Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] директора ТОВ "Білоусівка 2007" про стягнення 30000,00 грн. упущеної вигоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, є власником земельної ділянки площею 9,05 га, яку неправомірно протягом 2014 - 2016 років обробляв відповідач, внаслідок чого позивач не отримав дохід. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні землі, а згодом про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі у 2014 році, то і упущена вигода повинна бути сплачена з цього періоду. На даний час земельна ділянка передана позивачу, та знаходиться у його користуванні. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що після визнання рішенням суду недійсною додаткову угоду до договору оренди землі земельна ділянка передана позивачу, доказів того, що відповідач обробляв весь цей період земельну ділянки позивача суду не надано, як і не надано належного розрахунку суму упущеної вигоди. Вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 421870 від 24.10.2006 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,05 га, розташованої в межах Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Дана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ "Білоусівка 2007" строком на 5 років. В 2014 році [PERSON] звернулася з позовом до ТОВ "Білоусівка-2007" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, рішенням суду від 03 червня 2014 року її позов було задоволено. 12 травня 2015 року ухвалою Братського районного суду Миколаївської області було задоволено заяву ТОВ "Білоусівка-2007" про перегляд заочного рішення та скасовано вищевказане рішення суду. Згодом позивач уточнила позовні вимоги та просила суд про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 21.06.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року було визнано недійсною додаткову угоду від 15 квітня 2011 року до договору оренди землі укладену між позивачем та ТОВ "Білоусівка 2007". Згідно з вимогами ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 157 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог щодо розміру завданих збитків позивачем надано довідки відділу статистики щодо середньої врожайності та середньої вартості пшениці озимої, кукурудзи на зерно та соняшника по Братському районі Миколаївської області за 2014 - 2016 рр. Проте, згідно розяснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи позови про відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статтями 156, 157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів. Даний порядок встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» від 19 квітня 1993 р. N 284. Відповідно до п. 3 Порядку неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 2 Порядку передбачено розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як зазначено в ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наступати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно розяснень, що містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК ( 2768-14 ), статті 1166 ЦК ( 435-15 ) така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак суду не надано належних та допустимих доказів незаконного використання відповідачем належної позивачу земельної ділянки за період 2014-2016 рр., не підтверджено реальних збитків чи розміру упущеної вигоди, як того вимагає вищезазначений Порядок. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в звязку із недоведеністю.

Outcome: dismissed