Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» №58-к від 16.03.2016 року про його звільнення з посади слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 5 розряду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України, поновити його на цій посаді з 17.03.2016 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 березня 2016 року по день ухвалення рішення, витрати на правову допомогу у сумі 9860 грн. Позов мотивував тим, що з 01.05.2012 року працював у ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» на посаді слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж. 22.02.2016р. брав участь у зборах трудового колективу, які проводились в залі засідань виконавчого комітету Шепетівської міської ради з 09 год. по 10 год. 30 хв. 16.03.2016р. наказом №58-к був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Його участь у зборах трудового колективу розцінено як грубе порушення трудової дисципліни, що призвело до створення негативних організаційних наслідків для нормальної високопродуктивної роботи та є підставою для накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Вважав, що його звільнення з роботи є незаконним, оскільки причини звільнення, наведені в наказі №58-к, не відповідають вимогам КЗпП України та відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 149 КЗпП. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, пояснивши, що з 2007 року працював слюсарем в Шепетівському підприємстві теплових мереж, у 2012 році перевівся в ТОВ «Шепетівка Енергоінвест». За період роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався, мав заохочення. Є членом Ради трудового колективу, 22.02.2016р. з 9 год. по 10 год. 45 хв. брав участь у загальних зборах трудового колективу, які проводились в залі засідань виконавчого комітету Шепетівської міської ради. На зборах був присутній генеральний директор товариства [PERSON], якому рішенням зборів оголошено недовіру. Після зборів він повернувся на своє робоче місце, яке фактично знаходиться в котельні по пров. Короленка, 1А в м. Шепетівка, де переодягнувся та пішов обходити дільницю №1, яка простягається від пров. Короленка до проспекту Миру включно з останнім. 16.03.2016р. його викликав директор [PERSON] та повідомив про своє небажання співпрацювати з ним, після чого йому видали на руки трудову книжку із записом про звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Пояснень у нього не відбирали, наказ про звільнення не видали, службове розслідування не проводилось. Вважає, що його звільнили за незгоду з діями керівника товариства. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, вказавши на те, що 22.02.2016р. були скликані збори трудового колективу для вирішення колективного трудового спору, що пов'язаний з порушеннями роботодавцем норм трудового законодавства та положень колективного договору. Збори проводились з 09 год. по 10 год. 45 хв. в залі засідань виконавчого комітету Шепетівської міської ради, територія якого межує з територією ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» (провулок Короленка, 1А). Після закінчення зборів [PERSON] прослідував на робоче місце. Відповідач не надав доказів того, що [PERSON] був відсутній на робочому місці більше трьох годин. Про перебування [PERSON] на роботі протягом всього робочого часу свідчить табель обліку робочого часу за лютий 2016 року, затверджений генеральним директором, та відповідна оплата роботи за повний місяць. Крім того, відповідачем порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки пояснення у [PERSON] не відбирались, не враховувались обставини, передбачені ч. 3 ст. 149 КЗпП України. Звільнення позивача через фактичну незгоду з діями адміністрації суперечить вимогам колективного договору. Представники відповідача позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] фактично звільнений за прогул, оскільки 22.02.2016р. він був відсутній з 08 год. по 12 год. на своєму робочому місці, так як брав участь на зборах біля міськвиконкому, а після чого відвідав збори, які проводились в приміщенні Шепетівської міської ради по вул. Островського, 4. Своїми діями [PERSON] порушив п. 3.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до яких забороняється в робочий час скликати збори, засідання і наради з громадських справ, що передбачає і особисту участь працівників на таких заходах в робочий час. Ці збори є нелегітимними, оскільки на них не було кворуму, про їх скликання не були повідомлені всі працівники та керівництво товариства, був відсутній секретар зборів. Відповідно до доповідної записки головного інженера встановлено, що 22.02.2016р., починаючи з 08 год., окремі працівники не приступили до виконання своїх посадових обов'язків, серед них був [PERSON], який був відсутній на робочому місці більше 3-х годин. В подальшому ці обставини підтвердились доповідними старшого майстра ДТМ №1 та інженера з підготовки кадрів. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] проти позову заперечив, пояснивши, що в результаті службового розслідування встановлено, що працівник товариства [PERSON] 22.02.2016р. був відсутній на робочому місці більше 3-х годин, а тому ним був виданий наказ про його звільнення. В подальшому просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа без самостійних вимог [PERSON], який залучений до участі в справі судом, позов підтримав, пояснивши, що був переведений на посаду [PERSON] після його звільнення. Вважає, що звільнення [PERSON] та інших працівників є незаконним. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Загальні підстави звільнення працівників визначені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом для того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Статтею 141 КЗпП встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Статтею 147 КЗпП України визначено, що звільнення є одним із заходів стягнення, яке може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни. Порядок застосування дисциплінарного стягнення закріплено у ст. 149 КЗпП, відповідно до правил якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом встановлено, що з 01.05.2012р. [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» на посаду слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду в порядку переведення з Шепетівського підприємства теплових мереж. З 15.08.2012р. оплата праці тарифікована за 5-им розрядом. 16.03.2016р. [PERSON] звільнений з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Як вбачається зі змісту наказу генерального директора ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» про накладення дисциплінарного стягнення згідно п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України №58-к від 16.03.2016р., 22.02.2016р. ряд працівників, зокрема слюсар з ремонту устаткування теплових мереж [PERSON] був відсутній з 08 год. 00 хв. на своєму робочому місці, оскільки був присутній на зборах біля міськвиконкому, а після чого відвідав збори, які проводились в приміщенні Шепетівської міської ради, по вул. Островського, 4 в м. Шепетівка. При звільненні [PERSON] з роботи, відповідач виходив з того, що він без поважних причин був відсутній на своєму робочому місці більше 3-х годин. Також в наказі про звільнення вказано, що [PERSON] порушив п. 3.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», чим грубо порушив трудову дисципліну, що призвело до створення негативних організаційних наслідків для нормальної високопродуктивної роботи та є підставою для накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Межі даного судового розгляду полягають у з'ясуванні питання щодо того, чи був [PERSON] на роботі 22.02.2016р., а якщо не був, то який відрізок часу, та чи були причини його відсутності поважними. При перевірці обставин, пов'язаних із звільненням [PERSON] за прогул, судом об'єктивно встановлено, що він працював слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж на дільниці №1, фактично його робочим місцем була центральна котельня на цій дільниці по провулку Короленка, 1А в м. Шепетівка. Відповідно до робочої інструкції слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж, визначено обов'язки [PERSON], а саме: розбирання, ремонт, реконструкція, складання і установлення арматури на трубопроводах, проведення випробування і налагодження трубопроводів і арматури, та інші роботи з цим пов'язані; та встановлено право вживати дії для запобігання та усунення випадків будь-яких порушень або невідповідностей. За [PERSON] фактично була закріплена дільниця від котельні по пров.Короленка, 1А та весь пр. Миру в м. Шепетівка, на якій він здійснював обхід та перевіряв оглядові теплові камери. Начальником дільниці теплових мереж, а, отже, безпосереднім керівником [PERSON] був [PERSON], який обраний головою Ради трудового колективу, що діє в ТОВ «Шепетівка Енергоінвест». Профспілкова організація не створювалася. [PERSON] працював відповідно до графіка, що діяв в товаристві, а саме п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними - субота і неділя, робочий час з 08 год. по 17 год., обідня перерва з 12 год. по 13 год. 22.02.2016р. [PERSON] як член Ради трудового колективу брав участь у зборах трудового колективу, що проводились в залі засідань виконавчого комітету Шепетівської міської ради. В результаті зборів було прийнято рішення про висловлення недовіри керівництву ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», яке за собою жодних правових наслідків не потягло. Вказані збори трудового колективу проводились 22.02.2016р. з 09 год. по 10 год. 45 хв., що підтверджується повідомленням Шепетівського міського голови. Територія виконавчого комітету Шепетівської міської ради, де знаходиться приміщення зали засідань, межує з територією центральної котельні ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», що по пров. Короленка, 1А в м. Шепетівка. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що після зборів трудового колективу 22.02.2016р. близько 10 год. 45 хв., [PERSON] перейшов через огорожу та прибув на своє робоче місце в центральну котельню по пров. Короленка, 1А в м. Шепетівка. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що працював начальником дільниці теплових мереж в ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» до 29.02.2016р. Був головою Ради трудового колективу товариства, ініціював збори трудового колективу, які проводились 22.02.2016р. з 9 год. по 10 год. 45 хв. На зборах, як член Ради трудового колективу, брав участь [PERSON] - його підлеглий. Після зборів він дав вказівку всім працівникам, в тому числі й [PERSON], повертатися на робочі місця та приступити до роботи, що ними було зроблено. За незгоду з діями адміністрації товариства його звільнили першим, а після нього звільнили [PERSON] та ще чотирьох працівників. Відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці". У табелі обліку використання робочого часу (типова форма №П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи, прогули. Відповідно до табеля обліку робочого часу за лютий 2016 року [PERSON] 22.02.2016р. відпрацював 8 годин, тобто повний робочий день та оплата за лютий 2016 року з ним проведена у повному обсязі. В обґрунтування законності звільнення позивача за прогул відповідачем надані наступні письмові докази. Доповідна головного інженера від 24.02.2016р. про те, що деякі працівники, зокрема [PERSON], був відсутній протягом дня 22.02.2016р. на своєму робочому місці без поважних причин. Доповідна начальника служби охорони від 29.02.2016р. про те, що згідно доповідної головного інженера 22.02.2016р. [PERSON] був відсутній на робочому місці, знаходився у приміщенні міськради. Доповідна головного інженера від 14.03.2016р. про те, що деякі працівники, зокрема [PERSON], був відсутній 22.02.2016р. більше трьох годин на своєму робочому місці без поважних причин, з проханням провести службове розслідування щодо даних в табелі обліку робочого часу. Пояснювальна записка інженера з кадрів від 16.03.2016р. про те, що до її посадових обов'язків не входить перевіряти фактичний відпрацьований час працівниками. Доповідна начальника служби охорони від 18.03.2016р. про те, що [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці без поважних причин 22.02.2016р. близько 3,5 годин, з 08 год. 20 хв. по 12 год., знаходився в приміщенні міської ради. В табелі обліку робочого часу [PERSON] проставлено 8 годин за вказівкою його начальника [PERSON], якого неможливо притягнути до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із звільненням. Запропоновано бухгалтерії підприємства здійснити перерахунок оплати за 22.02.2016р., з метою стягнення коштів за 4 години прогулу в судовому порядку. Наказ №62-к від 18.03.2016р. «Про розрахунок оплати праці за фактично відпрацьований час», доказів виконання якого відповідач не надав. Суд оцінює надані докази критично, оскільки вони суперечливі між собою та первинною обліковою документацією та не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, перша доповідна записка головного інженера про те, що деякі працівники, зокрема [PERSON], був відсутній протягом дня 22.02.2016р. на своєму робочому місці без поважних причин датована 24.02.2016р. Відповідно до резолюції генерального директора з цієї дати почалося службове розслідування. Доповідна начальника служби охорони про те, що за результатами доповідної головного інженера 22.02.2016р. встановлено, що [PERSON] був відсутній на робочому місці, знаходився у приміщенні міськради, датована 29.02.2016р. Отже, під час проведення службового розслідування з приводу прогулу [PERSON], в табелі обліку робочого часу за лютий 2016 року не відмічено його прогул за 22.02.2016р. Крім того, пояснювальна записка старшого майстра ДТМ №1 від 14.03.2016р. підтверджує, що всі працівники по закінченню зборів розійшлися по своїх робочих місцях, а зранку о 8 год. були присутні на зібранні, де отримували рознарядки. Оглянутий судом відеозапис, який відображає частину зборів трудового колективу лише доводить те, що [PERSON] дійсно в них брав участь, що ним не заперечується. Доводи відповідача про тривалість зборів близько 3-х годин є безпідставними та нічим не доведені. Працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори, ради трудових колективів, професійні спілки, які діють в трудових колективах (стаття 245 КЗпП). Не допускається звільнення з роботи за ініціативою адміністрації працівників, які обрані до складу Ради трудового колективу внаслідок незгоди членів Ради з діями адміністрації (п. 5 Розділу 7 колективного договору ТОВ «Шепетівка Енергоінвест»). Суд не вдається до оцінки правомірності здійснення трудовим колективом своїх повноважень на зборах, що мали місце 22.02.2016р., оскільки це не є предметом судового розгляду, і, крім того, рішення цих зборів не потягли за собою жодних юридичних наслідків. Щодо порушення [PERSON] Правил внутрішнього трудового розпорядку, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації на основі типових правил. Відповідачем надані Правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», затверджені головою Ради трудового колективу та генеральним директором товариства 05.01.2015р. Відсутність протоколу зборів трудового колективу вказує на те, що Правила внутрішнього трудового розпорядку, які діють у товаристві, не були затверджені трудовим колективом, крім того відповідач не надав доказів, що [PERSON] був ознайомлений з ними. Рада трудового колективу згоду на звільнення [PERSON] не надавала. Відповідно до повідомлення управління Держпраці від 26.04.2016р., під час перевірки ТОВ «Шепетівка Енерготінвест» на предмет додержання законів про працю встановлено, що письмових пояснень керівництво від [PERSON] не вимагало, актів про відсутність на робочому місці більше трьох годин не складено. За результатами перевірки складено припис про усунення порушень трудового законодавства. Після долучення до матеріалів справи вищезазначеного повідомлення, відповідачем надані суду наступні докази, які суд також оцінює критично та відхиляє. Акт від 16.03.2016р. складений юристом, начальником служби охорони та інженером про те, що [PERSON] відмовився надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 22.02.2016р. При цьому, представник відповідача Козіцький Д.М., який підписав цей акт та був присутній при його складанні, в судовому засіданні пояснив, що така пропозиція [PERSON] поступила після видачі йому трудової книжки із записом про звільнення. Акт про відсутність на роботі від 22.02.2016р., складений організатором з персоналу, головним інженером та начальником служби охорони про те, що [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці та на підприємстві в цілому, з 08.20 по 12 год. Разом з тим, акт складено 22.02.2016р. об 11 год. 55 хв. та без зазначення місця його складення. В доповідних та пояснювальних записках під час службового розслідування посилання на вказані документи відсутні. Таким чином, відповідач не надав суду належні і допустимі докази, які з вірогідністю підтверджували б відсутність [PERSON] на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 22.02.2016р. Що стосується можливого звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами, то суд зауважує, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено у справі, [PERSON] до звільнення стягнень не мав. В наказі про звільнення позивача вказано причини, які не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки в ст. 147 КЗпП не йдеться про підстави звільнення, а лише визначаються види дисциплінарних стягнень. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. При видачі наказу про звільнення відповідачем не було дотримано вимог ст. 149 КЗпП України, а саме відповідач не зажадав від [PERSON] письмових пояснень щодо причин його відсутності на робочому місці більше 3-х годин. Належних та допустимих доказів щодо відмови позивача від дачі пояснень відповідач суду не надав. Під час прийняття рішення про звільнення роботодавцем не враховувалось ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, суд вважає, що наказ №58-к від 16.03.2016 року про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, тому позивач підлягає поновленню на роботі на посаді, яку обіймав. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2016 року, оскільки 16.03.2016р. він працював повний робочий день, що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2016 року, до 03 червня 2016 року, тобто до ухвалення судового рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Так, відповідно до довідки відповідача від 21.04.2016 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 180,64 грн., з чим погодився позивач. Кількість робочих днів за період з 17.03.2016 року по 03.06.2016 року становить 54 дні (11 роб. днів у березні 2016 року + 21 роб. день у квітні 2016 року + 19 роб.днів у травні 2016 року + 3 роб. дні у червні 2016 року). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: 180,64 грн. * 54 дні = 9754,56 грн. Визначаючи до стягнення розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує роз'яснення, викладені у п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" про те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток за період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. Згідно довідки Шепетівського міськрайонного центру зайнятості від 02.06. 2016 року [PERSON] за час перебування на обліку в центрі зайнятості було сплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 1210,83 грн. Таким чином, від загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9754,56 грн. підлягає вирахуванню сума отриманої позивачем допомоги по безробіттю 1210,83 грн, отже до стягнення підлягає 8543,73 грн., при чому вказана сума обрахована до стягнення без врахування обов'язкових платежів та податків. Неврахування судом суми допомоги по безробіттю призведе до подвійної виплати середнього заробітку ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», оскільки відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Суд не може врахувати при обчисленні середнього заробітку [PERSON] кількість робочих днів відповідно до графіка роботи ТОВ «Шепетівка Енергоінвест», затвердженого генеральним директором товариства 16.05.2016р., оскільки така зміна графіку роботи відбулася під час судового розгляду, коли [PERSON] у вказаному товаристві не працював, і з такими змінами в умовах праці ознайомлений не був та згоди не давав. Крім того, це не передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі, тому судовий збір за подання позовної заяви не сплачувався, що у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України є підставою для стягнення судового збору з відповідача у розмірі 1102, 40 грн. в дохід держави і складається з судового збору за подачу позову за вимогами немайнового характеру (поновлення на роботі) та майнового (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Щодо витрат на правову допомогу, то її розмір визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій та роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в суді. Таким чином, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У даній справі правову допомогу [PERSON] надавав адвокат Підопригора Р.Б. за договором про надання правової допомоги від 06.04.2016р. Адвокат надав позивачу правові послуги у виді попередньої консультації, складання процесуальних документів правового характеру та здійснення представництва інтересів особи в суді. На ці послуги адвокат витратив 17 годин, на що вказує розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу. [PERSON] прийняв від адвоката Підопригори Р.Б. надані послуги і згідно квитанції від 03.06.2016р. оплатив йому 9860 грн. Разом з тим, в наданому розрахунку адвокатом були включені послуги, які охоплюються поняттям здійснення представництва інтересів особи в суді та не є процесуальними діями (складання адвокатського запиту та звернення, підготовка заяви про витребування доказів та виклик свідків, підготовка письмового виступу у дебатах), на що витратив 6 годин. Враховуючи викладене, суд вважає, що указані послуги слід врахувати як одну (1 год. = 580), та стягнути з відповідача документально підтверджені та доведені витрати за правову допомогу (консультація 580 грн., складення запиту, заяви, звернення - 580 грн., підготовка позову - 1740 грн., участь в судових засіданнях - 4060 грн.) в сумі 6960 грн. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved