Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинська Л.Я. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно за заповітом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON], яка склала заповіт на користь позивачки. Відкрилась спадщина за заповітом, до складу спадщини увійшла квартира [ADDRESS] загальною площею 43,3 кв.м. Право власності на квартиру у позивачки виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинською Л.Я. від 04.04.2012 року та зареєстрованого в реєстрі № 189. На підставі свідоцтва квартира зареєстрована державним реєстратором 03.03.2013 року. В ході оформлення даного житлового будинку між позивачкою та відповідачами виник спір, а саме, відповідачі не визнають добудову веранди до квартири № 1, яку успадкувала позивач. Однак, в самому свідоцтві про право власності від 04.04.2012 року № 189 вказано, про самовільно прибудовану веранду. Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та визнати право власності в порядку спадкування на нерухоме майно за заповітом. Позивачка в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилась, належно та вчасно були повідомлені про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додали заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю, просять позов задоволити. Третя особа приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинська Лілія Ярославівна в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. В розпорядження суду представила спадкову справу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.2012 року (а.с. 7) убачається, що позивач [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] згідно заповіту. Спадщина на яку видано заповіт складається з квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог закону, успадковане майно, було зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав (а.с. 8) від 25.04.2012 року. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10) убачається, що реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 33762446206, згідно опису об"єкту квартира складається з однієї житлової кімнати житловою площею 17, 4 кв.м та кухні, загальною площею 28,00 кв.м. До квартири самовільно прибудовано веранду. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз"яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" у п. 37, що оскільки позови про визнання права власності, що пред"явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов"язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідачі по справі, не визнають того, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано про самовільно збудовану веранду. Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що не визнане право позивача підлягає захисту у встановленому законом порядку.

Outcome: approved