Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в розмірі 20000 грн. та судові витрати. На обґрунтування позову посилався на те, що в період з 1985 року по 01.02.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], після чого шлюб було розірвано в судовому порядку. В період з 1989 року по 27.06.2013 року він був фактично користувачем земельної ділянки [NUMBER] в садівничому товаристві «Протон», а згодом і її власником. В цей період він обробляв садову ділянку, насаджував багаторічні насадження, здійснював будівництво садового будинку та інших елементів благоустрою. В період з 1996 року [PERSON], яка є матір'ю його колишньої дружини, передала [PERSON] членську книжку члена садівничого товариства «Протон». Остання передала йому членську книжку після чого він в інтересах сім'ї за згодою [PERSON] вже офіційно користувався земельною ділянкою. В 2006 році він вступив до садівничого товариства «Протон» та отримав членську книжку. 28 квітня 2008 року рішенням правління садівничого товариства "Протон" йому була передана в користування земельна ділянка [NUMBER]. 01.10.2009 Ладижинська міська рада прийняла рішення, за яким йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,03 га для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Протон». Після прийняття вказаного рішення і було видано державний акт на вказану земельну ділянку, на підставі якого він став власником даної земельної ділянки. Разом з тим, під час розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач, яка є її матір'ю, звернулась до правління СТ "Протон" з заявою про поновлення її в членах товариства і передачі в користування земельної ділянки [NUMBER], в чому їй було відмовлено. 27.06.2013 Ладижинський міський суд Вінницької області виніс рішення, яким було вирішено визнати недійсним рішення правління СТ «Садівниче товариство «Протон» за січень 2011 року про відмову у поновленні [PERSON] у членстві товариства по земельній ділянці [NUMBER]; визнати недійсним рішення № 1347 37 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради щодо передачі позивачу у власність вказаної земельної ділянки для ведення садівництва; скасовано державний акт на вказану земельну ділянку, а за відповідачем визнано право користування за вказаною земельною ділянкою. Проте, за час користування вказаною земельною ділянкою ним та [PERSON] було істотно покращено її, зокрема, побудовано садовий будинок, елементи благоустрою, багаторічні насадження, а сама земельна ділянка знаходиться в користуванні відповідача, вартість поліпшень є спільним майном подружжя, тобто його та колишньої дружини в рівних частках. Таким чином, з моменту винесення рішення Ладижинським міським судом Вінницької області 27 червня 2013 року та набуття ним законної сили 19 серпня 2013 року це право володіння було припинено, а відповідач отримала істотно поліпшену земельну ділянку на якій знаходяться багаторічні насадження, садовий будиночок та елементи благоустрою, а саме: садовий будинок розміром 5,05 м на 5,2 м, арка для винограду з кущами винограду ( 4 шт.), металева огорожа висотою 2, 25 м, металеві ворота і хвіртка висотою 1,5 м, бетонні доріжки, багаторічні насадження, - вишня діаметром 18 см, яблуня діаметром 22 см, яблуня діаметром 25 см., яблуня діаметром 25 см.. черешня діаметром 15 см., яблуня діаметром 6 см. Окрім того, зазначив, що садовий будинок він почав будувати в 1991 році, дозволів на будівництво не брав, в експлуатацію не вводив, тому жодних документів, які посвідчували б право власності на вказаний садовий будинок не існує. Фактично будівництво садового будинку тривало станом на 2013 рік, але завершити будівельні роботи він не зміг, оскільки судом його було позбавлено прав на земельну ділянку. Оформлення права власності він планував здійснити після оформлення прав на земельну ділянку, коли отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0355 га серія ЯК № 032037. Беручи до уваги ту обставину, що вартість поліпшень земельної ділянки (садовий будинок, елементи благоустрою, багаторічні насадження) істотно перевищують вартість земельної ділянки, знесення будівель або споруд є недоцільним, також є неможливим спільне використання земельної ділянки, оскільки садова ділянка використовувалася під час спільного проживання з колишньою дружиною, тому вважає, що єдиним можливим наслідком, який повинен застосувати суд , - це сплата на його користь грошової компенсації виходячи з вартості будівельних матеріалів станом на 2014 рік. Оцінюючи розмір грошової компенсації вважає, що загальний розмір всіх поліпшень земельної ділянки з врахуванням садового будинку, елементів благоустрою, споруд та багаторічних насаджень повинен складати 40000 грн., але з метою визначення дійсної вартості поліпшень слід провести судову будівельно-технічну експертизу про вартість земельної ділянки з спорудами та насадженнями, якій на ній знаходяться і окремо. Вважає, що загальна вартість невіддільних поліпшень складає 40 тисяч гривень з яких 12 частина належить йому, а тому розмір грошової компенсації, який підлягає стягненню на його користь складає 20 тис. грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог. Вважали їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На обґрунтування своїх заперечень відповідач [PERSON] зазначила, що після 1996 року вона передала у тимчасове користування земельну ділянку разом із багаторічними насадженнями своїй дочці [PERSON], щоб вона її обробляла, оскільки на той час вона хворіла і не могла самостійно її доглядати та обробляти. Своєї згоди на будь-яке будівництво, або благоустрій спірної земельної ділянки вона не давала. [PERSON] дійсно разом із її дочкою побудував на вказаній земельній ділянці садовий будинок, проте її згоди на будівництво не було. Однак, вказала, що цеглу для даного садового будинку вона особисто виписала в комунгоспі та за власні кошти здійснила її оплату. Всі решта елементи благоустрою, які зазначені в позовній заяві також не придбані позивачем особисто, а є матеріалами, з яких була побудована беседка над погребом, яку позивач розібрав, а матеріали використав на арку під виноград, металеву огорожу, металеві ворота з хвірткою. Зазначені у позовній заяві багаторічні насадження у 80-х роках посаджені нею, а не позивачем. В судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з 1985 року вона разом з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.02.2011. З 1989 року вони допомагали її матері [PERSON] обробляти земельну ділянку площею 0,03 га, оскільки мати по стану здоров'я не мала можливості самостійно її обробляти. Після операції мати тимчасово передала їй дану земельну ділянку. На вказаній ділянці її покійним батьком був побудований погріб з беседкою. Також були багаторічні насадження, які на даний час там і ростуть. За період користування земельною ділянкою ними спільно був побудований садовий будинок. [PERSON] не надавала дозволу на це будівництво та весь час була проти нього. Будівельні матеріали, з яких будувався цей будинок були частково взяті із погреба з беседкою, який вони розібрали, а решта придбана ними із різних джерел спільними зусиллями сім'ї. Також підтвердила, що дійсно цеглу на даний будинок виписувала у комунгоспі її мати [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10.10.1985 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.02.2011. За час перебування у шлюбі, що визнано сторонами, подружжям спільними зусиллями було побудовано садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER], загальною площею 0,03 га, що розташована у м. Ладижині Вінницької області Громадська організація "Садівниче товариство "Протон" та користувачем якої є [PERSON], яка своєю працею участі у даному будівництві не приймала та заперечувала проти будівництва на даній земельній ділянці. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.03.2012 відділом держкомзему у м. Ладижин за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0355 га, розташовану в СТ «Протон» м. Ладижин, Вінницької області. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.06.2013 року по справі № 135/627/13-ц, яке набрало законної сили 19.08.2013 року, скасовано державний акт направо власності на земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,03 га, що розташована у м. Ладижин громадська організація «Садівниче товариство «Протон» на ім'я [PERSON], як незаконний. За [PERSON] було визнано право користування земельною ділянкою [NUMBER], загальною площею 0,03 га, що розташована у м. Ладижин громадська організація «Садівниче товариство «Протон». Садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER] був збудований без отримання належного дозволу на будівництво, та є самочинним будівництвом, що також визнано сторонами. Фактично позивач вважає себе співвласником матеріалів, з яких було побудовано садовий будинок та зведено елементи благоустрою на земельній ділянці, та вважає дане майно спільним майном подружжя, зазначаючи, що дане будівництво проводилось ним під час перебування у шлюбі з [PERSON] Всі надані позивачем докази зводяться до констатації факту наявності на земельній ділянці [NUMBER], яка перебуває в користуванні [PERSON] садового будиночку та елементів благоустрою та садових насаджень. Дані обставини не заперечуються відповідачем. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно положень ч. 6 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Враховуючи вищезазначені положення ЦК України, суд вважає, що позивачем [PERSON] передчасно пред'явлено даний позов до [PERSON], оскільки, доказів, які б підтвердили, що [PERSON] є власником вказаного садового будинку суду не надано. Також жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] давала згоду на будівництво будь-яких об'єктів на території спірної земельної ділянки в матеріалах справи немає. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про компенсацію вартості житлового будинку не підлягають задоволенню, оскільки садовий будинок було самочинно побудовано спільно [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, яка на праві користування належить [PERSON], яка на даний час не набула права власності на даний будинок. Щодо позовних вимог до [PERSON] про компенсацію вартості матеріалів, з яких побудовано елементи благоустрою та вартості багаторічних насаджень, то в їх задоволенні також слід відмовити зважаючи на наступне. Позивач вважає, що всі матеріали, з яких побудовано елементи благоустрою та вартість багаторічних насаджень є спільним майном подружжя. Разом з тим, позовні вимоги пред'явлено не до колишньої дружини позивача - [PERSON], а до [PERSON] Тобто позов пред'явлено не до тієї особи. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не зазначено вартості кожного з вказаних об'єктів, зокрема: арки для винограду, металевої огорожі, воріт, хвіртки, бетонних доріжок, багаторічних насаджень. Також ним не надано жодного доказу, що міг би підтвердити вартість таких об'єктів. Зважаючи на заперечення проти позову відповідача, загальна оцінка садового будинкку, елементів благоустрою та садових насаджень, яка зазначена позивачем, є нічим не підтвердженою. Також жодних доказів щодо придбаних будівельних матеріалів позивачем не надано. Клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи по справі позивачем було заявлено, однак в судовому засіданні не підтримано. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки зазначені свідки давали свої пояснення неоднозначно та з протиріччями, і не були обізнані щодо обставин будівництва садового будинку, придання для цього будівельних матеріалів та наявності елементів благоустрою або багаторічних насаджень. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мали право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування чи забезпечення доказів. Судом роз'яснювались сторонам, представникам сторін положення ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про стягнення грошової компенсації необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати, понесені позивачами не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed