Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

11.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після смерті батька залишилося спадкове майно - право на земельну частку (пай), на яке вона як спадкоємець має право. Інший спадкоємець - [PERSON] спадщину не прийняла і на неї не претендує. При зверненні в Шаргородську нотаріальну контору з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно з'ясувалось, що [PERSON] не може довести факт родинних стосунків з спадкодавцем, оскільки в свідоцтві про її народження батько не зазначений через те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. Просить встановити юридичний факт, що [PERSON], який помер [INFO], є її - [PERSON] батьком . У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і в заяві до суду. Представник заінтересованої особи - Конатковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова Миронюк Г.І., в судовому засіданні щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Вислухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ч.2 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." Судом встановлено, що [PERSON] з 1955 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], разом вони проживали до 1963 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права і обов'язки як чоловік і жінка, у них в [INFO] народилася дочка [PERSON], (а.с.6,7). У 1963 році батьки заявниці припинили спільне проживання, але [PERSON] не переставав спілкуватися з заявницею [PERSON], проявляв до неї батьківську турботу, створював належний матеріально-побутовий рівень проживання, приймав участь у її вихованні та утриманні. [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі із права на земельну частку (пай) КСП "Весна" с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області розміром 1,62 в умовних кадастрових гектарах (а.с.11). Спадкоємцем [PERSON] за законом є його дочка - заявник по справі [PERSON], яка народилася [INFO] (а.с.4). Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до [INFO], розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. У третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно п.3 постанови Пленуму ВС України у № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і правової позиції ВС України у справі № 6 - 20 цс 15 від 25.02.2015 року: - при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, народженої до 01 січня 2004 року (тобто до набрання чинності Сімейного кодексу) необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю; - справи про встановлення батьківства щодо дитини, народженої після 01 січня 2004 року, суд повинен вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу. Зокрема, вирішення питання застосування законодавства у таких справах значно впливає на можливість використання тих чи інших доказів при встановлені факту батьківства. Коли дитина народилася до 01.01.2004 року, суд бере до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання померлим батьківства за життя згідно зі ст.53 КпШС, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства з матір'ю дитини до її народження, загальний вміст чи виховання ними дитини. У разі смерті чоловіка, який не перебуває з матір'ю дитини у шлюбі, факт його батьківства встановлюється за рішенням суду. З огляду на те, що [PERSON] народилася [INFO], суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України. Відповідно до ст.53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Юридичний факт, що [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджується показами заявника, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим повторно бюро РАГС виконкому Шаргородської районної ради депутатів трудящих Вінницької області 20 липня 1971 року, у якому дані про батька відсутні, при цьому по батькові заявниця зазначена "[PERSON]" (а.с.6); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, з якого вбачається, що прізвище заявника [PERSON] до державної реєстрації шлюбу було "[PERSON]" (а.с.7); довідкою виконкому Конатковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області №568 від 2.12.2016 року, з якої вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Спадкоємцем за законом померлого є діти: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], а саме: протягом шести місяців вступила в фактичне володіння та управління майном померлого, розпорядилася домашніми та особистими речами (а.с.9); сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] виданим 19.09.1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] (а.с.11); повідомленням Жмеринського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції №1287-3.1-04-29 від 07.12.2016 року (а.с.10). На підтвердження обґрунтованості заяви [PERSON] посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], які суду показали, що вони добре знають сім'ю заявника і їм достеменно відомо, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON], які перебували у незареєстрованому шлюбі з 1955 року по 1963 рік. [PERSON] протягом цього часу проживала разом із своїми батьками, які виростили та виховали її, забезпечували матеріально. Сім'я проживала в [ADDRESS], однак у 1963 році батьки [PERSON] перестали проживати разом, але батько не переставав спілкуватися з [PERSON], проявляв до неї батьківську турботу, приймав участь у її вихованні та утриманні.Після одруження [PERSON] переїхала жити в [ADDRESS] Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Таким чином, факт батьківства підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими судом і має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON], яка сталася [INFO] і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved