Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

08 жовтня 2020 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач-1, Мінюст), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ) про скасування записів та рішень про державну реєстрацію права власності на квартири. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року, за клопотанням позивача, залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України, [PERSON] про скасування записів та рішень про державну реєстрацію права власності на квартири, як співвідповідачів виконавчий комітет Луцької міської ради (далі відповідач-3), [PERSON] (далі відповідач-4), Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (далі відповідач-5), [PERSON] (далі відповідач-6). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та відповідачуу-2 належав на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Позивачу належало 41/100 цього будинку, а відповідачу-2 59/100. З метою поділу цього будинку на два окремі об`єкти нерухомого майна вказані сторони подали відповідні документи на державну реєстрацію, в результаті чого за ними були зареєстровані дві окремі квартири за позивачем квартира [ADDRESS] . Позивач вважає відповідні рішення державного реєстратора та записи про право власності незаконними, оскільки не було вирішено долю господарських будівель гаражу літ.Б-1, гаражу літ.В-1, огорожі 1, чим порушено її право власності. Крім того, позивач у позові стверджує, що заява до державного реєстратора від її імені підроблена. Також вказує, що запис про державну реєстрацію внесений у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно до винесення відповідного рішення державним реєстратором. З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) скасувати внесене державним реєстратором Бліднер Іванною Владиславівною Реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 12 лютого 2016 року записи за номерами 13502932, 13503226 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 864036807101, на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 864054107101; 2) скасувати прийняті державним реєстратором Бліндер Іванною Владиславівною Реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області рішення про державне реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 березня 2015 року індексні номер 28528201, 28528565 про право приватної власності на квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , власники [PERSON] та [PERSON] . Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні стверджували, що позивач [PERSON] дійсно подавала відповідні заяви державному реєстратору, декларації про реконструкцію будинку та підписувала їх, але представник позивача вважає їх «формальними», «фіктивними» та такими, «що не несуть правові наслідки». Відповідачі-1 та 5 у письмовому відзиві позов заперечили, з тих підстав, що вони не є належними відповідачами у справі. У судовому засіданні представник цих відповідачі відзиви підтримав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач-2 у судовому засіданні позов заперечила. Інші відповідачі своїх відзивів на позов не надали, в судове засідання не прибули. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. З матеріалів справи слідує, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 29 вересня 2015 року позивачу та відповідачу-2 належав на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Позивачу належало 41/100 цього будинку, а відповідачу-2 59/100 (а.с.8-15). 08 лютого 2016 року позивач та відповідач-2 оформили спільну нотаріально посвідчену заяву, в якій стверджували, що не заперечують про надання згоди на реконструкцію житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] під дві квартири (а.с.60). Листом Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 16 грудня 2018 року №20-31/1231, розпорядженням Луцького міського голови від 25 січня 2016 року №32, а також довідкою Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 15 грудня 2015 року №1139-178, квартирам позивача та відповідача-1 присвоєні відповідні адреси (а.с.61-63). 04 січня 2016 року Відділом ДАБК Луцької міської ради була зареєстрована декларація позивача та відповідача-2 про готовність до експлуатацію об`єкта «Реконструкція індивідуального житлового будинку під двохквартирний будинок», [ADDRESS] (а.с.64-67). З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалів оглянутих судом реєстраційних справ слідує, що 12 лютого 2016 року на підставі заяв позивача та відповідача-2 державним реєстратором Бліднер Іванною Владиславівною Реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області внесені записи 13502932, 13503226 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 864036807101 за відповідач-2, на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 864054107101 за позивачем. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із зазначеної норми матеріального права можливо зробити висновок, що судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право позивача. При цьому відповідачем у такому разі має бути саме особа, яка безпосередньо порушила, не визнала або оспорює цивільні права позивача. У розглядуваному випадку, заявляючи даний позов в порядку цивільного судочинства, позивач посилається на порушення її права власності на спірне нерухоме майно, що спричинено незаконними, на її думку, реєстраційними діями в інтересах відповідача-2. Отже, у розглядуваному цивільну спорі, належним відповідачем може бути саме власник нерухомого майна та особа, в інтересах якої проведені реєстраційні дії відповідач-2, а не державні реєстратори, або органи, що здійснюють державну реєстрацію. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 161/12379/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18). З наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позову до державних реєстраторів та органів державної реєстрації Міністерства юстиції України, Виконавчого комітету Луцької міської ради, [PERSON] , Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , оскільки вони не є належними відповідачами у цьому спорі. Що стосується вимог до належного відповідача [PERSON] , суд зазначає таке. Приписи частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачають, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, чинним законодавством, що регулює порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, чітко врегульований порядок та спосіб виконання рішення суду, яким визнається неправомірна державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Вказаний порядок передбачає неможливість у судовому порядку скасовувати чи вилучати записи з Державного реєстру прав. Натомість передбачено можливість скасування рішення державного реєстратора з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав на нерухоме майно. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року №913/175/20, від 18 лютого 2021 року №756/13679/16-ц. Суд не бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року №915/127/18, оскільки він стосувався редакції ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла до внесення змін до неї Законами № 159-IX від 03.10.2019, № 340-IX від 05.12.2019, та не передбачала заборони на скасування записів у Державному реєстрі прав (див. постанову Верховного Суду від 18 лютого 2021 року №756/13679/16-ц). Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що через те, що позивач заявила позовні вимоги про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які в силу імперативних приписів ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не можуть бути скасовані або вилучені, в тому числі судовому порядку, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити саме з цієї підстави. Що стосується вимог про скасування рішень державного реєстратора, суд зазначає наступне. З матеріалів реєстраційної справи слідує, що позивач самостійно звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності за нею квартири [ADDRESS] без зазначення у заяві будь-яких господарських будівель та споруд, для окремого їх внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. При цьому, всі господарські будівлі та споруди, як то гаражі Б-1, В-1, огорожа 1 відображені у технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] . Статтею 188 ЦК України передбачено, що якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Оскільки квартира та належній їй господарські будівлі та споруди є складною річчю, а сама квартира була належним чином зареєстрована за власною заявою позивача, суд дійшов висновку, що не відображення державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно окремих відомостей про господарські будівлі та споруди не порушує будь-яких прав та законних інтересів позивача, оскільки вони відображені у технічній документації на майно, яке засвідчує його характеристики і всі приналежності, як складної речі. До того ж на неодноразові питання суду як позивач так і її представник підтвердили, що господарські будівлі та споруди - гаражі Б-1, В-1, огорожа 1 знаходяться у фактичному користуванні та володінні позивача, вони не зареєстровані за відповідачем-2, а будь-якого спору між ними з приводу їх користування чи володіння не має. Суд зауважує, що стверджуючи про порушення її прав за фактом не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно окремих відомостей про господарські будівлі та споруди позивач не пояснює, яким чином ці обставини є підставою для скасування державної реєстрації права власності на квартиру відповідача-2, яка не претендує на ці будівлі, не реєструвала право власності на них і спору стосовних них між сторонами немає. Стверджуючи у позові про «підробку» заяв від імені позивача, її представник у судовому засіданні та сама позивача вказують, що вона дійсно подавала заяви державному реєстратору і підписувала їх. Це означає, що сторона позивача викладає доводи, які одночасно суперечать один одному і спрямовані на введення суду в оману стосовно дійсних обставин справи. Доводи представника позивача про те, що заяви від імені позивача слід вважати формальними», «фіктивними» та такими, «що не несуть правові наслідки» суд також критично оцінює, оскільки в них відображене волевиявлення позивача на реєстрацію за нею права власності на квартиру, а сторона позивача підтверджує, що саме нею підписувалися ці заяви. Будь-яких доказів протилежного, сторона позивача суду не надала. Зазначаючи у позові про внесення запису про державну реєстрацію на декілька хвилин раніше рішення про державну реєстрацію, позивач не зазначає, яким чином цей факт порушив її права та законні інтереси. Всі інші усні доводи представника позивача, які не відображені як підстави позову у заявах по суті справи, суд відхиляє, оскільки всупереч приписам ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач не подавала суду заяв про зміну предмету або підстав позову. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки господарські будівлі та споруди, які належні позивачу, закріплені за нею та відображені у технічній документації на квартиру, як складної речі, ця технічна документація є частиною відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а стосовно самих господарських будівель та споруд відсутній будь-який спір між сторонами, враховуючи. що всі реєстраційні дії здійснювалися за власним волевиявленням позивача, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які правові підстави для скасування рішень державного реєстратора, у зв`язку з чим у позові в цій частині слід також відмовити.

Outcome: dismissed