Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку /пай/, посилаючись на те , що 15 листопада 1990 року був прийнятий на роботу в колгосп «Шлях до комунізму» та був прийнятий в члени колгоспу, де працював до 2001 року . У 1997 році в КСП /колишній колгосп/ «Шлях до комунізму» на підставі Указу Президента України №720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» була проведена процедура розпаювання і розпорядженням Красноокнянської РДА від 08 квітня 1997 року №91 було вирішено видати всім членам КСП, в тому числі і йому, сертифікати на право власності на земельну частку /пай/, затверджено розрахунки вартості та розміри окремого земельного паю. На підставі зазначеного розпорядження йому як члену КСП було видано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER] із земель КСП «Шлях до комунізму», що розташована на території Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області розміром 4,6 умовних кадастрових гектарів. Однак ним було втрачено зазначений сертифікат, про що у місцевій газеті «Красноокнянський вісник» ним було розміщено оголошення. При зверненні до відділу в Окнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо видачі йому правовстановлюючого документу йому було повідомлено, що сертифікат видається в одному екземплярі та рекомендовано звернутися до суду. Так як його право на земельну частку (пай) ніким не оспорюється, а з набуттям чинності 01 січня 2013 року Закону України «Про державний земельний кадастр», сертифікати на право на земельну частку (пай ) та державні акти на право власності на землю не видаються ,то можливості відновити втрачений документ у нього немає. Саме тому , з метою захисту своїх прав як власника ,відповідно до ст.392 ЦК України , ст.2 Закону України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) » ,він і звернувся до суду із зазначеним позовом. 06 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху. Після виправлення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 17 серпня 2018 року позовна заява була прийнята до розгляду та провадження по справі було відкрито . 09 жовтня 2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя суддю [PERSON]. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 10.10.2018 року прийнята до провадження. 12 жовтня 2018 року строк підготовчого провадження продовжено до 15 листопада 2018 року. 26 жовтня 2018 року було проведено заміну неналежного відповідача - Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області на належного відповідача - Окнянську селищну раду Окнянського району Одеської області . Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися , однак у письмовій заяві представник позивача просила розглядати справу у їх відсутність , на задоволенні позову наполягала./ а.с.59-61/ Представники відповідачів - Окнянської РДА та Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області - в судове засідання не з'явилися , однак у письмових заявах представники відповідачів просили розглядати справу у їх відсутність , проти задоволенні позову не заперечували./ а.с.66,74/ Неявка вказаних учасників процесу , за наявності заяв про розгляд справи у їх відсутність, не є перешкодою для розгляду справи і тому ,відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність. Представник третьої особа ,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - у судовому засіданні зазначила, що сертифікат є основним документом ,що посвідчує право на земельну частку /пай/, а позивачу такий сертифікат був виданий. Разом з тим, позивач як громадянин іншої держави, не може володіти землею в Україні і тому, на її думку, підстав для задоволення позову немає. Вислухавши пояснення представника третьої особи ,дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП «Шлях до комунізму» Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08 квітня 1997 року №91 та зареєстрований 10 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку / пай/ ,що видаються .Заміна сертифіката на право на земельну частку /пай/ ,що був виданий [PERSON], на державний акт на право власності на землю не проводилася. / а.с.6/ Розмір земельної частки за сертифікатом на право на земельну частку/пай/ серії [NUMBER], що виданий [PERSON] , становить 4,60 в умовних кадастрових гектарах/ а.с.7/. Зазначений сертифікат позивачем було втрачено, про що останній дав оголошення у місцевій газеті «Окнянський вісник» №29 від 20 липня 2018 року /а.с.15/. Таким чином, у позивача відсутній правовстановлюючий документ, на підставі якого можливо виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості), тому він звернувся до суду за захистом свого права на земельну частку (пай). У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, … відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом статей 1, 2, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-ІУ право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку . Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. За таких обставин суд констатує , що у позивача виникло право на одержання земельної частки (паю), оскільки йому було видано сертифікат серії [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП «Шлях до комунізму» Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08 квітня 1997 року №91 ,який був зареєстрований 10 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку / пай/ ,що видаються. Разом з тим , слід зауважити , що Указом Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" передбачено, що метою реформування аграрного сектору економіки було створення умов для рівноправного розвитку різних форм власності та господарювання на землі, вільного їх вибору громадянами України, посилення стимулювання праці та забезпечення на цій основі збільшення виробництва сільськогосподарської продукції. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом зазначених нормативних актів право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. При цьому слід взяти до уваги , що Законом України „Про колективне сільськогосподарське підприємство" передбачено, що діяльність КСП регулюється цим законом, Земельним кодексом України, Законом України „Про власність" (ст.2 Закону). Відповідно до ст.6 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) заборонено передавати у власність іноземним громадянам і особам без громадянства землі сільськогосподарського призначення. Такі ж обмеження щодо права отримання у власність іноземними громадянами і особами без громадянства земель сільськогосподарського призначання містяться і в ст.22 діючого ЗК України. Аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, що обов'язковою умовою отримання членом КСП права на земельну частку (пай) являється наявність громадянства України. Разом з тим, на час звернення до суду позивач є громадянином Республіки Молдова / а.с.5,31/. Інформації щодо громадянства України на час отримання позивачем сертифікату на земельну частку пай у 1997 році останнім суду не надано. Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, що й громадяни України, за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Правовий статус названих категорій осіб визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 4 лютого 1994 року, що закріплює основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні. Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин. Іноземці та особи без громадянства наділені однаковим обсягом дієздатності з громадянами України, проте щодо цієї групи фізичних осіб існують певні загальні обмеження: здійснення іноземцями та особами без громадянства своїх прав і свобод не повинно завдавати шкоди національним інтересам України, правам, свободам і законним інтересам її громадян та інших осіб, які проживають в Україні. Правовий статус іноземців у земельно-правових відносинах врегульовано різними нормативними актами. Так, відповідно до ст.ст. 38,39,40 ЗУ «Про міжнародне приватне право» , право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно (їх належність до нерухомих або рухомих речей, класифікація, виникнення та припинення та відомості, які підлягають внесенню до державних реєстрів), визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться - тобто норма відсилає до права України. Відповідно ж до статті 374 ЦК України іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. На відміну від громадян України, які можуть набувати земельні ділянки всіх категорій і на різних підставах, іноземні суб'єкти права власності на землю обмежені у придбанні земель за категоріями, вибором місця їх розташування, у меті використання, умовах одержання тощо. Так, відповідно до частини четвертої ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам і іноземним державам. Отже, закон взагалі виключає можливість придбання (передачі) іноземними суб'єктами права власності на землю сільськогосподарського призначення. Це пояснюється тим, що відповідно до частини першої ст. 1 Земельного кодексу земля є основним національним багатством країни, що перебуває під особливою охороною держави. Тому її використання іноземними суб'єктами на праві власності може заподіювати шкоду правам і інтересам вітчизняних громадян і суспільству. За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача як громадянина Молдови про визнання права на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не ґрунтуються на законі і тому підстав для задоволення позовних вимог немає . Визнання позову відповідачами - Окнянською районною адміністрацією та Окнянською селищною радою - як таке, що суперечить закону, відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України , судом не може бути прийнято .

Outcome: dismissed