Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Первомайського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про визнання постанови та акту державного виконавця про передачу спірного майна в рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 39964398 недійсними та їх скасування. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив наступне. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено Рішення від 27.05.2013 р. у справі № 484/1006/13-ц (провадження 2/484/564/13) про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] (солідарно) за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18.09.2008 р. 01.10.2013 р. ВДВС Первомайського МРУЮ у Миколаївській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 399643998) по виконанню виконавчого листа № 2-484/564/13 від 03.09.2013р., виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості у сумі 322 456,66 грн. 11.12.2017 р. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа 484/1-006/13, провадження - 6/484136/17) було ухвалено замінити у виконавчому провадженні первісного стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 29.01.2018, 15.03.2018, 02.05.2018 року Державним підприємством «СЕТАМ» були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , на праві приватне власності на підставі договору купівлі-продажу, № 8884, посвідченого 18.09.2008р. приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. і зареєстровано за № 12747. 14.11.2018 р. після ознайомлення з матеріалами виконавчої справи позивачу стало відомо, що 14.05.2018 р. державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було винесено Постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, якою було постановлено передати стягувану ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення заборгованості за Виконавчим листом № 2/484/564/13 р. від 03.09.2013 р., що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, майно: трикімнатна квартира, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За рахунок переданого майна задовольняються вимоги в сумі 1 720,50 грн. за виконавчим провадженням АСВП № 40302393 та вимоги в сумі 266 090,50 за виконавчим провадженням АСВП № 39964398. Також, 14.05.2018 р. державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було складено Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно до якого стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було передано у власність вищевказану квартиру. Вищезазначені документи щодо передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу (Постанова та Акт) позивач вважає незаконними та такими, що винесені з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з тим, що у вказаній квартирі [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Комунтехбудсервіс» № 1215 від 16.11.2018 р. Позивач є матір`ю одиначкою, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00021458911 від 16.11.2018 р. Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів. Згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»: «Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям». Відповідно до статті 177 Сімейного кодексу України: «Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах ... Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло». Статтею 18 закону України «Про охорону дитинства» визначено, що: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових у, мовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім 7 наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла». Також, відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень: «Уразі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області не отримувалось дозволу органів опіки та піклування перед передачею на реалізацію майна. Позивач також наголошувала на тому, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Виходячи з інформації про виконавче провадження, що міститься в АСВП дане виконавче провадження повинно було завершитися ще у квітні 2014 року, чого, на жаль, не відбулося. Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»: «Рішення та дїї виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів». Враховуючи те, що будь-які документи, що стосуються виконавчого провадження у позивача були відсутні, а з матеріалами справи вона ознайомилась 14.11.2018 р., вважає, що строки звернення з позовною заявою нею дотримані. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача Первомайського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, просив постановити рішення на розсуд суду. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на безпідставність позовних вимог. У відзиві на позов наголошував на тому, що малолітня дитина позивача буза зареєстрована у спірній квартирі після укладення іпотечного договору, що є порушенням його умов. Представник третьої особи Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області підтримав позов та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18.09.2008 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] був укладений Договір про надання кредиту № 1686-007/08Р. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1686-007/08Р від 18.09.2008 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: трикімнатна квартира, що розташована за адресою - [ADDRESS] . 27.05.2013 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення у справі № 484/1006/13-ц (провадження 2/484/564/13) про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] (солідарно) за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18.09.2008р. 01.10.2013р. ВДВС Первомайського МРУЮ у Миколаївській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 399643998) по виконанню виконавчого листа № 2-484/564/13 від 03.09.2013 р., виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості у сумі 322456,66 грн. 12 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами Б\\Н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18.09.2008 року укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] , [PERSON] (поручитель) перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 11.12.2017 р. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа 484/1-006/13, провадження - 6/484136/17) було ухвалено замінити у виконавчому провадженні первісного стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 14.05.2018 р. державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було винесено Постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, якою було постановлено передати стягувану ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення заборгованості за Виконавчим листом № 2/484/564/13 р. від 03.09.2013 р., що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, майно: трикімнатна квартира, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За рахунок переданого майна задовольняються вимоги в сумі 1720,50 грн. за виконавчим провадженням АСВП № 40302393 та вимоги в сумі 266090,50 за виконавчим провадженням АСВП № 39964398. Також, 14.05.2018 р. державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було складено Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно до якого стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було передано у власність вищевказану квартиру. З матеріалів справи вбачається, що позивач та її донька були зареєстровані у спірній квартирі 30.09.2009 року, тобто після укладання іпотечного договору. Вирішуючи спір суд виходить з наступних вимог цивільного та цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійс-нення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 7 цієї ж статті вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих об-ставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України передбачено, що: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів. А також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Статтями 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі яке є предметом застави (іпотеки). В частинах 4, 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», а реалізація заставного майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на яке звертається за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ч. І ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна вилученого з цивільного обороту, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 57 цього Закону. Відповідно до вимог п. 1.7. Договору Іпотеки № 1686-007/08Р від 18.09.2008 Іпотекодавець не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, реєструвати інших осіб, передавати у спільну діяльність, лізинг, користування, отже Іпотекодавцем було порушено вимоги договору Іпотеки №1686-007/08Р від 18.09.2008 року (п. 1.7). З урахуванням викладених норм права та встановлених судом обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позову з мотивів, на які посилається позивач немає.

Outcome: dismissed