Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В жовтні 2014 року ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним в якому вказував, що 30 липня 2014 року позивач отримав від відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно повідомлення 28 липня 2014 року о 20 годині 20 хвилин в м. Миколаєві [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ-2105", реєстр. номер [NUMBER], виїхав на перехрестя доріг вул. Бутомі та вул. Карпенка на забороняючий (червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення та пошкодив автомобіль "NISSAN TIIDA", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця автомобіля "ВАЗ-2105", реєстр. номер [NUMBER], була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант" за полісом №АІ/0562825 від 15 квітня 2014 року, а тому останній просив страховика відшкодувати завдану ним потерпілій особі матеріальну шкоду. Однак позивач, вказуючи на те, що договір страхування між ним та відповідачем фактично не укладався, поліс страхування не видавався, страховий платіж страхувальник не вносив, просив про визнання договору страхування від 15 квітня 2014 року (страхового полісу №АІ/0562825 від 15 квітня 2014 року) недійсним. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року справу передано за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача Грідін В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, уточнив підстави позову, вказуючи на те, що договір страхування підлягає визнанню недійсним в зв'язку з відсутністю волі позивача на його укладення та відсутністю спрямування сторін на реальне настання наслідків, обумовлених договором, в іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що 15 квітня 2014 року він уклав з уповноваженим представником ТДВ СК "Альфа-Гарант" оспорюваний договір страхування в якому узгоджено всі його умови, в підтвердження укладення договору отримав поліс та сплатив страховий платіж, хоча й не отримав документ про сплату, а тому відсутні жодні підстави для визнання договору недійсним. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 15 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір страхування за яким [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як володільця автомобіля "ВАЗ-2105", реєстр. номер [NUMBER]. Згідно договору відповідач, як страхувальник, зобов'язався сплатити на користь ТДВ СК "Альфа-Гарант" (страховика) страховий платіж взамін зобов'язання останнього протягом одного року відшкодовувати завдану [PERSON] третім особам шкоду, за умови її спричинення останнім в зв'язку з використанням належного йому автомобіля "ВАЗ-2105", реєстр. номер [NUMBER]. На підтвердження укладення договору страхування та його умов 15 квітня 2014 року відповідачу видано поліс №АІ/0562825. В липні 2014 року [PERSON] звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно повідомлення 28 липня 2014 року о 20 годині 20 хвилин в м. Миколаєві відповідач, керуючи автомобілем "ВАЗ-2105", реєстр. номер [NUMBER], виїхав на перехрестя доріг вул. Бутомі та вул. Карпенка на забороняючий (червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення та пошкодив автомобіль "NISSAN TIIDA", реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Звертаючись до суду з позовом про визнання договору страхування (полісу) недійсним, ТДВ СК "Альфа-Гарант" вказував, що спірний договір не відповідає внутрішній волі позивача, не спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним, фактично договір між ним та відповідачем не укладався, поліс страхування не видавався, страховий платіж страхувальником не вносився. Аналізуючи вказані доводи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування", ст. 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зокрема страховий поліс видається при укладенні договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 981 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про страхування", ст. 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Такими вимогами є відповідність правочину вимогам закону та моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу цивільної дієздатності у сторін договору, відповідність правочину вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, спрямування правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним та відсутність порушення прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено, що сторонами укладено договір страхування в якому узгоджено усі істотні умови, договір містить необхідні реквізити, в тому числі підписи страхувальника та представника страховика. В підтвердження факту укладення договору відповідач отримав страховий поліс (який є бланком суворої звітності та не підлягає вільному розповсюдженню), оригінал якого досліджений в судовому засіданні. Таким чином доводи сторони позивача щодо фактичного неукладення договору страхування повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Посилання на невідповідність договору вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки представником позивача не конкретизовано, яка чітко визначена законом обставина призвела до укладення правочину поза волею ТДВ СК "Альфа-Гарант", зокрема щодо вчинення правочину під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини (ст. 229-233 ЦК України), водночас в матеріалах справи відсутні достатні докази, що правочин був вчинений поза волею однієї з його сторін (такими, наприклад, можуть бути матеріали внутрішнього службового розслідування страховика, матеріали перевірки правоохоронних органів, докази розповсюдження у встановленому законом порядку інформації щодо втрати чинності бланками полісів в зв'язку з їх втратою, викраденням тощо). Зокрема відсутність таких доказів підтвердив й сам представник позивача в судовому засіданні. Відсутні жодні докази й укладення сторонами правочину й без його спрямування на реальне настання наслідків, обумовлених договором, тобто фіктивного або удаваного правочину (ст.ст. 234, 235 ЦК України). Та обставина, що [PERSON] не вніс страховий платіж, не вказує на недійсність договору страхування, оскільки згідно ст. 983 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про страхування" та його умов до моменту внесення страхувальником першого страхового платежу договір вважається нечинним (таким, що не почав діяти), а не недійсним, оскільки це різні поняття і мають різні правові наслідки. Таким чином позивачем не обґрунтовано своїх вимог, не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження позову, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а тому в позові слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed