Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та просив з урахуванням уточнено до позовної заяви: визнати дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» незаконними з нарахування та обліку заборгованості за [PERSON] за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 11 177 грн. 75 копійок за опалювальний сезон 2014- 2015 року за період з 21 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року; скасувати нараховану Публічним акціонерним товариством «Київенерго» заборгованість за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на загальну суму 11 177 грн. 75 копійок за опалювальний сезон 2014-2015 року за період з 21 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року; встановити факт відсутності заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 11 177 грн. 75 копійок за опалювальний сезон 2014-2015 року за період з 21 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року; визнати дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» незаконними з нарахування та обліку заборгованості за [PERSON] за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 6409 грн. 74 коп. за опалювальний сезон 2015-2016 року за період з 10 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року; скасувати нараховану Публічним акціонерним товариством «Київенерго» заборгованість за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на загальну суму 6409 грн. 74 коп. за опалювальний сезон 2015-2016 року за період з 10 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року; встановити факт відсутності заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS]; встановити факт відсутності заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 6409 грн. 74 коп. за опалювальний сезон 2015-2016 року за період з 10 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Позов обґрунтовує наступним: Відповідно до договору дарування квартири від 12.05.2005 року квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності. Підставою позову є незаконне, без будь-яких правових підстав нарахування та облік заборгованості ПАТ «Київенерго» стосовно позивача на загальну суму 11 177 гривень 75 копійок. та 6409 грн. 74 коп. за опалювальний сезон 2015-2016 р обґрунтування заперечень посилалися на те, що між позивачем та відповідачем не укладалось договору про надання житлово-комунальних послуг та послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку. Договори не були укладені з вини позивача, а тому вина відповідача щодо невиконання зобов'язань відсутня . Посилаючись на відсутність між сторонами відповідних договірних зобов'язань, а також те, що послуги фактично позивачем не надавались, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Про необґрунтованість вказаних вимог, на думку сторони позивача також свідчить нарахування відповідачем плати за послуги з централізованого опалення для категорії інші споживачі . В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості, безпідставності та такому, що суперечить чинному законодавству, оскільки ПАТ «Київенерго» з 01.07.2014 року є виконавцем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою [ADDRESS] та відповідно з цього періоду виставляє мешканцям цього будинку рахунки, позивач не надав жодного документу, що підтверджує, що він відмовився від отримання послуги та отримав відповідний дозвіл, крім того не надано жодного доказу відключеня його квартири від мереж централізованого опалення. Враховуючи викладене відповідач правомірно здійснював нарахування плати за централізоване опалення. Суд, вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572 із змінами внесеними постановою КМУ від 24 січня 2006 р. №45, особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов'язана оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами першою та другою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив. Судами встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» укладено договір № 0810001 від 05.08.2014 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності. (а.с. 190-192) Відповідно до п. 6.1, п. 6.2 Договору договір набирає чинності з 01.07.2014 року і діє до 15 квітня 2015 року - у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на наступний рік. Згідно до «Переліку житлових будинків» до Договору житловий будинок за адресою: [ADDRESS] входить в сферу дії Договору. Отже, з 01.07.2014 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» стало виконавцем послуг з ПО та ЦПГВ для мешканців та/або орендарів житлових/нежитлових приміщень вищевказаного будинку. Згідно з ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання. Пункт 1 ч. З ст. 20 цього ж Закону визначає, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Позивач фактично отримував та споживав послугу з ЦО у спірний період. Доказами цього є наряд про підключення будинку за адресою: [ADDRESS] № 265/5-14 від 22.10.2014 року, (а.с. 195) копія наряду про відключення № 337 К/15 від 08.04.2015 року (а.с. 196), копія наряду про підключення № 34 від 01.10.2015 року (а.с. 192), копія наряду про відключення № 322 від 04.04.2016 року (а.с. 198). Оскільки вищевказаний будинок має централізовану систему опалення, яка не передбачає технічної можливості підключення/відключення окремих житлових приміщень, то Позивач у спірний період отримував та споживав послугу з ЦО, що свідчить про фактичне споживання послуги з ЦО. Така ж позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13. Так, суд зазначає, що пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, твердження позивача, що за умови відсутності Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню він фактично не споживає послугу з ЦО. а тому не зобов'язаний оплачувати вартість фактично наданої послуги є безпідставними та необґрунтованими. З приводу тверджень позивача щодо відмови від послуги з централізованого опалення та відключення від мереж централізованого опалення, суд вважає зазначити наступне: Відносини між виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ тобто ПАТ «Київенерго» та споживачами таких послуг, яким є позивач, врегульовуються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. Пункт 24 Правил передбачає можливість споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Разом із тим згідно із ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних умов і правил експлуатації будинку. Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 р. у справі № 6-96цс12. Будь-які дані, які свідчать про те, що позивач відмовився у передбаченому законодавством порядку від отримання житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Позивач не здійснив дії щодо припинення опалення та гарячого водопостачання належного йому житла, як це передбачено п.п. 23 - 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (з наступними змінами та доповненнями), крім того вій здійснював оплату за вказані послуги. За таких обставин, підстави сумніватися у тому, що відповідач забезпечував надання житлово-комунальних послуг у суду відсутні, а доводи позивача про неотримання житлово-комунальних послуг видаються суду непереконливими. Що стосується якості житлово-комунальних послуг, то як свідчать матеріали справи, відповідних претензії до відповідача позивачем не пред'являлось, відповідних актів-претензій не складалось. Таким чином вбачаються фактичні договірні відносини між сторонами щодо надання послуг з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до п. 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. При здійсненні нарахування оплати за послугу з ЦО у період з 01.12.2014 року - 01.04.2016 року ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» використовувало тарифи, що були затвердженні Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 622 від 28.11.2014; № 439 від 27.02.2015; № 1126 від 31.03.2015; № 1410 від 30.04.2015; № 3226 від 29.12.2015; № 54 від 28.01.2016. При затвердженні тарифів НКРЕКП користувалася такими категоріями споживачів як «населення», «бюджетні установи», «інші споживачі». З моменту набуття відповідачем статусу виконавця послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку за адресою: вул. Гната Юри, 2/12 при здійсненні нарахувань за послугу з ЦО ПАТ «КИВІЕНЕРГО» користувалося послугами Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на підставі договору про закупівлю послуг від 18.08.2014 № 3565. Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2. Договору про закупівлю послуг виконавець зобов'язується надати замовникові послуги щодо обробляння даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою. Згідно з абзацом 3) п.3.3 Договору про закупівлю послуг в межах предмету цього договору виконавець надає послуги з надання та здійснення інформаційно-технологічного супроводження ПАК, в частинах «Модуля нарахування сплати за житлово-комунальні та інші послуги» та «Модуля розрахунків за комунальні послуги з орендарями та власниками нежитлових приміщень у житлових будинках, власниками та квартиронаймачами квартир, які використовуються не за їх призначенням». Відповідно до п. 9.1 Договору про закупівлю послуг термін дії договору встановлюється з 01.07.2014 та діє до 30.06.2015 року включно. Згідно з Додатком 2 до Договору про закупівлю послуг «Перелік житлових будинків, в межах яких надаються послуги» житловий будинок за адресою: вул. Гната Юри, 2/12 входить до сфери дії Договору про закупівлю послуг. Отже, нарахування за послугу з ЦО з використанням тарифу для категорії «інші споживачі» позивачу у період з 01.12.2014 року по 01.04.2015 року відповідач проводив згідно з інформацією, яку отримував від КП «ГІОЦ» відповідно до умов Договору про закупівлю послуг. Відповідач зазначає, що здійсненював нарахування за послугу з ЦО позивачу у період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року по тарифу для категорії «інші споживачі», оскільки в квартирі позивач веде господарську діяльність, а саме: веде діяльність із надання юридичних послуг з відповідним облаштуванням приміщення, крім того згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач є засновником Приватного Підприємства «Юридична компанія «[PERSON] та партнери». Місцезнаходження даної юридичної особи зазначається адреса: [ADDRESS]. Суд з даним висновком відповідача погодитись не може, оскільки, відповідач нараховує заборгованість позивачу за одиницею виміру ГКал, проте така одиниця виміру можлива виключно у випадку наявності будинкових або квартирних приладів обліку теплової енергії. З 08.05.2015 року тариф на послугу у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії складав 16,14 грн.. Опалювальний сезон 2015-2016 року розпочався у м. Києві з 10 жовтня 2015 року, що підтверджується Розпорядженням № 1003 від 09.10.2015 року Київської міської державної адміністрації «Про початок опалювального періоду 2015/2016 року в місті Києві». Опалювальний сезон 2015-2016 року завершився у м. Києві 04 квітня 2016 року, що підтверджується Розпорядженням № 190 від 01.04.2016 року Київської міської державної адміністрації «Про завершення опалювального сезону в місті Києві». Суд вважає , що відповідач зобов*язаний нараховувати позивачу тариф за послуги централізованого опалення , як для населення , а не інші споживачі , так як відсутні відомості про переведення спірного житлового приміщення у нежитлове , дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 року та постанові від 05.11.2013 року у справі № 21-360а13 . Тобто, вимоги позивача, щодо визнання дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» незаконними з нарахування та обліку заборгованості за [PERSON] за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 11 177 грн. 75 копійок за опалювальний сезон 2014- 2015 року за період з 21 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року та визнання дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» незаконними з нарахування та обліку заборгованості за [PERSON] за надання послуг по централізованому опаленню квартири [ADDRESS] на загальну суму 6409 грн. 74 коп. за опалювальний сезон 2015-2016 року за період з 10 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки вони були нараховані по тарифам як інші споживачі , а не по тарифам для населення . Закон України "Про електроенергетику" регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії. Вимога позивача зобов'язати ПАТ "Київенерго" скасувати заборгованість за електричну енергію в сумі 11 177,75 грн., встановити факт відсутності заборгованості та зобов'язати ПАТ "Київенерго" скасувати нараховану заборгованість не підлягає задоволенню з огляду на те , що відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, скасування заборгованість за електричну енергію, встановлення факту відсутності заборгованості та зобов'язання ПАТ "Київенерго" скасувати нараховану заборгованість не передбачене серед способів захисту цивільних прав та інтересів. В судовому засіданні не було встановлено факту договірного погодження сторонами таких способів захисту цивільних прав та інтересів. За таких умов, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ЦПК, у зв'язку з чим у відповідній частині позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial