Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірній квартирі зареєстрований відповідач, яка є колишнім власником. Згідно умов договору купівлі-продажу відповідач зобовязувалась до 01.08.2010 року здійснити повну оплату комунальних послуг по час звільнення і передачі квартири та надати відповідні документи про оплату. В цей же строк, зобовязана була виписати зареєстрованих осіб. Факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останнього можливості в повній мірі реалізувати його право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Не заперечує проти винесення заочного рішення, про що надав суду заяву (вх. 36654 від 09.11.2015 року, а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явилася. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 22, 32, 37), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 38). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 6-7), Витягом з Державного реєстру правочинів № 8752593 від 10.07.2015 року (а.с. 8), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27348962 від 16.09.2010 року (а.с. 9), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 47280743 від 10.11.2015 року та № 47549604 від 13.11.2015 року (а.с. 28-29, 40), а також архівною довідкою № 15437 від 18.11.2015 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 41). Пунктом 3.1.1. вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами визначено, що продавець, [PERSON], зобовязується зокрема до 01.08.2010 року виписати (зніти з реєстраційного обліку) прописаних (зареєстрованих) в квартирі осіб. Відповідно до довідки № 5805 від 09.09.2015 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кіровоградської міської ради», [PERSON] зареєстрована в [INFO] у м. Кіровограді (а.с. 4). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 16). Відповідно до акта від 11.09.2015 року, складеного комісією в складі сусідів та засвідченого начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири № 37 по вул. Маршала Конєва, 23, корп. 3 в м. Кіровограді, в ході якого встановлено, що у вищевказаній квартирі проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Свідок [PERSON] повністю і беззаперечно засвідчив в судовому засіданні обставини щодо не проживання відповідача в спірній квартирі більше шести років. Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованою в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше шести років, що відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. А також реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved