Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

заявниця звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , у якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав щодо останнього на строк 6 місяців та покласти на нього наступні обов`язки: - заборонити перебувати в місці її проживання, що за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань менше 100 метрів до місця її перебування чи роботи, місця навчання [PERSON] , [INFO] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись із нею; - заборонити надсилати смс - повідомлення, вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначається, що заявниця перебувала у фактичних шлюбних відносинах із заінтересованою особою, за час яких у них [INFO] народився син [PERSON] . Зазначає, що спільне життя із [PERSON] стало нестерпним те небезпечним через постійні погрози застосування стосовно неї фізичного та морально-психологічного насильства. Він систематично погрожує, принижує та ображає її нецензурною лайкою, вчиняє тиск, маніпуляції, здійснює переслідування та стеження, надсилає смс - повідомлення із погрозами, що стверджується доданими скіншотами з її телефону. Коли вона відводить сина до садка, то [PERSON] йде на дистанції 1 метра та постійно висловлюється нецензурною лайкою, що негативно впливає на психологічне здоров`я сина та викликає у нього страх. У зв"язку із вищенаведеними фактами вона зверталась до поліції, про що складено відповідні записи. Також вказує, що внаслідок систематичного психологічного насильства її стан здоров"я погіршився, що підтверджено відповідною медичною документацією. В зв`язку із наведеним та з метою захисту своїх законних прав та інтересів заявниця просить видати вказаний обмежувальний припис та встановити зазначені обмеження, оскільки неправомірна поведінка заінтересованої особи може становити небезпеку життю та здоров`ю заявниці. Заявниця в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Гринів Я.В. подала до суду письмову заяву, в якій розгляд справи просить проводити в її та заявниці відсутності, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений відповідно до ч.11\~ст.128 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно з довідкою про склад сім"ї № [NUMBER] , виданою ОСББ "Чайковського 38" 06.10.2020 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). [PERSON] неодноразово вчиняв насильницькі дії щодо заявниці, вчиняв акти домашнього насильства, що загрожувало фізичному та психічному здоров`ю заявниці. У зв`язку із цим [PERSON] зверталась із заявами до поліції, її звернення зареєстровано, проведено профілактичні бесіди про неприпустимість вчинення домашнього насильства, а також винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, складено протокол за ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується листами начальника Коломийського відділу поліції від 18.11.2019 року, 10.06.2020 року, 24.07.2020 року та довідками за результатами проведення перевірки від 16.11.2019 року, 18.05.2020 року, 20.07.2020 року (а.с. 21-29). Згідно з долученою до матеріалів справи медичною документацією, [PERSON] за результатами обстеження лікарем-невропатологом встановлено діагноз: тривожний розлад ( а.с.30-38). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидіюдомашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша (міститься в першому реченні абз. 1) має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма (в другому реченні того ж абзацу) охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма (сформульована в абз. 2) визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited v. Ukraine», № 19336/04, § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи - [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також, враховуючи те, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , такий вид обмеження як заборона наближатися на відстань менше 100 метрів до місця його навчання безпосередньо може вплинути на можливість батька виконувати свої батьківські обов`язки та реалізовувати свої батьківські права. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», правовою позицією Верховного Суду постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19), та

Outcome: partial