Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , зазначивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, яким просить зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить йому [PERSON] на праві власності; та земельної ділянки (кадастровий номер - [NUMBER] ), площею - 1.4817 га., що розташована у [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження: 15603962 (спеціальний розділ), накладений постановою серія, номер б/н від 22.07.2016 Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кіровограда Головного територіального управління у Кіровоградській області. Вимоги мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття. 30.09.2013 року державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Зубік В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № б/н, виданим 23.01.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу, постановою державного виконавця Фортечного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Олійник Ю.С. накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Поштовим листом на його адресу було направлено з Кіровоградської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Після ознайомлення з даним виконавчим провадженням, подано заяву на ім"я начальника Фортечного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про скасування постанови про арешт майна та зняття арешту з майна боржника, оголошення заборони на його відчуження. Зі змісту отриманої відповіді стало зрозуміло, що начальником Фортечного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області запропоновано у відповідності до ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» звернутися до суду задля вирішення цього питання у судовому порядку. Вищезазначеною постановою державного виконавця було накладено арешт на усе його майно та оголошено його відчуження на підставі ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з надходженням скарги від стягувача. У нього, як боржника існувала заборгованість по сплаті аліментів. На даний час заборгованість погашена у повному обсязі, аліменти сплачуються своєчасно, має постійне місце роботи та заробітну плату, від сплати аліментів наміру ухилятись не має, у зв`язку з чим відсутні підстави для подальшого існування арешту нерухомого майна боржника. Відповідно до довідки з відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку про здійснення відрахування та виплати з Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області заборгованість по аліментам відсутня, аліменти утримуються. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та 04 лютого 2019 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду ( а.с. 24, 113). За клопотанням представника позивача, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2019 року залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити, пославшись на обставини, які зазначено у позові. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином ( а.с. 153), правом подачі відзиву на позов не скористалась. В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, їх представники не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлялись. Вислухавши виступ представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом з"ясовано, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3141, виданого 30.11.2015 року приватним нотаріусом Зубко О . П. та земельної ділянки, кадастровий номер- [NUMBER] , площею - 1.4817 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] (а.с. 11, 13-16). Згідно актуальної інформації зі спеціального розділу про державну реєстрацію обтяжень за номером запису про обтяження: № 15603962 (спеціальний розділ) від 27.07.2016 14:14:38 щодо вказаних об`єктів нерухомості існує обтяження, а саме арешт нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, серії та номер: б/н, виданий 22.07.2016 року Фортечним ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області державний виконавець Олійник Ю.С. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] (а.с. 12, 93). Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 січня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття, про виконання якого 23 січня 2013 року видано виконавчий лист. У серпні та вересні 2016 року представник позивача звертався до Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо зняття обтяження вказаного нерухомого майна накладеного постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, серії та номер: б/н, виданої 22.07.2016 року Фортечним ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області державний виконавець Олійник Ю.С. (а.с. 19). Начальником Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Федотовим С.В. 09 вересня 2016 року та 05 жовтня 2016 року на заяву повідомлено, що на виконанні знаходиться виконавчий лист № б/н від 23.01.2013 року виданий Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] . 11.07.2016 року до відділу надійшла скарга від стягувачки [PERSON] , в якій вона просить у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та здійснити його опис та реалізацію у встановленому законом порядку. Постановою від 22.07.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 20, 20-зворотня сторона). Старшим державним виконавцем Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кушніренко В.В. винесено постанову в жовтні 2017 року про передачу виконавчого документа: виконавчого листа №б/н виданого 23.01.2013 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. До відділу надійшло повідомлення УФЗБО ГУНП в Кіровоградській області про те, що [PERSON] було переведено для проходження служби до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, що є підвідомчістю Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Аліменти утримано по 11.07.2017 року (а.с. 32). 18 вересня 2018 року за вих.№44570 начальником Фортечного відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Федотовим С.В. на заяву позивача повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 17.09.2018 року у відділі на виконанні не перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № б/н від 23.01.2013 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно спецрозділу виконавчих проваджень, 10.07.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС), у зв`язку з тим, що боржник працював в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області за адресою вул. Преображенська, 2, що територіально відноситься до компетенції Ленінського ВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області. Надати більш детальнішу інформацію неможливо, у зв"язку з тим, що дане виконавче провадження наразі знаходиться на примусовому виконанні в Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 33). Головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва 02 січня 2019 року за вих.№40002407/9 надано розрахунок заборгованості та повідомлено, що станом на 01.02.2019 року заборгованість за виконавчим документом № б/н від 23.01.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року і до його повноліття - відсутня (а.с. 50). Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" регламентує порядок зняття арешту з майна. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Звертаючись з позовом, [PERSON] посилався на те, що на даний час заборгованість за аліментами погашена, а тому немає підстав для подальшого продовження арешту майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. До того ж особа може обрати будь-який спосіб захисту, який не суперечить закону, у випадку, якщо закон або договір не передбачають ефективного способу захисту порушеного права. За правилами цивільного судочинства, зокрема, в позовному (загальному або спрощеному) провадженні судом розглядаються спори, що виникли в сфері матеріальних (цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових) правовідносин. Характерною ознакою учасників матеріальних правовідносин є їх юридична рівність. Захист цих прав здійснюється способами, передбаченими статтею 16 ЦК України з урахуванням спеціальних норм матеріального (цивільного, житлового та інш.) законодавства. Виконання судового рішення в цивільній справі є заключним етапом юрисдикційної діяльності та процесу захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб. Виконавче провадження є стадією цивільного процесу, а не окремою галуззю права. Суб`єктами цих правовідносин є учасники виконавчого провадження, права яких не мають ознак юридичної рівності. Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються не нормами матеріального права, а нормами виконавчого законодавства, в тому числі Законом «Про виконавче провадження». Способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби, що передбачено статтею 447 ЦПК України в чинній редакції. Отже, спори, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, в тому числі між боржником та державним виконавцем, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон «Про виконавче провадження»). Такі спори не є спорами про право матеріальне та розглядаються за правилами розділу VІІ ЦПК («Судовий контроль за виконання судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця. Майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця при завершенні виконавчого провадження; за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту; за рішенням суду у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, а також в порядку оскарження дій/бездіяльності державного виконавця. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що ним оскаржуються дії та рішення державного виконавця щодо підставності арешту, накладеного на його майно як боржника у виконавчому провадженні. Вимоги позовної заяви - зняти арешт з майна. Вчинення цих дій державним виконавцем регулюється Законом «Про виконавче провадження», а сторони спору є учасниками виконавчого провадження. Отже спір, що виник між [PERSON] та державними виконавцями при виконанні судового рішення, регулюється нормами виконавчого законодавства та має розглядатись за правилами розділу VІІ ЦПК України. Підставою для порушення провадження у такій справі має бути скарга боржника на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця. За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то позов про звільнення майна з під арешту повинен розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Відповідно до статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» , учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб"єкти оціночної діяльності, суб"єкти господарювання. За положеннями статті 15 вказаного Закону сторонами у виконавчому проваджені є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична особа або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З наведених норм слідує, що до суду може звернутися особа, яка вважає себе власником майна на яке накладено арешт і вказана особа не є учасником виконавчого провадження. Позивач є стороною виконавчого провадження, а саме боржником і в силу наведених вище правових норм наділений відповідними правами та обов"язками у виконавчому провадженні. Права сторін виконавчого провадження передбачені статтею 19 Закону, зокрема оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, оскільки вони є безпідставними. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed