Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить зняти арешт, накладений 29.12.2008 року відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції на автомобіль марки "GREAT", модель: WALL SAFE, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, №кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], а також припинити розшук, оголошений 24.01.2012 року відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, зазначеного автомобіля що належить на праві власності [PERSON] і перебуває у заставі банку, стягнувши з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати. У судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення подальшого затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, що відповідає ч.4 ст.169 ЦПК України. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході виконавчого провадження про стягнення штрафів з [PERSON], 29.12.2008 року відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції був накладений арешт на автомобіль марки "GREAT", модель: WALL SAFE, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, №кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та постановою від 24.01.2012 року було оголошено розшук зазначеного автомобіля відповідача. Разом з тим, зазначений автомобіль являється предметом договору застави №ОDВ0АN02001392 від 06.11.2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON] і на даний час перебуває на зберіганні позивача за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 72. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 07.03.2012 року було ухвалено рішення про звернення стягнення на автомобіль марки "GREAT", модель: WALL SAFE, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, №кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], - для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". Згідно ст.16 Закону України "Про заставу", право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до ч.3, 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 06.11.2006 року, а постанови про накладення арешту Були та оголошення розшуку - у 2008-2012 роках, тобто після укладення договору застави. Отже, звернення стягнення на заставлене майно на користь інших стягувачів, які не є заставодержателями, суперечить Закону, порушує права позивача та перешкоджає виконати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07.03.2012 року. В силу ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо зняття арешту та припинення розшуку автомобіля, що є предметом договору застави, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved