Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договори оренди земельних ділянок: б/н від 30.12.2010укладеної між ним і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське», щодо передачі в строкове платне користування земельної ділянки площею 6,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0220 і б/н укладений між [PERSON] і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» земельної ділянки площею 6,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0221; скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; уточнивши в судовому засіданні, остаточно просив стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Олексіївське»заборгованість по орендній платі в сумі 11844 (одинадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 40 коп.;визнати недійсним договір суборенди землі б/н укладений 26.11.2019 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» (код ЄДРПОУ 03767707) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Раліївка» (код ЄДРПОУ 30605742) щодо права суборенди земельної ділянки площею 6,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0220; зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» (код ЄДРПОУ 03767707) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Раліївка» (код ЄДРПОУ 30605742) повернути власнику [PERSON] земельну ділянку площею 6,33 га з кадастровим номером 5123580400:01:002:0220 і земельну ділянку площею 6,33 га з кадастровим номером 5123580400:01:002:0221 в стані придатному для цільового використання; наполягав також на скасуванні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40084497 від 13.03.2018 року, номер запису про інше речове право 25213382. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 665645, виданого Миколаївською районною державною адміністрацією 08 жовтня 2007 року, належить земельна ділянка площею 6,33 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0220. 30 грудня 2010 року між ним та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано відділом Держкомзему України у Миколаївському районі Одеської області 09.12.2011 року за № 512358044000222 (проведено державну реєстрацію іншого речового права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.03.2018 року, номер запису про інше речове право 25213382). Проте, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» не використовує належну йому земельну ділянку. В порушення п. 19 договору оренди землі від 30.12.2010 року, яким забороняється передача земельної ділянки в суборенду, без його, позивача, згоди, 26 листопада 2019 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Раліївка» договір суборенди. Зазначав, що будь-яких договірних відносин у нього із Товариством з обмеженою відповідальністю «Раліївка» немає, згоди на укладення договору суборенди на належну йому земельну ділянку не надавав. Також зазначав, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2017 року виданого державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа 75/2017, зареєстровано в реєстрі за № 1571), після смерті [PERSON] , належить земельна ділянка площею 6,3279 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0221. Між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано відділом Держкомзему України у Миколаївському районі Одеської області 09.12.2011 року за № 512358044000223. Додатково свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» укладені договори оренди двох земельних ділянок, в частині виплати орендної плати не виконує належним чином, орендну плату не сплачує, що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом. 23 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 03 червня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів або позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Раліївка», у судове засідання повноважного представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення яке отримане відповідачем. Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Олексіївське», у судове засідання повноважного представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. На адресу суду повернулися конверти з поштовим повідомлення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "Адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Матеріалами справи підтверджено наявність в справі даних про повернення до суду судового повідомлення на ім`я СТОВ «Олексіївське» з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що за нормами Правил надання послуг поштового зв`язку здійснюється за відсутності осіб. Відповідно положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 665645, виданого Миколаївською районною державною адміністрацією 08 жовтня 2007 року, позивачу належать на праві приватної власності земельна ділянка розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області (масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,33 га з кадастровим номером 5123580400:01:002:0220(номер запису про право власності/довірчої власності 25213314 від 05.03.2018 року) (а.с. 6,7,8,9,10). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2017 року виданого державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа 75/2017, зареєстровано в реєстрі за № 1571), після смерті [PERSON] , позивачу належать на праві приватної власності земельна ділянка розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області (масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,3279 га, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0221 (а.с. 15,16,17,18) 30 грудня 2010 року між позивачем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Олексіївське» (код ЄДРПОУ 03767707) (далі за текстом - СТОВ «Олексіївське»)укладено договір оренди землі, кадастровий номер: 5123580400:01:002:0220, площею 6,33 га ріллі строком на 10 (десять) років (далі за текстом Договір оренди 1), який було зареєстровано відділом Держкомзему України у Миколаївському районі Одеської області 09.12.2011 року за № 512358044000222 (проведено державну реєстрацію іншого речового права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.03.2018 року, номер запису про інше речове право 25213382). (а.с. 9,10,11-14) Між [PERSON] та СТОВ «Олексіївське» укладено договір оренди землі, кадастровий номер: 5123580400:01:002:0221, площею 6,33 га ріллі строком на 10 (десять) років (далі за текстом Договір оренди 2), який було зареєстровано відділом Держкомзему України у Миколаївському районі Одеської області 09.12.2011 року за № 512358044000223. (а.с. 19-21) Відповідно до п. 5 Договорів оренди 1 і 2 нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 73686,91 грн. Відповідно до п. 9 Договорів оренди 1 і 2, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від вартості земельної ділянки, на суму 2210 грн. зерновими культурами не нижче 4 класу, послуги автотракторного парку. Згідно п. 11 Договорів оренди 1 і 2, орендна плата вноситься з 30.08. по 31.12. поточного року за який вноситься орендна плата. Відповідно до п. 19 Договорів оренди 1 і 2, забороняється передача земельної ділянки в суборенду. Відповідно до п. 38 Договорів оренди 1 і 2, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, або рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. (а.с. 11-14, 19-21). 26 листопада 2019 року між СТОВ «Олексіївське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Раліївка» (код ЄДРПОУ 30605742) (далі за текстом - ТОВ «Раліївка») укладено договір суборенди землі, кадастровий номер: 5123580400:01:002:0220, площею 6,33 га ріллі (далі за текстом Договір суборенди). (а.с. 22-24) Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договори та інші правочини. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За положеннями статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця. Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму. В ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 3 ст. 626 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Частина 1 ст. 627 ЦК України деталізує принципи договору, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, сторони в договорі мають право зазначати про момент та умови припинення дії договору, відмінні від законодавчо встановлених, оскільки таке право прямо передбачено принципами свободи договору та закріплено загальними нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За правилом частини шостої статті 93 Земельного Кодексу України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Частиною першою статті 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-161цс13, за змістом статей 24 та 25 Закону України «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ст. 32 Закону України «Про оренду землі». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У пункті 19 Договору оренди 1, передбачено, що передача земельної ділянки в суборенду забороняється. Тобто, укладаючи Договір оренди 1 позивач та СТОВ «Олексіївське» погодили, що передача земельної ділянки в суборенду забороняється, без будь-яких застережень. Тлумачення статті 774 ЦК України свідчить, що піднайм (суборенда) - це передача в найм наймачем орендованої ним речі третій особі (піднаймачеві). Договір піднайму по своїй суті є також договором найму, в якому наймач виступає наймодавцем, а піднаймач як наймач. Отже, наймач, будучи стороною в договорі найму, укладає договір піднайму, у якому він сам виступає як наймодавець. Як наслідок ці договори пов`язані між собою як первинний і похідний (додатковий), в силу чого договір піднайму залежить від договору найму. Це зумовлює похідний характер прав піднаймача, зміст договору піднайму в усіх аспектах залежить від змісту договору найму. Відповідно до пункту 38 Договору оренди 1, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємного згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність обставин передачі належної позивачу земельної ділянки в суборенду ТОВ «Раліївка», без відповідної згоди, всупереч волі власника земельної ділянки та умов Договору оренди, укладеного між позивачем і СТОВ «Олексіївське». Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, статтею 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного Кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до частини першої статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд. Зазначеними нормами матеріального права визначено, що систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, необхідно виходити з того, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Згідно з якими договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом, або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо виплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, і не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною підставою для розірвання такого договору, свідчить усталена судова практика Верховного Суду. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 та від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-1932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати, не має правового значення для вирішення цього спору. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Частиною першою статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Укладаючи Договори оренди 1 і 2 між сторонами погоджено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі, але відповідач не надав відповідних доказів, які б підтверджували сплату ним орендної плати. Також, відповідач не скористався іншими встановленими законодавством способами щодо належного виконання ним взятих на себе обов`язків зі сплати орендних платежів. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання Договорів оренди 1 і 2 укладених з СТОВ «Олексіївське», а також скасування їх державної реєстрації, підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення орендної плати суд зазначає наступне: в договорах оренди землі сторонами визначено розмір орендної плати на рівні не менше 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за один рік користування, також, визначена відповідальність орендаря в разі прострочення грошового зобов`язання. Згідно розрахунків наведених позивачем до стягнення підлягає заборгованість по орендній платі по Договору оренди 1 і Договору оренди 2 в сумі 11844,40 грн. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Отже, вимоги позивача щодо стягнення орендної плати підлягають задоволенню. У зв`язку з прийняттям рішення про розірвання Договорів оренди 1 і 2, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо скасування їх державної реєстрації, що в свою чергу не суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 535/681/16-ц. Стосовно позовних вимог позивача про визнання недійсним Договору суборенди землі б/н укладений 26.11.2019 року між СТОВ «Олексіївське» і ТОВ «Раліївка» щодо права суборенди земельної ділянки площею 6,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0220, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання недійсним Договору суборенди землі б/н укладений 26.11.2019 року між СТОВ «Олексіївське» і ТОВ «Раліївка» щодо права суборенди земельної ділянки площею 6,33 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5123580400:01:002:0220, на підставі ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України, як такого, що укладений всупереч вимогам ст. 774 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов` все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів повернути власнику [PERSON] земельні ділянки в стані придатному для цільового використання, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів перебування земельної ділянки площею 6,33 га з кадастровим номером 5123580400:01:002:0221 у володінні і користуванні ТОВ «Раліївка». Стосовно позовних вимог позивача, щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40084497 від 13.03.2018 року, номер запису про інше речове право 25213382, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Виходячи з зазначених вимог закону, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки є зайвою, оскільки відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України, проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки не підлягає до задоволення. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду (інвалід 2 групи), то судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідачів по справі.

Outcome: partial