримання вищезазначених вимог, тому суд вважає такий розрахунок невірним. Стосовно компенсації за затримку виплати заробітної плати, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, суд зазначає. Відповідно до ст. 115 КЗпП і ст. 24 Закону про оплату праці роботодавець зобов'язаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні у строки, установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати.Таким чином, розрахунок та нарахування компенсації повинні проводити ті роботодавці, які несвоєчасно, із затримкою на один і більше календарних місяців, виплачують заробітну плату своїм працівникам. Якщо заробітну плату не отримано своєчасно з вини працівника, то вона компенсації не підлягає. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Згідно з п.4,5 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 р. № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується. Так індекс споживчих цін за період з вересня 2014 по червень 2015 року складає: вересень 2014 року - (102,90/100)=1,029, жовтень 2014 року - (102,4/100)=1,024, листопад 2014 року - (101,9/100)=1,019, грудень 2014 року - (103,0/100)=1,030, січень 2015 року - (103,1/100)=1,031, лютий 2015 року - (105,3/100)=1,053, березень 2015 року - (110,8/100)=1,108, квітень 2015 року - (114,0/100)=1,140, травень 2015 року - (102,2/100)=1,022, червень 2015 року - (100,4/100)=1,004. Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу визначається шляхом множення місячних індексів за період з вересня 2014 року по червень 2015 року включно - (1,029х1,024х1.019х1,030х1,031х1,053х1,108х1,140х1,022х1,004)=1,556In, далі застосовується розрахунок ЗПчист х (Іn х 100 - 100) : 100 де ЗПчист. - сума заробітної плати після вирахування з неї всіх обов'язкових утримань, не виплачена у строк не з вини працівника, In - індекс інфляції. Тобто порядок розрахунку компенсації заробітної плати повинен виглядати наступним чином: 9398,87х(1,556х100-100)/100х0,556=5225,77 грн. Таким чином на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 5225,77грн. Крім того, суд у частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. зазначає наступне. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд з'ясувавши всі фактичні обставини справи, приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали у незаконному непроведенні розрахунків, позивачу було завдано моральної шкоди. Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є завищеною. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial