Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошові сумі, які він сплачує на дочку [PERSON], [INFO], за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.01.2013 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що з 21.09.2012 року він не працює, має тимчасові заробітки та прибуток від підсобного господарства, які не дозволяють йому виконувати рішення суду. На теперішній час у нього склався тяжкий матеріальний стан, оскільки він проживає за рахунок нерегулярних заробітків. З метою виконання вказаного рішення суду, він був змушений просити матеріальну допомогу у батьків. З цих підстав просить змінити розмір стягуваних з нього на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], з 1/4 частини його заробітку ( доходу) до твердої грошової суми у розмірі 1000 гривень щомісячно . Представники позивача та [PERSON] під час розгляду справи вимоги позову підтримали у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити та надала письмові заперечення. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. За рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.01.2013 року з позивача стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не має постійного місця роботи на теперішній час, так само як і при стягненні з нього аліментів, оскільки був звільнений за власним бажанням 21.09.2012 року з відокремленого підрозділу "Красноградської дистанції колії" ДП "Південна залізниця" та проживає за рахунок тимчасових заробітків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази мають бути належними та допустимими (ст.ст.57-59 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз'ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Як вбачається з копії паспорта [PERSON], сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року, який заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12.05.2015 року між ними розірвано. За час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька, [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.01.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись в суд з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач свої вимоги мотивував тим, що у нього змінився матеріальний стан, його батьки більше не можуть надавати допомогу для сплати ним аліментів, тимчасові заробітки є незначними, крім того він потребує постійного лікування, що на його думку є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріалами справи підтверджується, що у зв"язку з тим, що [PERSON] офіційно не працевлаштований та не отримує постійного заробітку, він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, виходячи з розміру середньої заробітної плати по Красноградському районі Харківської області і такий щомісячний розмір аліментів становить 1968,25 грн. , що на думку суду для позивача є спроможною сумою, оскільки [PERSON] в серпні 2017 року ці кошти були сплачені. Оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов"язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, суд вважає, що визначений рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 21.01.2013 року розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів. Доводи позову про те, що матеріальний стан [PERSON] з часу ухвалення Красноградським районним судом Харківської області рішення від 21.01.2013 року про стягнення аліментів погіршився є необґрунтованими, оскільки погіршення матеріального стану позивача, про що він зазначає у позовній заяві, та неможливість сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі, визначеному рішенням суду, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК не доведено належними та допустимими доказами, а відсутність записів у його трудовій книжці про працевлаштування не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки судом встановлено, що з моменту звільнення з роботи ще у 2012 році позивач в центрі зайнятості, як особа, яка здійснює пошук роботи зареєстрований не був, відомостей про встановлення йому групи інвалідності не надавалося, ним сплачувалися аліменти призначені Красноградським районним судом Харківської області, згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментам від 28.08.2017 року №25003. Відомості про те, що мати позивача [PERSON] має тяжкі захворювання , не звільняє [PERSON] від обов'язку утримувати свою неповнолітню дочку, сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, з яким він погоджувався, та не є підставою для задоволення позову і зменшення розміру аліментів, визначеного судом з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки зменшення розміру аліментів з 1/4 частини від доходу платника аліментів, які повинен сплачувати позивач щомісячно на утримання доньки, до 1000 грн., призведе до значного зменшення розміру матеріального утримання на дитину, що не сприятиме інтересам дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed