Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що позов підтримує повністю. Він особисто мав розмову з відповідачем [PERSON] , який підтвердив, що саме він передав відповідачу [PERSON] паролі доступу до сайту, на якому опублікована оспорювана інформація. В ході розмови [PERSON] також пояснив, що в суд йому заборонив з`являтися голова Сокирянської районної ради, тому він в судові засідання не з`являється під приводом хвороби. Також слід звернути увагу на те, що відповідач [PERSON] отримував інформацію від відділення національної поліції як керівник Комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни», а не як фізична особа чи журналіст, тому він здійснював публікацію на сайті як керівник даної юридичної особи. Сокирянська міська рада користується на підставі відповідних письмових угод сайтом, який є її офіційним сайтом для поширення інформації міської ради. Відповідач [PERSON] та Комунальне підприємство Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни» не здійснювали публікацій на даному офіційному сайті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що відповідачі поширили, інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. В публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» під назвою « [INFO]» та від [INFO] в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» під назвою « [INFO]» відповідачі зазначили інформацію, яка є недостовірною, негативною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є посадовою особою - головою Сокирянської міської ради. У вказаній інформації - друкованій та відео відповідачами порушено принцип презумпції невинуватості, так як позивач [PERSON] на момент публікації та на даний час не був засуджений та не встановлено вироком суду його вина у вчиненні дій, про які йшлося в поширеній інформації. Автором вказаних публікацій був [PERSON] , який діяв на той момент, як директор телерадіокомпанії. Він отримав оспорювану інформацію як посадова особа «Телерадіоорганізація «Сокиряни» і опублікував цю інформацію на сайті, дозвіл на використання якого отримав від відповідача в даній справі - [PERSON] , який є власником даного сайту. Своє авторство поширеної ним інформації він визнав, що встановлено рішенням суду апеляційної інстанції. Він використав інформацію зі зведень поліції, інтерпретував її та поширив, як посадова особа, тому відповідачем є юридична особа, в якій він на той час працював. Тобто авторами інформації є відповідачі [PERSON] та «Телерадіоорганізація «Сокиряни». Відповідач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] право користування доменом, що також визнав [PERSON] , який в апеляційній інстанції підтверджував дану обставину і не заперечував проти клопотання позивача щодо допиту в якості свідка відповідача [PERSON] . При цьому [PERSON] не використовував інформацію з офіційних джерел і при поширенні інформації не посилався на джерела. Сам факт поширення неправдивої інформації є підставою для відшкодування моральної шкоди, що підтверджується практикою Великої Палати Верховного Суду. При визначенні розміру моральної шкоди позивач виходив з того, що дана інформації поширена в мережі інтернет і стосувалася великого невизначеного кола осіб, публікації були систематичними, а також такі публікації підривали авторитет та ділову репутацію [PERSON] , як голови Сокирянської міської ради. Представник комунального підприємства Сокирянської районної ради „Телерадіоорганізація „Сокиряни"" Шевчук О.І. пояснив, що провадження стосовно комунального підприємства Сокирянської районної ради „Телерадіоорганізація „Сокиряни"" має бути закрито, так як позивач звертався до суду з таким же позовом з тих самих підстав і в даній справі ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою, тому предмет спору фактично не змінився - спростування недостовірної інформації. Стосовно вимог про спростування недостовірної інформації також сплив строк позовної давності, який позивач пропустив без поважних причин, тому суд має застосувати норму закону про сплив позовної давності. Крім того, особа відповідача [PERSON] не встановлена. Не встановлено, що реєстрантом доменного імені [PERSON] та відповідач [PERSON] це одна і та ж особа. Дійсно, на сайті вказано зворотній зв`язок в якому зазначені контакти комунального підприємства Сокирянської районної ради „Телерадіоорганізація „Сокиряни"", проте це не є доказом того, що саме ця організація мала доступ до сайту та розмістила на ньому такі контактні дані. Особа, яка в дійсності має доступ до сайту могла вказати такі дані. Комунальне підприємство Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація „Сокиряни"» не укладала жодних договорів чи угод щодо використання сайту, на якому опублікована спірна інформація та не має відносин з реєстрантом даного доменного імені, не здійснювала публікацію спірної інформації, не є реєстрантом доменного імені сайту, на якому була поширена спірна інформація та не є власником домену. Позивач та його представник не надали жодних доказів, що [PERSON] поширював спірну інформацію при виконанні службових обов`язків, тому телерадіоорганізація не може бути відповідачем. [PERSON] діяв як незалежний журналіст при публікації спірних статей, що він підтвердив в судовому засіданні. Той факт, що «Телерадіоорганізація «Сокиряни» отримувала офіційні листи на ім`я [PERSON] не свідчать, що останній використовував дану інформацію в своїх публікаціях як директор даної організації. Також в рішенні апеляційного суду не зазначено, що [PERSON] визнав авторство спірних статей саме, як директор «Телерадіоорганізації «Сокиряни», тому останню не можна вважати їх автором. На підставі викладеного вище, суд має закрити провадження в справі та відмовити в позові у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Відповідач [PERSON] , пояснив, що він є автором спірних статей. При цьому він здійснював дані публікації, як незалежний журналіст. Він отримав інформацію від правоохоронного органу на своє ім`я і використав цю інформацію як журналіст, а не як директор «Телерадіоорганізації «Сокиряни». Він використовує вказаний в позові сайт тривалий час для власних публікацій. На даний час він не пам`ятає від кого точно він отримав доступ до сайту, так як він був створений за ініціативою групи журналістів, в тому числі зарубіжних, для висвітлення подій на північній Бессарабії. Тому він, як журналіст, отримавши інформацію опублікував статті, а також поширив відео ряд про позивача. Інформацію, яка містилася у відео він як журналіст не перевіряв, так як вважав її правдивою. Він не має відношення до авторства відео ряду, а всі інші факти, зазначені ним на сайті [INFO] та [INFO] мали місце. Комунальне підприємство Сокирянської районної ради „Телерадіоорганізація „Сокиряни"" не є власником сайту „Північно-бессарабський інформаційний портал", за час його керівництва дане підприємство не укладало з власником сайту чи реєстрантом жодних письмових угод щодо використання даного сайту. Доступ до даного сайту має багато його колег - журналістів і він та його колеги можуть здійснювати публікації на даному сайті в будь - який час, в тому числі з мобільних пристроїв, які забезпечують доступ до інтернету. Судом також встановлено, що станом на 16 травня 2018 року на сайті „Північно-бессарабський інформаційний портал " знаходились веб - сторінка [INFO] та веб - сторінка [INFO] . На веб - сторінці [INFO] зображено фото особи чоловічої статі із написом « [INFO]» та зазначено наступну інформацію: «[INFO]» „Не втомлюються працівники правоохоронних органів Чернівеччини виявляти та документувати зловживання службовим становищем посадовими особами Сокирянської міської ради і особисто мером [PERSON] . Так, 16 березня поштою з Кельменецької місцевої прокурати надійшли матеріали кримінального провадження від 15 березня 2018 року за ч.3 ст. 191 КК України (Привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб). Як зазначається в матеріалах справи, 7 вересня 2017 року, між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду ДНЗ №2 „Барвінок" на суму 1 млн. 185 тис. 135 грн. В подальшому, Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 тис. гривень в результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 млн. 66 тис. 920 грн., у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100 000 гривень. Дані дії караються обмеженням волі на строк від двох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Коли вже правоохоронці „закриють" [PERSON], і позбавлять сокирянці від багаторічних знущань? " На сторінці зазначена дата [INFO]. За результатами дослідження змісту веб - сторінки [INFO] встановлено, що на даній сторінці розміщена така інформація: « [INFO]. 15 років каденції [PERSON] увінчалися ганебними результатами господарювання, десятками кримінальних справ та чималими збагаченнями мера та його команди. Також не дивно, що жителів Сокирянської МТГ продовжують обурювати діяльність та оборудки міської верхівки. Численні зловживання, брехня та абсурдність дій, свавілля та маніпулювання вже вкрай набридли чесним, порядним та працьовитим людям « Сокирянщини ». В структурі сторінки розміщено зображення особи чоловічої статі із надписом « [INFO] » та міститься відео програвач, що дозволяє переглядати відеоряд " [INFO] " із звуковим супроводом як безпосередньо на цій веб-сторінці, так і на веб-сайті відеохостингу „ YOUTUBE ". У відеоряді зазначено таку інформацію, яку позивач вважає недостовірною: «на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази», « [PERSON] правдами та не правдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності», « [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів», «7-го вересня 2017 року, між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 «Барвінок» на суму 1185135 грн. В подальшому, Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 000 грн. В результаті прийняття службовими особами Сокирянської - міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 066 920 грн. у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100 000 грн.». На даній сторінці зазначена дата [INFO]. Вказані обставини стверджуються експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 29.05.2018 року №105/2018-ЕВ-ЦК складеним Центром компетенції УЦПНА та додатками, доданими до даного висновку, в тому числі відеозаписом, які досліджені в ході судового розгляду. В судовому засіданні також встановлено, що автором вказаних вище статей є відповідач [PERSON] , і саме він, як журналіст, здійснив за власною ініціативою публікацію даної інформації, яку він отримував з різних джерел, в тому числі від правоохоронних органів, на вказаному вище сайті та поширив відео з інформацією, яку позивач вважає недостовірною. Автор даного відео не встановлений, але відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що саме він поширив дане відео, автор, якого був вказаний, але він не створював дане відео та не перевіряв зазначену в ньому інформацію. З листа товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» від 20.11.2018 року №1972 (а.с.21, Т.1) вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» надає послуги реєстрації доменних імен та хостингу, а також зазначено що реєстрантом доменного імені « [INFO] » та споживачем послуг хостингу для веб-сайту « [INFO] » (дані наведені у тій формі, в якій вони подавалися для реєстрації): [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею. Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді довідки з відомостями про власника веб - сайту від 01.06.2018 року №103/2018-Д-ЦК, як підтвердження того, що відповідач комунальне підприємство Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни» здійснювало публікації на веб-сайті « [INFO] », оскільки сам факт публікації [PERSON] інформації під іменем даного комунального підприємства не свідчить, що такі публікації здійснювала дана юридична особа. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав ту обставину та пояснив, що оспорювану інформацію на даному сайті він поширив з власної ініціативи, як незалежний журналіст, тобто, що він є автором статей та поширювачем відеоряду, автор якого був зазначений на веб - сторінці. Таким чином, суд вважає, що за відсутності доказів іншого власником веб-сайту « [INFO] » може бути [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] . Позивач та його представники зазначили відповідачем в даній справі [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , проте, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем та його представником суду не надано доказів, що саме дана особа є власником веб-сайту « [INFO] », так як за наявними в матеріалах справи даними неможливо ідентифікувати особу відповідача [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] тел [NUMBER] ) та власника вказаного вище веб-сайту - [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] . Також судом встановлено, що позивач [PERSON] 03.07.2018 року звертався до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни» , якому просив: визнати недостовірною інформацію в публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» під назвою « [INFO]» за посиланням: [INFO] та інформацію в публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» під назвою « [INFO]» за посиланням: [INFO] а також зобов`язати комунальне підприємство Сокирянської районної ради «Телерадіостанція «Сокиряни» (код ЄДРПОУ 34090301, адреса: вулиця Ольги Кобилянської, 43 м. Сокиряни Чернівецька область, 60200) спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду по справі статті під заголовком « СПРОСТУВАННЯ » із наступним текстом: «Повідомляємо, що статті під назвою « [INFO]» та «[INFO]» містить інформацію, що була у судовому порядку визнана недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] », що підтверджується матеріалами цивільної справи №722/868/18. 15 лютого 2019 року в даній справі Кельменецький районний суд Чернівецької області ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.05.2019 року вказане вище рішення суду було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни» про захист честі, гідності і ділової репутації відмовлено, що підтверджується Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.05.2019 року по справі № 722/868/18. В даному рішенні суду зазначено, що [PERSON] , в судовому засіданні апеляційної інстанції визнав авторство статей, які були предметом апеляційного розгляду та є предметом розгляду в даній справі. Проте, в даному рішенні суду апеляційної інстанції не встановлено авторство [PERSON] відеоряду " [INFO] " із звуковим супроводом як безпосередньо на цій веб-сторінці, так і на веб-сайті відеохостингу „ YOUTUBE ", який розміщений на веб - сторінці [INFO] Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема, при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач та його представник в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач [PERSON] поширив оспорювану інформацію, як директор комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни» тобто, що він виступав від імені юридичної особи і при виконанні посадових (службових) обов`язків. Зокрема, рішенням суду - постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.05.2019 року по справі № 722/868/18 встановлено, що авторство оспорюваної інформація у друкованому вигляді - статей визнав [PERSON] . Посилання представника позивача на те, що оскільки [PERSON] давав пояснення в апеляційній інстанції і визнав авторство спірної інформації, як директор комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни», тобто що поширив спірну інформацію при виконанні ним своїх посадових (службових) обов`язків, суд вважає припущенням, оскільки в рішенні Чернівецького апеляційного суду від 21.05.2019 року по справі № 722/868/18 не встановлено авторство [PERSON] саме як посадової чи службової особи при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що він є автором спірних статей і поширив їх як журналіст, а не як посадова чи службова особа комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни». Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач та його представник, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що станом на момент поширення відповідачем [PERSON] оспорюваної інформації між комунальним підприємством Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни» та власником веб-сайту « [INFO] » ( [PERSON], контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] ) існував чи був укладений відповідний договір про надання послуг використання веб-сайту « [INFO] ». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що комунальне підприємство Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни» є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки позивачем не доведено що дане підприємство є автором оспорюваної інформації чи власником сайту, на якому розміщено спірну інформацію. Крім того, суд вважає, що відповідач [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , є неналежним відповідачем в даній справі, так як позивачем та його представниками в порушення ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що саме ця фізична особа є власником веб - сайту « [INFO] », а за наявними в матеріалах справи даними неможливо ідентифікувати особу відповідача [PERSON] та власника вказаного вище веб-сайту - ( [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] ) . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] довідався про поміщення та поширення спірної недостовірної інформації у засобі масової інформації 07.05.2018 року, про що зазначено в позовній заяві, а з даним позовом до Сокирянського районного суду Чернівецької області позивач звернувся лише 28.05.2019 року, про що свідчить конверт з відміткою відділення поштового зв`язку ( а.с.29 Т.1) про направлення до суду позовної заяви 28.05.2019 року, а також позовна заява, яка підписана представником позивача 27.05.2019 року. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Таким чином, виходячи з даного визначення поняття інформації, суд вважає, що мережа Інтернет є засобом масової інформації в розумінні законодавства України. Відповідно до п.2) ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Суд вважає, що позивач [PERSON] без поважних причин пропустив строк позовної давності в частині вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. Суд відхиляє доводи представника позивача, про пропуск строку позовної давності із звернення до суду з позовом про спростування недостовірної інформації через те, що позивачу стало відомо про власника веб - сайту лише 26 листопада 2018 року, так як законодавство пов`язує обчислення строків позовної давності не з моментом встановлення поширювача такої інформації, а з моментом поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Крім того, суд вважає, що позивач міг довідатися про недостовірну інформацію, її автора або власника сайту, на якому розміщені відомості після 07.05.2018 року шляхом звернення до суду із відповідною заявою про забезпечення доказів і крім того, позивач звертався з відповідним позовом про спростування спірної інформації до комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни», тобто йому було відомо про такі відомості 07.05.2018 року. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву( а.с.49-50 Т.2) заявив про застосування позовної давності. Суд вважає, що в даному випадку слід застосувати строки позовної давності виходячи з такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в зв`язку із спливом позовної давності слід відмовити в позові [PERSON] в частині зобов`язання відповідача [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду по справі статті під заголовком « СПРОСТУВАННЯ » із наступним текстом: «Повідомляємо, що статті під назвою « [INFO]» та «[INFO]» містить інформацію, що була у судовому порядку визнана недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] », а саме «Сокирянський міський голова та директор підприємства - підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 тис. грн., в результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично не виконаних робіт, зазначених у відповідних актах, як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 млн. 66 тис. 920 грн., у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі на понад 100 тис. грн.» «на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази», « [PERSON] правдами та не правдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності», « [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів», «7-го вересня 2017 року, між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 «Барвінок» на суму 1185 135 грн. В подальшому, Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 000 грн. В результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 066 920 грн. у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100 000 грн.» Суд вважає, що в позові [PERSON] в частині зобов`язання відповідачів [PERSON] та Комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті «Північно-бессарабський інформаційний портал» протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду по справі статті під заголовком « СПРОСТУВАННЯ » із наступним текстом: «Повідомляємо, що статті під назвою « [INFO]» та «[INFO]» містить інформацію, що була у судовому порядку визнана недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] », а саме «Сокирянський міський голова та директор підприємства - підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 тис. грн., в результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично не виконаних робіт, зазначених у відповідних актах, як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 млн. 66 тис. 920 грн., у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі на понад 100 тис. грн.» «на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази», « [PERSON] правдами та не правдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності», « [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів», «7-го вересня 2017 року, між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 «Барвінок» на суму 1185 135 грн. В подальшому, Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 000 грн. В результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 066 920 грн. у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100 000 грн.» слід відмовити за безпідставністю. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , в судовому засіданні визнав, що він є автором оспорюваних статей, які були опубліковані [INFO] та [INFO] а веб-сторінці [INFO] та на веб - сторінці [INFO]. Відповідач [PERSON] також визнав в судовому засіданні, що він поширив відеоряд " [INFO] " із звуковим супроводом безпосередньо на цій веб-сторінці [INFO], проте він не є його автором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що є автором вказаних вище статей та поширив вказане вище відео, як журналіст, а не як директор комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація» «Сокиряни». Крім того, суд вважає, що відповідач [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , є неналежним відповідачем в даній справі, так як позивачем та його представниками в порушення ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що саме ця фізична особа є власником веб - сайту сайту « [INFO] », і за наявними в матеріалах справи даними неможливо ідентифікувати особу відповідача [PERSON] та власника вказаного вище веб-сайту - ( [PERSON] , контактний телефон: [NUMBER] , контактний e-mail: [INFO] ) . Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб - сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Тому суд вважає, що належним відповідачем є [PERSON] , який є автором статей розміщених на веб - сторінці [INFO] та веб - сторінці [INFO] в частині визнання оспорюваної інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди , завданої поширенням такої недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] . Проте, позивач та його представник в порушення ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач [PERSON] є також автором відеоряду на веб - сторінці [INFO], а також не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач [PERSON] є власником веб-сайту « [INFO] », який створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. У відеоряді " [INFO] " із звуковим супроводом наведено наступну інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність: „на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази", „ [PERSON] правдами та неправдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності", „ [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів", „7 вересня 2017 року між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 „Барвінок" на суму 1185135 гривень. В подальшому Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150000 гривень. В результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього. В подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1066920 гривень у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100000 гривень." Враховуючи наведене, суд вважає, що наступна інформація поширена відповідачем [PERSON] в публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті „Північно-бессарабський інформаційний портал" під назвою „ [INFO]" за посиланням: [INFO] : є недостовірною: «Сокирянський міський голова та директор підприємста - підрядчика вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 000 гривень в результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично не виконаних робіт, зазначених у відповідних актах, як виконані». Дана інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, в якій стверджується про вчинення позивачем [PERSON] злочину. Суд вважає, що оспорювана наступна інформація: «Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1 066 920 гривень, у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі на понад 100 000 гривень" не може бути визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , оскільки в цій частині інформації відсутні вказівки чи посилання саме на позивача [PERSON] , а зазначено про службових осіб міської ради. В даній справі позивачем є [PERSON] як фізична особа, а не Сокирянська міська рада, тому така інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, в ній не стверджується про вчинення порушень закону саме позивачем [PERSON] , а вказується на службових осіб міської ради. В публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті „Північно-бессарабський інформаційний портал" під назвою „ [INFO]" за посиланням: [INFO] : наступна інформація є недостовірною: „на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази", „ [PERSON] правдами та неправдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності", „ [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів", „7 вересня 2017 року між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 „Барвінок" на суму 1185135 гривень. В подальшому Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150000 гривень» Дана інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, в якій стверджується про порушення позивачем [PERSON] норм чинного законодавства, в тому числі вчинення злочинів. Суд вважає, що оспорювана наступна інформація, зазначена у відеоряді: « В результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично невиконаних робіт, зазначених у відповідних актах як виконані. Крім цього, в подальшому між службовими особами міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір капітального ремонту будівель Сокирянської гімназії на суму 1066920 гривень у якому завищено фактичні обсяги виконаних робіт, чим завдано збитків державі понад 100000 гривень" не може бути визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , за позовом [PERSON] , оскільки в цій частині інформації відсутні вказівки чи посилання саме на позивача [PERSON] , а зазначено про службових осіб міської ради. В даній справі позивачем є [PERSON] як фізична особа, а не Сокирянська міська рада, тому така інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, у ній не стверджується про вчинення порушень закону саме позивачем [PERSON] , а вказується на службових осіб міської ради. Відповідно до п. 15. Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини по відшкодуванню шкоди внаслідок порушення відповідачем [PERSON] особистих немайнових прав позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не надав суду будь яких доказів, які б підтверджували, що поширені ним оспорювані факти і відомості стосовно позивача [PERSON] відповідають дійсності. Інформація, поширена відповідачем [PERSON] є недостовірною і такі відомості принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору додержання ним законів. Зокрема, відповідач [PERSON] порушив особисті немайнові права позивача [PERSON] , передбачені ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також порушив права позивача, передбачені ст.ст.270, 297 Цивільного кодексу України, згідно яких фізична особа має право на повагу до його гідності і честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Згідно ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст.ст. 23, 280 Цивільного кодексу України позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1, п.4 ч.2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Внаслідок таких неправомірних дій і протиправної поведінки відповідача [PERSON] позивач [PERSON] зазнав душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо нього та у зв`язку із порушенням права на повагу до його честі та гідності. Згідно ч. 1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача [PERSON] в поширенні недостовірної інформації стверджуються взаємним зв`язком наявних у справі доказів, досліджених судом, у їх сукупності, а також визнанням відповідачем [PERSON] факту поширення оспорюваної інформації. Відповідач [PERSON] в порушення ст.81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що позивач [PERSON] вчиняв злочини, пов`язані з привласненням коштів, що він особисто мав доходи від підвищення тарифів на воду, що він без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, проводить незаконно перевірки загальноосвітніх закладів, вдавався до рейдерства та порушення законів. У справі також немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] не завдавав моральної шкоди позивачу, або відсутня його вина у завданні моральної шкоди позивачу, а відповідач не надав суду доказів, які б спростували відсутність його вини у заподіянні [PERSON] моральної шкоди. Згідно ч.2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що при поширенні оспорюваної інформації діяв як журналіст, і використовував частину інформації, яка надійшла на адресу комунального підприємства Сокирянської районної ради «Телерадіоорганізація «Сокиряни» з правоохоронних органів, тому вважав її достовірною, а інформацію, яку була зазначена у оспорюваному відео ряді не перевіряв взагалі, тому, що він не був її автором і вважав, що він нічого не порушує, поширюючи інформацію, автор, якої був вказаний на сайті. Тому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] у вигляді його пояснень, що він лише поширив відео та не є його автором, так як відповідач не робив посилання на джерела інформації при поширенні інформації, а також в судовому засіданні визнав, що поширював дану та іншу оспорювану інформацію, в тому числі отриману з офіційних джерел, як журналіст і тому не перевіряв таку інформацію, а відповідно до ст.17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» у разі відшкодування, відповідно до Цивільного кодексу України журналістом і засобом масової інформації заподіяної ними моральної (немайнової) шкоди на них покладається солідарна відповідальність з урахуванням міри вини кожного. Журналіст та/або засіб масової інформації звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку. Враховуючи наведе, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Суд також враховує, що позивач займає посаду Сокирянського міського голови. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що позивач є публічною особою, враховується характер недостовірної інформації, зокрема в інформації позивача звинувачено у вчиненні злочинів та порушенні законів, ступінь вини відповідача. Разом з тим, суд вважає, що позивач [PERSON] та його представник не надали суду доказів глибини фізичних, психічних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, доказів тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, доказів ступінь зниження престижу, які б підтверджували розмір моральної шкоди, визначений позивачем в позові. Крім того, згідно ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст. 10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (п.46 рішення від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Суд, відповідно до вимог ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення відповідачем прав позивача само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що слід визнати недостовірною наступну інформацію, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , поширену відповідачем [PERSON] в публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті „Північно-бессарабський інформаційний портал" під назвою „ [INFO]" за посиланням [INFO] : «Сокирянський міський голова та директор підприємста - підрядчика вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150 000 гривень в результаті прийняття службовими особами Сокирянської міської ради ряду фактично не виконаних робіт, зазначених у відповідних актах, як виконані». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що слід визнати недостовірною наступну інформацію, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , поширену відповідачем [PERSON] в публікації від [INFO] в мережі Інтернет на сайті „Північно-бессарабський інформаційний портал" під назвою „ [INFO]" за посиланням [INFO] „на лікарні мер ще й заробив, збільшивши у лютому 2016 року тарифи на воду в 3 рази", „ [PERSON] правдами та неправдами вишукує причини нападів на колектив закладу. То без повноважень влаштовує екзамени викладачам, то підбурює батьків не водити дітей, а то просто серед карантину в загальноосвітніх закладах проводить перевірку кількості дітей зайнятих в позашкіллі, звинувативши колектив у бездіяльності", „ [PERSON] замість того, щоб розпочати комплектацію обладнанням та винайняти нове приміщення для своєї продубльованої школи, або хоча б звернутись до Сокирянської районної ради з проханням виділити зі складу майна художньої школи частку, яка належить мешканцям об`єднаної територіальної громади в особі свого заступника Чорного вдався до рейдерства та порушення законів", „7 вересня 2017 року між службовими особами Сокирянської міської ради та будівельним підприємством укладено договір підряду на реконструкцію і утеплення фасаду дошкільного навчального закладу №2 „Барвінок" на суму 1185135 гривень. В подальшому Сокирянський міський голова та директор підприємства підрядника, вступивши у злочинну змову, привласнили частину коштів на суму 150000 гривень». Враховуючи наведені вище обставини, враховуючи характер правопорушення, вчиненого відповідачем [PERSON] , обсяг та глибину душевних і психічних страждань позивача [PERSON] , враховуючи ступінь вини відповідача [PERSON] вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.1-4 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката визначений позивачем та його представником в сумі 38540 гривень, які сплачені позивачем своєму представнику за надання правової допомоги в даній справі. Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та не надав доказів неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги. Зважаючи на вказані вище вимоги законодавства, враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково - суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 6000 гривень судових витрат у вигляді витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. При визначенні даних судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в Додатковій постанові по справі № 755/9215/15-цвід 19.02.2020 року, а саме, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 192,10 грн. судових витрат в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, тобто пропорційно розміру задоволених даних позовних вимог, 768,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат понесених по сплаті судового збору в частині вимог про визнання інформації недостовірної та 384,20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього 1344,70 грн. Суд вважає, що судовий збір в частині вимог про спростування недостовірної інформації не підлягає стягненню, так як в цій частині в задоволенні позову відмовлено. На підставі ст. 3,23,63,68 Конституції України, ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.23, п.8 ч.1 ст.208, п.2 ч.2 ст. 258, ст. 256, ч.3 ст. 267,270, ч.4 ст.277,280,297,302, 1196, ЦК України, ст..1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», ст. 22 Закону України «Про інформацію,

Outcome: partial