Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить поновити його на посаді старшого єгеря Мисливсько-рибальського підприємства ( далі МРП)"Бобровицьке" Чернігівської областної організації Українського товариства мисливців та рибалок з якого він незаконно був звільнений з 15.10.2014 року на підставі п.3 ст.40 Кодексу законів про працю та стягнути за весь час вимушеного прогулу заробітну плату. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він , згідно наказу № 9-ОС по МРП "Бобровицьке" від 03.03.2014 року був прийнятий на посаду старшого єгеря. Відповідно до наказу № 16-ОС від 15.10.2014 року він був звільнений за систематичне невиконання працівником обов"язків, покладених на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів" роз"яснено, що за п.3 ст.40 КЗпП підставами для звільнення є проступок на роботі , вчинений після застосування до працівника дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Враховуються ті дисциплінарні заходи, які встановленні чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково ( ст.151 КЗпП) і ті громадські стягнення , які закріплені в статуті організації або в положені громадської організації і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло року. З часу прийняття на посаду старшого єгеря позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався, звільнення є безпідставним, а отже незаконним, а тому відповідно до ст.232 КЗпП позивач і звернувся до суду для вирішення питання поновлення та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. З наказом ознайомлений 20.10.2014 року , а трудову книжку отримав 18.11.2014 року, отже строк , визначений ст.233 КЗпП для звернення до суду не пропустив. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та пояснив , що за час роботи в мисливсько- рибальському підприємстві він жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, посадові обов"язки виконував , дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку, ніяких зауважень з боку керівництва не було . Отже він звільнений безпідставно, а тому просить поновити його на роботі. Представник відповідача , який також залучений як третя особа [PERSON] вимоги визнав та пояснив, що дійсно за весь час роботи претензій до позивача не було , він не піддавався дисциплінарним стягненням , роботу виконував , стосовно нього не складалися акти щодо порушень трудової дисципліни , не виконання посадових обов"язків, йому не пропонували надати пояснення. Щодо звільнення , то пояснив , що в жовтні 2014 року приїжджали представники вищестоящої організації і під час інспектування роботи єгерів [PERSON] не знаходився в межах закріпленої за ним дільниці, і хоча виконував покладені на нього посадовою інструкцією обов"язки , але був на іншій дільниці. Пояснення в нього не відбиралися , акт щодо виявленого порушення не складався. Був виданий наказ про його звільнення. Заслухавши учасників процесу , дослідивши письмові докази , суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів" та п.3 ст.40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. В матеріалах справи відсутність будь-які докази , які-б свідчили про систиматичне невиконання трудових обов"язків позивачем та застосування до нього дисциплінарних стягнень ( пояснювальних, актів, наказів, тощо). Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив відсутність даних доказів в організації, а також зазначив, що дисциплінарні стягнення до [PERSON] не застосовувалися, зауважень щодо його роботи не було. Щодо єдиного випадку, коли він був відсутній в межах закріпленої за ним дільниці, то ніякі пояснення не відбиралися , акти не складалися . Отже суд приходить до висновку про незаконне звільнення позивача. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Відповідно до довідки , наданої позивачу за останні два місяці ( з 14.08.2014по 14.10.2014 року) він отримав заробітну плату в сумі 3043,31 грн.за 43 робочих дні, отже його середньоденний заробіток складає 70,77 грн. З 15.10.2014 року по день розгляду справи в суді час вимушеного прогулу- 51 день, отже заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 3609,27 грн. Строк для звернення до суду позивачем не пропущений. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved