Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

12.03.2014 року за вх. № 3325 [PERSON] звернувся в суд з позовом до дочірнього підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В позові [PERSON] зазначає, що перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, йому всупереч вимогам статті 115 КЗпП України, не виплачується заробітна плата, чим порушено його конституційне право, як громадянина, який заробляє собі на життя працею, отримувати оплату за неї, в строки визначені законодавством України. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком звернення. На час звернення до суду, з вимогами про стягнення заробітної плати, йому не виплачують останню з травня 2013 року. Враховуючи відношення роботодавця до свого обов'язку, стосовно виплати заробітної плати в строк та його невиконання, внаслідок чого виник борг, вважає за необхідне стягнення на його користь моральної шкоди, за порушення його прав, передбачених ст. 115 КЗпП України. Дані протиправні дії роботодавця вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя його родини. Вжиття додаткових заходів для організації свого життя та життя його родини полягає в тому, що роботодавець залишив його без грошей на всі святкові новорічні свята, що морально підриває не тільки його святковий настрій, але й психологічно навантажує організм, що впливає на здоров'я та змушує його приймати незвичні для нього рішення, які направлені на підтримку своєї родини, так як його дохід є складовою доходу сім'ї, необхідного для забезпечення її буття. Моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Відповідно до статті 217 ЦПК України, суд може визначати порядок виконання рішення. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках відповідно до ст. 217 ЦПК України зазначати в рішенні про негайне його виконання, в частині стягнення заробітної плати, не більше ніж за один місяць. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця, не виключає його відповідальність п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 17637 грн. 53 коп. , заборгованість по польовому забезпеченню в сумі 9330 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, який про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому 19.03.2014 року за вх. № 3683 надав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача дочірного підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» в судове засідання не з'явився, який про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому 20.03.2014 року за вх. № 3713 представник відповідача Подлуцький М.О., який діє на підставі довіреності № 19/849 від 05 грудня 2013 року надав до суду письмову заяву, в який зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі визнає в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди не визнає і в цій частині позовних вимог просить відмовити та просить розглядати справу без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи без нез'явившихся сторін, які просили розглядати справу без їх участі, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ст.1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приймаючи до уваги письмове визнання представником відповідача позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення у даній частині, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникові не рідше двох разів на місяць. Як вбачається з довідки відповідача від 12 березня 2014 року № 109 позивачу [PERSON] не виплачена заробітна плата за період з травня 2013 року по лютий 2014 року включно в розмірі 17637 грн. 53 коп. та заборгованість по польовому забезпеченістю за 2011 рік в сумі 870 грн. 00 коп., за 2012 рік в сумі 1890 грн.00 коп., за 2013 рік в сумі 5535 грн. 00 коп., за 2014 рік в сумі 1035 грн. 00 коп., загальна сума заборгованості по заробітній платі та польовому забезпеченню становить 26967 грн. 53 коп. ( а. с. 5), тобто відповідачем право позивача на своєчасне отримання заробітної плати було порушено, а отже сума заборгованості по заробітній платі та заборгованість по польовому забезпеченню підлягає стягненню з відповідача у зазначеному позивачем розмірі, проти чого не заперечує представник відповідача. Ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Встановлення надбавок у вигляді польового забезпечення регулюється постановою Кабінету Міністрів України "Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер" від 31 березня 1999 року № 490. І так як розмір заборгованості по польовому забезпеченню за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік підтверджується довідкою на загальну суму 9330 грн. 00 коп. (а.с.5), то позовні вимоги позивача і в даній частині слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та інше. З'ясуванню підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазначив позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших підстав. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує моральні страждання працівника у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, втрату нормальних життєвих зв'язків, розмір заборгованості по заробітній платі, період часу, протягом якого працівник не отримав винагороду за свою роботу, а також враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. 00 коп., тобто позовні вимоги у даній частині слід задовольнити частково. Суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з дочірнього підприємства «Чернігівнафтогазгеологія» на користь [PERSON] 17637 грн. 53 коп. заборгованості по заробітній платі за період з травня 2013 року по лютий 2014 року включно, 9330 грн. 00 коп. заборгованості по польовому забезпеченню за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік та 500 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути в загальній сумі 27467 грн. 53 коп. Рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в сумі 1465 грн. 92 коп. підлягає обов'язковому негайному виконанню. В іншій частині позовних вимог відмовити. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 513 грн. 28 коп. (269 грн. 68 коп. за вимогу майнового характеру - стягнення заборгованості по заробітній платі та по польовому забезпеченню та 243 грн. 60 коп. - мінімальний розмір судового збору за вимогу немайнового характеру - стягнення моральної шкоди) слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial