Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В вересні 2014 року позивач ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк) звернувся до Центрального районного суду з зазначеним позовом до СПД - фізичної особи підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПВКП "Фроуз" , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 010\\01-04\\08-54 від 05 лютого 2008 року у сумі 89 566,88 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ 1 148 782,83 грн. , з яких заборгованість за кредитом 45 761,69 доларів США, заборгованість за відсотками 42 586,05 доларів США, пеня за прострочення кредиту та відсотків 1 219,14 доларів США, а також та судові витрати. 04 лютого 2015 року ухвалою суду прийнято та об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" , третя особа - ФОП [PERSON] про визнання договору поруки недійсним , в якій просив визнати недійсним укладений ним з Банком в забезпечення виконання зобо'вязань позичальника за кредитним договором № 010\\01-04\\08-54 від 05 лютого 2008 року - Договір поруки № 01-№ 010\\01-04\\08-54\\5 від 17 лютого 2009 року. В обгрунтування позову посилався на те, що оспорюваний договір ним не підписувався , отже на підставі вимог ст.ст. 203,207, 215 ЦК України він є недійсним. 04 лютого 2015 року ухвалою суду прийнято та обєднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" ,ФОП [PERSON] про визнання поруки припиненою , в якій просив визнати припиненими зобовязання поруки, які випливають з укладеного ним з Банком в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 010\\01-04\\08-54 від 05 лютого 2008 року - Договору поруки № 01-№ 010\\01-04\\08-54\\7 від ___ жовтня 2009 року. В обгрунтування позовних вимог посилався на припинення поруки - за ч. 1 ст. 559 ЦК України. Так, 29 жовтня 2009 року Банком при укладанні Додаткової угоди № 010\\01-04\\08-54\\6 з позичальником фактично збільшено обсяг відповідальності позичальника, а саме розширено підстави вимагати Банком дострокового повернення кредиту. Крім того 16 вересня 20010 року Банком направлено до Центрального районного суду м.Миколаєва позовну заяву про дострокове розірвання кредитного договру та договру поруки та стягнення кредитної заборгованості. Таким чином Банк , діючи відповідно до п. 7.3. Кредитного Договору змінив строк виконання зобовязання. Зазначений позов ухвалою суду від 29 серпня 2013 року був залишений без розгляду з підстав повторної неявки представника позивача у судове засідання. Після цього протягом шести місяців жодних вимог до поручителя Банк не висував, а отже на підставі положень ч.4 ст. 559 ЦК України поруки є припиненою за спливом строку. Ухвалою суду від 04 лютого 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ФОП [PERSON] та ПВКП "Фроуз" закрито . Представник позивача у минулих судових засіданнях вимоги первісного позову підтримав, проти задоволення зустрічних позовів заперечував. В останнє судове засідання не з'явився , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задовлення первісного позову. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], - [PERSON] в минулих судових засіданнях заперечували проти задоволення вимог первісного позову про стягнення заборгованості в солідарному порядку з поручителів. Підтримали вимоги зустрічних позовів та просили про його задоволення. В останнє судове засідання не з'явилися , надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили про задовлення зустрічних позовів. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 05 лютого 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є позивач) та СПД - фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 010\\01-04\\08-54 , відповідно до якого позивач надав йому кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 15 306 доларів США , договір діє до часу повного погашення позичальником заборгованості за ним, зі сплатою процентів розрахунку 12 % річних . При цьому відповідно до Графіку платежів, який є невід'ємною частиною Договору, встановлено кінцевий строк повернення кредитних коштів до 04 лютого 2018 року включно. Відповідно до п.п. 10.2 Договору позичальник за прострочення повернення кредитних ресурсів зобов'язаний сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період існування заборгованості , від простроченої суми за кожен день прострочення . Згідно з п. 7.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних ресурсів в разі порушення будь-яких умов договору, в тому числі і в разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту чи відсоткам. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором , 17 лютого 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 010\\01-04\\08-54\\5 для забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору № 010\\01-04\\08-54 від 05.02.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] добровільно бере на себе зобов'язання СПД - фізичної особи підприємця [PERSON] , які виникають з умов вказаного кредитного договору, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед позивачем на всю суму заборгованості. Також 17 лютого 2009 року між позивачем та ПВКП "Фроуз" в особі директора [PERSON] укладено договір поруки № 010\\01-04\\08-54\\4 для забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору № 010\\01-04\\08-54 від 05.02.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] добровільно бере на себе зобов'язання СПД - фізичної особи підприємця [PERSON] , які виникають з умов вказаного кредитного договору, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед позивачем на всю суму заборгованості. ___ ( точна дата в договорі не зазначена) жовтня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 010\\01-04\\08-54\\4 для забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору № 010\\01-04\\08-54 від 05.02.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] добровільно бере на себе зобов'язання СПД - фізичної особи підприємця [PERSON] , які виникають з умов вказаного кредитного договору, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед позивачем на всю суму заборгованості. В п. 6.1. цих Договорів поруки зазначено, що договір діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договром, а відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. 29 жовтня 2009 року між Банком та ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду № 010\\01-04\\08-54\\6 до вищезазначеногго Кредитного договору, відповідно до умов якої доповнено пункт 2.1 ст. 2 "Забезпечення зобов'язань Позичальника" додатковими видами забезпечення - заставою транспортних засобів та порукою [PERSON]" Доповнено ст. 7 "Кредитор має право" пунктами 7.7 та п. 7.8 , зі змісту яких випливає, що кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та\\або пред'явити Позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у разі ( в тому числі : - зміни вартості кредитних ресурсів, якщо сторони не уклали додаткову угоду про новий розмір процентної ставки; - припинення з будь-яких підстав договорів забезпечення , або визнання їх недійсними, або неможливості звернення стягнення на предмет застави\\іпотеки з будь-яких причин незалежно від наявності\\відсутності вини позичальника; - істотне погіршення платоспроможності і кредитоспроможності позичальника (визначається за методикою Банку порівняно з датою укладання цього Договору), яке створює загрозу непогашення або невчасного погашення кредиту . При цьому зазначена Додаткова угода містить підписи поручителів - ПВКП "Фроуз" та [PERSON] зі згодою на зміну умов кредитного договору відповідно до вищевикладеної Додаткової угоди та підтвердженням, що їх зобов'язання як поручителів зберігаються з врахуванням внесених змін. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній транш позичальнику у розмірі 20 000 доларів США був виданий 20 травня 2008 року, всього видано 105 000 доларів США, а фактичне погашення востаннє відбулося 12 грудня 2012 року. Відповідачі не виконують умови кредитного договору та додаткових угод, в звязку з чим станом на 11 серпня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 89 566,88 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ 1 148 782,83 грн. , з яких заборгованість за кредитом 45 761,69 доларів США, заборгованість за відсотками 42 586,05 доларів США, а також нарахована пеня за прострочення кредиту та відсотків 1 219,14 доларів США. При цьому , із розрахунку заборгованості пені вбачається, що вона розрахована позивачем за останні 12 місяців перед зверненням банку до суду , що узгоджується з вимогами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. 20 серпня 2014 року відповідачам було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за Кредитним договором в звязку з невиконанням позичальником боргових зобов'язань та припиненням сплати чергових платежів згідно Графіку. Відповідно до Висновку експерта № 888 від 12 серпня 2015 року судової почеркознавчої експертизи, підписи від імені [PERSON] в графах "Поручитель" та "в.В.Тулуб" в договорі поруки № 010\\01-04\\08-54\\5 від 17 лютого 2009 року , укладеному між ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та поручителем [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У пункті 24 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено правила застосування цього положення закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК). Особливо важливим при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК є встановлення строку виконання основного зобов'язання, після спливу шестимісячного строку якого в разі непред'явлення вимог до поручителя порука є припиненою. Це пов'язано з тим, що згідно з ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя починається у разі зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання (наприклад, направ- ленням вимоги про дострокове погашення кредиту), але за умови, що в договорі поруки такий строк не встановлено. Це випливає з аналізу змісту ч. 4 ст. 559 ЦК. При вирішенні спорів, що стосуються припинення поруки внаслідок закінчення строку, встановленого в договорі поруки, судам слід звертати увагу на те, що строки, встановлені в ч. 4 ст. 559 ЦК (шість місяців, один рік), не є строками позовної давності, до них не застосовуються положення глави 19 ЦК, оскільки вони встановлені для виконання зобов'язання, а не для захисту порушеного права. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як встановлено судом, боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами відповідно до графіку платежу , сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. В жовтні 2010 року Банк звернувся до суду тз позовом до відповідачів та позичальника про стягнення з них суми усієї суми боргу в солідарному порядку, тим самим фактично змінивши строк виконання зобов'язання, вимагаючи дострокового повернення суми боргу. 29 серпня 2013 року ухвалою Центральним районним суду м.Миколаєва було зазначений позов ( справа № 2-831\\11) залишено без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не зявився до суду . Після цього з зазначеним позовом Банк звернувся до суду лише в вересні 2014 року, тобто за спливом шестимісячного строку. Також суду додатково враховує, що Банк достовірно дізнався про порушення свого права ще в січні 2013 року, коли позичальником після внесення останнього платежу 12 грудня 2012 року жодного разу не вчинялися дії щодо погашення подальшого заборгованості. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обов'язковими для застосування (ст. 360-7 ЦПК) - про що зазначено у Правовій позиції у справі № 6- 53 цс 14. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову [PERSON] з підстав припинення поруки за правилами ч.4 ст. 559 ЦК України обгрунтованими . Крім того, як правильно вказує позивач [PERSON] за зустрічним позовом, у зв'язку зі збільшенням відповідальності позичальника при укладенні Додаткової угоди № 010\\01-04\\08-54\\6 до кредитного договору 29 жовтня 2009 року між Банком та ФОП [PERSON] , збільшився і розмір зобов'язань поручителів. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Такі роз'яснення містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, Постановах ВСУ від 12.12.2011 року № 6-70цс11 та від 21.11.2011 р. № 6-49цс11, які в силу приписів ст.. 377-1 ЦПК України є обовязковими до застосування. вариства -позичальника (боржника) і як поручитель в одній особі. Разом з тим, про доведення інформації щодо зміни умов кредитного договору Банком до поручителя - [PERSON] матеріали справи не містять, адже, по-перше неможливо встановити чи був укладений договір поруки з [PERSON], до підписання Додаткової угоди 29 жовтня 2009 року -чи після. По-друге, при укладанні цієї Додаткової угоди Банком було вжито дій щодо отримання згоди усіх інших поручителів, про що свідчать їх підписи на угоді зі згодою на поручительство за вказаних змін, проте такого підпису [PERSON] ця Додаткова угода не містить. З урахуванням встановленого та положень вищезазначених норм, зміна умов кредитного договру у бік збільшення бсягу та підстав відповідальності позичальника відбулося без згоди поручителя - [PERSON], внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що є додатковою підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] про припинення поруки підлягає задоволенню. Підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 17 лютого 2009 року № 010\\01-04\\08-54\\5. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі. За ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що [PERSON] не підписував вищезазначений договір поруки, отже його не можна вважати таким , що вчинений у формі, встановленій законом, а отже є таким, що суперечить вимогам Глави 71 ЦК України. Враховуючи, що оспорюваний договір поруки не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу він є недійсним, що є підставою для задоволення зустрічного позову [PERSON] Визнання договору поруки, укладеного між Банком та [PERSON] 17 лютого 2009 року № 010\\01-04\\08-54\\5 недійсним , а аткож визнання припиненою поуки [PERSON] за договром поруки від __жовтня 2009 року № 010\\01-04\\08-54\\7 тягне за собою відмову у задоволенні вимог первісного позову про стягнення на користь банку суми заборгованості за цим кредитним договором № 010\\01-04\\08-54. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з Банку на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. , та на користь позивача [PERSON] - витрати на проведення судової експертизи у розмірі 900 грн. 48 коп. (квитанція № 33635570 від 29.07.2015 року) та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача за первісним позовом судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: approved