Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адріатік Тревел», Товариства з обмеженою відповідальністю «Резорт-Тревел Україна» про розірвання договору про надання туристичних послуг, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Адріатік Тревел», ТзОВ «Резорт-Тревел Україна та стягнути з ТзОВ «Адріатік Тревел» (інд. код - 38582543, адреса: м. Львів, вул. В. Великого, 73/8) та з ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» (інд. код - 39133145, адреса: м. Львів, вул. К. Левицького, 68/6А) на користь [PERSON] (інд. код - [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) збитки на загальну суму 17985,8 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 80 копійок), з яких: збитки за оплату туристичних послуг на суму 830 євро, що еквівалентно 15985,8 (п'ятнадцятьом тисячам дев'ятистам вісімдесятьом п'ятьом) гривням 80 коп., збитки за доїзд до місця проживання у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до туристичної компанії «Resort Travel» (ТзОВ «Резорт-Тревел Україна»), яка фактично розташована в м. Львові, вул. Балабана, 6 (ідентифікаційний номер - 39133145) для надання туристичних послуг з відпочинку за кордоном. Погодившись з умовами компанії, Позивач сплатив за послуги грошові кошти на загальну суму 830 (вісімсот тридцять) євро та передав через свого сина безпосередньо представникові туристичної компанії «Resort Travel» (ТзОВ «Резорт-Тревел Україна») [PERSON]. Після цього на його електронну адресу надійшли 2 ваучери, виготовлені туроператором «Adriatic Travel» (ТзОВ «Адріатік Тревел»). На підставі договірних відносин між туристичною компанією «Resort Travel» (ТзОВ «Резорт-Тревел Україна») та туристичним оператором «Adriatic Travel» (ТзОВ «Адріатік Тревел», фактична адреса: м. Львів, вул. Короленка, 4; юридична адреса: м. Львів, вул. В. Великого, 73/8), останнім було видано [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) та [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) один ваучер № 3803 про виїзд на відпочинок у Болгарію (приймаюча сторона - [PERSON]) в період з 12 вересня 2014 року до 21 вересня 2014 року та поселення в готель «[INFO]» тип номера DBL ROOM, розміщення - DBL, харчування - HB. Крім того, було надано другий ваучер № 3804 [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) та [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) про виїзд на відпочинок в Болгарію (приймаюча сторона - [PERSON]) в період з 19 вересня 2014 року до 25 вересня 2014 року та поселення в готель «[INFO]» тип номера DBL ROOM, розміщення - DBL, харчування - HB. В подальшому туристична компанія «Resort Travel» (ТзОВ «Резорт-Тревел Україна») перерахувала грошові кошти на рахунок туристичного оператора «Adriatic Travel» (ТзОВ «Адріатік Тревел») за надання послуг [PERSON] та [PERSON] Вищезазначені обставини, крім того, підтверджуються листом ТзОВ «Адріатік Тревел» вих. № 02 від 03.11.2014р., а також листом ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» вих. № 02 від 23.10.2014р. На вимогу позивача до представників туристичної компанії «Resort Travel» (ТзОВ «Резорт-Тревел Україна») про надання примірника угоди, документу про отримання коштів та оформлення медичної страховки, отримав відповідь, що вони будуть надані йому безпосередньо у день виїзду в м. Стрий. Проте, таких документів ні в день виїзду, ані станом на сьогодні йому не надано. Більше того, в порушення вимог Закону України «Про туризм» та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі не виробили позивачеві медичних страховок, що по суті перешкодило йому виїхати за кордон на відпочинок. На законну письмову вимогу [PERSON] до Відповідачів про повернення йому сплачених грошових коштів за ненадані послуги, останні в усному порядку відмовились робити це, мотивуючи тим, що жодних договорів з ним не укладали та жодних коштів не брали. Таким чином, станом на сьогодні Відповідачі заперечують факт укладення з Позивачем договору про надання туристичних послуг та факт отримання грошей. Проте це спростовується доданими до позовної заяви копіями документів. Крім того, підозрілим є й той факт, що у своєму листі від 01.10.2014р. (копія додається) Відповідач 1 всіляко заперечував існування договірних відносин з Відповідачем 2, проте в листі від 03.11.2014р. представник ТзОВ «Адріатік Тревел» уже такого факту не заперечував. Крім того, [PERSON] змушений був витратити власні грошові кошти на доїзд додому, оскільки не зміг виїхати за кордон без медичної страховки. Всього витрати Позивача на доїзд додому складають 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просить розірвати договір про надання туристичних послуг, укладений між [PERSON] та ТзОВ «Адріатік Тревел», ТзОВ «Резорт-Тревел Україна»; стягнути з ТзОВ «Адріатік Тревел» (інд. код - 38582543, адреса: м. Львів, вул. В. Великого, 73/8) та з ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» (інд. код - 39133145, адреса: м. Львів, вул. К. Левицького, 68/6А) солідарно на користь [PERSON] (інд. код - [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) збитки на загальну суму 22750,00 (двадцять дві тисячі сімсот п'ятдесят гривень 00 копійок), з яких: збитки за оплату туристичних послуг на суму 830 євро, що еквівалентно 20750,00 грн. (двадцятьом тисячам семистам п'ятдесятьом гривням 00 копійок) гривням 80 коп.; збитки за доїзд до місця проживання у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. Стягнути з ТзОВ «Адріатік Тревел» (інд. код - 38582543, адреса: м. Львів, вул. В. Великого, 73/8) та з ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» (інд. код - 39133145, адреса: м. Львів, вул. К. Левицького, 68/6А) на користь [PERSON] (інд. код - [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) моральну шкоду на загальну суму 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяви. Представник відповідачів ТзОВ «Адріатік Тревел», ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що твердження позивача щодо наявності договірних відносин з відповідачами та дотримання письмової форми договору є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 2 ст. 368 ЦК). Вимоги до ваучера як форми договору на туристичне обслуговування зазначені в ст. 23 Закону України "Про туризм" (далі - Закон). Відповідно до вказаної норми Закону: "Ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб'єкта туристичної діяльності, номер ліцензії на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім'я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об'єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера. Порядок оформлення ваучера та його використання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері туризму та курортів. В позовній заяві зазначено, що відповідач 2 перерахував кошти на рахунок Відповідача 1. Як на доказ цього позивач спирається на лист Відповідача 1 від 03 листопада 2014 року та лист відповідача 2 від 23 жовтня 2014 року. Однак, в цих листах немає такого підтвердження. Навпаки з них слідує, що жодних оплат не проводилось. Всупереч твердженням позивача, укладення договорів на туристичне обслуговування та отримання коштів від нього не доводиться жодними з додатків до позовної заяви Всупереч припущенням позивача, у відповідях від 01 жовтня 2014 року та від 03 листопада 2014 року на адвокатські запити нічого підозрілого не має. В першому запиті йшлося про надання відповіді щодо господарських відносин з ТзОВ «Резорт-Тревел», а в другому - ТзОВ « Резорт-Тревел України». Оскільки, судячи що це різні юридичні особи, то відповіді за змістом різняться. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону інформація про умови обов'язкового страхування має бути доведена до відома туриста до укладення договору на туристичне обслуговування. Крім того, туристи вправі самостійно укласти договори на таке страхування ( ч. 1 ст. 16 Закону). Отже про порушення вказаної норми не може йтися, оскільки не було укладено договору на туристичне обслуговування. Відповідно до ст. 17 Закону ліцензуванню підлягає тільки туроператорська діяльність. Турагенська діяльність не підлягає ліцензуванню. Оскільки ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» є турагентом, то отримання будь-яких ліцензій для нього не є обов'язковим. Тому відсутність такої не має жодних правових наслідків. Відповідно до статей 10 та 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач належним чином не доказав наведенні в позовній заяві доводи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із нижченаведеного. Судом встановлено, що туристичним оператором (ТзОВ «Адріатік Тревел», фактична адреса: м. Львів, вул. Короленка, 4; юридична адреса: м. Львів, вул. В. Великого, 73/8) було видано [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) та [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) один ваучер № 3803 про виїзд на відпочинок у Болгарію (приймаюча сторона - [PERSON]) в період з 12 вересня 2014 року до 21 вересня 2014 року та поселення в готель «[INFO]» тип номера DBL ROOM, розміщення - DBL, харчування - НВ./а.с. 6/ Крім того туристичним оператором (ТзОВ «Адріатік Тревел», було видано другий ваучер № 3804 [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) та [PERSON] (закордонний паспорт [NUMBER]) про виїзд на відпочинок в Болгарію (приймаюча сторона - [PERSON]) в період з 19 вересня 2014 року до 25 вересня 2014 року та поселення в голель «[INFO]» тип номера DBL ROOM, розміщення - DBL, харчування - HB (копії ваучерів додаються). Відповідно до листа директора ТзОВ «Адріатік Тревел» № 2 від 03 листопада 2014 року туристичний оператор ТзОВ «Адріатік Тревел» працює виключно із турагентом згідно укладених агентських договорів про реалізацію туристичних продуктів та ними не надаються туристичні послуги фізичним особам. Щодо інформації про видачу туристичних ваучерів, зазначають, що обліку та архівних даних туристичний оператор не веде та не зберігає. Туристичному агенту ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » на основі агентського договору було надано ряд туристичних послуг відповідно до договірних зобов'язань. Відповідно до листа № 02 від 23 листопада 2014 року директора ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » укладення договору між [PERSON] та ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » відсутнє; інформація про сплату [PERSON] грошових коштів за послугами ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » на розрахунковий рахунок ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » - відсутня Інформація стосовно оформлення [PERSON] страхового полісу відсутня у ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » - відсутня. Відповідно до листа генерального директора Українсько-канадського спільного підприємства «МІСТ-ТУР» від 28 січня 2016 року список пасажирів не є первинною бухгалтерською документацією й необхідний лише для перетину державного кордону України, примірник списку пасажирів автобусного рейсу до Болгарії, який відбувся 12 вересня 2014 року (автобус Неоплан д.н.з [NUMBER]), ані в них, ані в перевізника, який з метою пред`явлення державній прикордонній службі складає такий список пасажирів, - не зберігся. Однак, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] були пасажирами даного автобусного рейсу, можна стверджувати, що їх було включено до відповідного списку пасажирів./а.с.108/ Попри відсутність відповідного списку пасажирів, виходячи з опитування працівників перевізника, [PERSON] та [PERSON] перебували на борту вищезгаданого автобуса Неоплан д.н.з. [NUMBER], який здійснював пасажирське перевезення з України до Болгарії й відповідно були його пасажирами. За наявною інформацією, яку було отримано під час вищезгаданого опитування представників перевізника, [PERSON] та [PERSON] не перетнули державний кордон України в зв'язку з тим, що ці пасажири, в силу відсутності у них страхових полісів, які на їх думку, у випадку гіпотетичного настання страхового випадку, не змогли б покрити відповідні витрати, - прийняли рішення не продовжувати подорож й покинули відповідний транспортний засіб. Замовниками автобусного перевезення для [PERSON] та [PERSON] була компанія ТОВ «Резорт-Тревел Україна». Документи, які стосувались безпосередньо туристичних послуг для [PERSON] та [PERSON], замовником даного перевезення не надавались. В телефонному режимі [PERSON] зроблено запит на бронювання відповідних туристичних послуг, зазначених у ваучерах, вказаних у адвокатському запиті. Дані ваучери заброньовані ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » згідно договірних відносин з туроператором ТзОВ«Адріатік Тревел», та надані на електронну пошту замовника, тобто [PERSON]. Кошти за надані послуги ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна » від [PERSON] не надходили, згідно відомостей по банківському рахунку ТзОВ «Резорт-Тревел - Україна ». /а.с. 9/ Свідок [PERSON], який є сином позивача, допитаний в судовому засіданні, пояснив що приблизно 3- 5 вересня 2014 року на прохання батька передавав гроші, документи та фотографії для їхньої поїздки в Болгарію. За адресою у м. Львові, вул. Балабана, зустрівся з дівчинкою [PERSON] та при зустрічі передав їй гроші, документи та фотографії. Йому жодних розписок, договорів та чеків не надавали. Гроші передав в сумі 830 Євро, на другий день завіз інші фотографії, оскільки перші були неякісними для отримання візи. За вказану суму батьки свідка мали отримати туристичну поїздку в Болгарію та отримання болгарської візи. Про обставини поїздки свідкові нічого не повідомили. Медична страховка для поїздки за кордон приблизно коштує 200 - 400 грн. У свідка була адреса та контактний телефон. Свідкові пояснили, що це була фірма ТзОВ «Резорт Тревел». Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила, що організацією поїздки займався її чоловік, позивач у справі. Гроші в сумі 830 євро оплачував чоловік, вартість страхівки входила у вартість поїздки. Умови страхування на суму 30 тис. Євро по програмі «А», тобто мінімальна. Договір страхування починає діяти на наступну добу після оплати. Поїздка планувалася на 12 вересня 2014 року, перед поїздкою на електронну пошту позивача скерували ваучери та пам'ятку. Сідали в автобус в м. Стрию о 04 год. 20 хв., чоловік запитав у водія про страхівку, на що той повідомив, що треба звертатися до [PERSON], бо про це йому нічого не відомо, повідомив що більше жодних документів не має. Оскільки позивач та свідок працюють в страховій компанії то знають , що без страхівки не можна подорожувати, тому вирішили, їхати до м. Івано-Франківськ та там придбати страхівку. В м.Чернівці теж хотіли придбати страхівку, однак все було закрито, оскільки це була п'ятниця та було пізно. Тоді позивач зателефонував [PERSON] і вона просила, щоб придбали страховку на кордоні. Коли приїхали, чоловік намагався купити страхівку на кордоні, в одному місці були готові виписати страхівку, але чоловік набрав телефон сервісного центру, де йому повідомили, що «Ви набрали невірний номер». Свідок та позивач побоялися, щоб це не були шахраї, і вирішили повернутися додому, чоловікові було погано, чоловік приймав ліки, свідок колола уколи, переночували в готелі на окраїні м.Чернівці. З готелю виїхали зранку, поїздка на таксі коштувала 1500 грн. та плюс готель. Свідок [PERSON], який є позивачем у справ та допитаний в якості свідка за його згодою, пояснив, що він завжди користувалися послугами турагенції. В інтернеті написав конкретно на який день та в який готель хоче замовити тур. За годину йому зателефонували і сказали, що компанія ТзОВ«Резорт Тревел» може допомогти в даному питанні. На запитання позивача повідомили, що вартість поїздки для нього та його дружини обійдеться 800-850 євро, плюс кошти за візи. Працівниця [PERSON] запитала всі дані, котрі він їй повідомив.Позивач через сина передав гроші в сумі 830 євро та документи. Першим ділом він запитав за медичне страхування. [PERSON] повідомила про те, що все входить в суму, яку назвала. За добу до виїзду перетелефонувала та запитала чи передавати документи позивачу чи передати з автобусом, на що позивач погодився автобусом та наголосив про страхівки. [PERSON] сказала, щоб не переживали, все буде. За добу до виїзду на електронну пошту позивач отримав ваучери та пам'ятки від компанії ТзОВ "Адріатік Тревел". Автобус був від компанії Міс Тур. Керівник групи [PERSON] передав позивачу та його дружині паспорти з візами та повідомив, що інших документів немає. Позивач зателефонував до [PERSON] та запитав про страхіку, на що вона йому повідомила, що забула про неї та що можина купити на кордоні чи в м.Івано - Франківськ. Об 23.00 год. приїхали на кордон, водій [PERSON] показав де можна придбати страхівку. Повідомили, що можуть виписати страхівку. Свідок попросив бланк страхівки, на звороті якої був номер телефону, за яким він зателефонував. В трубці було чути, що даний номер не є дійсним. Після чого позивач зателефонував до [PERSON]. [PERSON] вмовляла свідка їхати. Позивач боявся перетинати кордон, оскільки в разі необхідності лікування буде дорогим. Пізніше зателефонував директор ТзОВ"Резорт-Тревел Україна" та представився [PERSON], та повідомив, щоб позивач разом з дружиною їхали, компанія все компенсує. Позивач, порадившись з дружиною, вирішили не їхати. Група поїхала, вони залишились. В офіцера позивач запитав де є найближчий готель, той повідомив, що треба їхати в м.Чернівці. Із-за підвищеного тиску позивач прийняв рішення їхати на таксі. Додому їхали на таксі до Дрогобича. В понеділок поїхав до Львова, переговорив з [PERSON], який повідомив, що [PERSON] вже не працює, відповідь буде через 10 днів. Повідомив, що займається організацією турів через компанію ТзОВ " Адріатік-Тревел". Говорив з директором ТзОВ "Адріатік Травел", питав де є чеки, пакет документів. Повідомили, що зателефонують, надішлють кошти, однак коштів ніяких не отримали. Жодних документів (угод, чеків, паспортів) до поїздки позивачу не передавали. При спілкуванні з директором компанії ТзОВ "Адріатік Тревел", [PERSON] запевнила свідка, що всі питання вирішить. Відносини свідок мав з компанією ТзОВ "Резорт Тревел". [PERSON] та [PERSON] повідомили, що всі кошти передані ТзОВ "Адріатік Тревел". З компанією ТзОВ "Резорт Тревел Україна" відносини мав перший раз. Позивачу не надали жодних документів: ні угоди, ні документів, які б підтверджували передачу коштів чи медичне страхування. Поїздка до Дрогобича та проживання в готелі коштувало разом 2200 грн., документальних підтверджень свідок не має. Моральна шкода, завдана свідкові та його дружині полягає в тому, що вони не відпочили, відпустка практично змарнована, зіпсовані нерви та виходив з матеріальних витрат. З даного приводу свідок звертався до правоохоронних органів. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона в 2014 році прийшла в компанію ТзОВ "Резорт Тревел Україна" для того, що влаштуватися на роботу, досвіду в неї не було. Директор [PERSON] говорив, що буде її вчити. Був такий клієнт [PERSON], який зателефонував та свідок підібрала йому тур. Це все відбувалося під контролем директора [PERSON]. Коли туристу підійшов тур, директор [PERSON] скерував [PERSON] на електронну пошту пакет документів для подорожі. Свідок скерувала цей пакет документів [PERSON]. Свідкові зателефонував [PERSON] і сказав, що не вистачає документів- страхівки, тому відмовився від поїздки. Свідка брали на роботу без досвіду роботи. В обов'язки свідка робота з грошима не входила. Свідок не мала доступу до грошей та могла тільки бути присутньою при передачі грошей. Гроші були передані, оскільки на їх підставі були виготовлені документи. Директор [PERSON] скинув свідкові на електронну пошту документи, а свідок скерувала на електронну пошту [PERSON] Свідок вважає, що компанія ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» мала договірні відносини з ТзОВ «Адріатік Тревел», оскільки ТзОВ «Adriatic Travel» є туроператором, у якого замовляють послуги. Щоб поїхати закордон, потрібно вибрати тур, заплатити за послуги і отримати документи. Якщо [PERSON] сказав, що страхівки не було, значить її не було. Чому не було страхівки, свідкові не відомо. Що скинули на електронку свідкові, те вона перекинула [PERSON] З ТзОВ «Адріатік Тревел» свідок не контактувала зовсім. За конкретну поїздку [PERSON] на відпочинок коштів свідок не отримувала. Офіційно в ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» свідок не працювала, стажувалася орієнтовно одного місяця. В приміщені ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» завжди був свідок та [PERSON]. Свідок бачила, як син позивача був в приміщені ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» та передав гроші [PERSON], сума грошей була до 1000 Євро. Договорами займався директор. Свідкові зателефонував турист ввечері та повідомив, що не має страхівки та попросила зачекати та зателефонувала до директора. Директор повідомив, щоб турист їхав та придбав страхівку на кордоні, що свідок і передала [PERSON], який повідомив, що відмовляється від поїздки. Пізніше [PERSON] телефонував та повідомив, що він поніс збитки на повернення додому та на готель. Хто займався відправкою, свідок не знає, за поїздку було заплачено та клієнту видали документи на поїздку. Договору між ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» та ТзОВ «Адріатік Тревел» свідок особисто не бачила. Син клієнта спілкувався безпосередньо з директором. Момент передачі коштів свідок бачила, клієнт прийшов і зробив оплату. Чи видавались розрахункові документи свідкові не відомо. Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України "Про туризм" договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону. Договір на туристичне обслуговування може укладатися шляхом видачі ваучера. Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб'єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім'я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об'єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера. Тобто ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору. Згідно з абзацом другим пункту 1.2, пунктом 2.11 Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженої наказом Державної туристичної адміністрації України від 6 червня 2005 року № 50, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 липня 2005 року за № 765/11045, ваучер оформляється суб'єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Відповідальність за правильність оформлення ваучера покладається на суб'єкта туристичної діяльності, який реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Таким чином, відповідальність за правильність оформлення ваучера не може бути покладена на туриста. Згідно із частинами першою, другою статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною п'ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із частиною десятою статті 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, частиною четвертою статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про туризм" До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про порядок забезпечення туроператором обов'язкового та/або добровільного страхування туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, а також можливість та умови добровільного страхування витрат, пов'язаних з розірванням договору на туристичне обслуговування за ініціативою туриста, страхування майна. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Також частиною першою статті 33 Закону України "Про туризм" встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Судом встановлено факт передачі коштів для надання туристичних послуг з відпочинку за кордоном ТзОВ «Резорт-Тревел Україна», що підтверджується показами свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] Обов'язковою вимогою позивача при надання туристичної послуги з відпочинку за кордоном був договір медичного страхування. Однак, в порушення вимог п.9 ч.1 ст.19-1 Закону України "Про туризм" відповідачами не були виконані умови Закону щодо надання інформації про порядок забезпечення туроператором обов'язкового та /або добровільного страхування позивача, при підготовці документів для туристичної поіздки відповідачами не було укладено договору медичного страхування, хоча зазначена вимога була умовою договору на туристичне обслуговування, про що свідчать покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Туристичним оператором ТзОВ «Адріатік Тревел Україна» були видані ваучери позивачу на поіздку за кордон в Болгарію на відпочинок згідно із замовленнями позивача, які скрпілені печаткою відповідача - ТзОВ "Адріатік Тревел", заброньовано готель для поселення позивача та його дружини /а.с. 7-8/, що свідчить про укладення договору між позивачем та туристичним оператором ТзОВ «Адріатік Тревел». Передача коштів позивачем відповідачу 2- ТзОВ "Резорт Тревел Украіна" в сумі 830 Євро для поіздки на відпочинок у Болгарію, що підтверджується показами вищевказаних свідків, також свідчить про укладенння договору позивачем з відповідачем 2 - з ТзОВ «Резорт-Тревел Україна». Агентського договору між туристичною компанією ТзОВ «Резорт-Тревел Україна» та туристичним оператором ТзОВ «Адріатік Тревел» сторони суду не надали, клопотання про його витребування не заявляли, а тому відповідно до ст. 11 ЦПК України суд витрішує спір на підставі наявних в матеріалах справи доказах. При вирішенні спору, суд вважає за необхідне застосувати правову позицію Верховного Суду України від 3 липня 2013 року № 6-42цс13, відповідно до якої за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм" частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статтей 610 і 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В порушенням вимог Закону "Про туризм" при наданні туристичних послуг відповідачами не було оформлено полісів медичного страхування на позивача та його дружину, хоча зазначене було умовою щодо туристичного обслуговування, що призвело до неможливості здійснення туристичної поіздки для позивача та його дружини та заподіянні збитків. Суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині розірвання договору про надання туристичних послуг, укладеного між [PERSON] та ТзОВ "Адріатік Тревел", ТзОВ "Резорт-Тревел Україна". Щодо збитків, заподіяних позивачу, то зазначені збитки підлягають стягнення в повному обсязі в рівних частинах з відповідачів, як такі, що заподіяні внаслідок порушення законодавства в галузі туристичної діяльності, зокрема вимог ст. ст.19-1, 20 Закону Украіни "Про туризм" , а саме порушення умов договору щодо оформлення страхового полісу медичного страхування та якості туристичних послуг обома відповідачами. З відповідачів в користь позивача слід стягнути по 10375 грн. - збитки за оплату туристичних полуг, що еквівалентно 415 Євро, 1000 гривень - збитки за доізд до місця проживання, заподіяння яких та розмір підтверджуються показами свідків. Не підлягає до задоволення вимога в частині солідарного стягнення збитків з відповідачів, з огляду на те, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Законом України "Про туризм" не передбаченео солідарної відповідальності туроператора і турагента, договір між туроператором і турагентом суду сторонами не надано, а також відсутнє положення щодо неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до вимог ст.540 ЦК України та враховуючи порушення вимог Закону України "Про туризм" обома відповідачами, стягнення збитків з боржників підлягає у рівній частці. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленому ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Враховуючи обсяг душевних та фізичних страждань, заподіяних позивачу через неможливість запланового відпочинку, погіршення стану здоров'я, зокрема підвищення тиску внаслідок цього, неповернення в добровільному порядку на протязі тривалого часу відповідачами заподіяних збитків, а отже продовження тривалості душевних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості суд доходить до висновку, що в користь позивача слід стягнути 3000 грн. моральної шкоди, по 1500 гривень з кожного з відповідачів.

Outcome: approved