Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що у 1996-2014 роках органами досудового розслідування та судом проти нього велася та розглядалася кримінальна справа за ст.ст. 215 ч.2, 111 ч.2 КК України (1960 року). 23.03.1997 року органом досудового розслідування позивачу було пред"явлено обвинувачення за ст.ст. 215 ч.2, 111 ч.2 КК України (1960 року) та обрана міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 18.03.1998 року справа була направлена на додаткове досудове розслідування. Органом досудового розслідування досудове розслідування неодноразово незаконно зупинялося, справа неодноразово закривалася, однак постанови про закриття справи постійно скасовувалися прокуратурою. Повідомлення про закриття справи позивачем не одержувалися. Надалі позивачу знову перепред"являлися обвинувачення, справа направлялася з обвинувальним висновком і поверталася на додаткове розслідування. Згідно обвинувального висновку від 31.12.2005 року справа в черговий раз була направлена в суд з обвинуваченням за ст 215 ч.2 КК України (1960 року). В результаті вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.06.2006 року позивача було незаконно визнанно винним за ст. 215 ч.2 КК України (1960 року) та було незаконно засуджено до 1 року року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Апеляційною ухвалою від 08.06.2006 року вирок скасовано з направленням справи на додаткове досудове розслідування. Надалі створена подальша тяганина з незаконними зупиненнями провадження, закриття справи та скасування постанов про закриття, невиконання вказівок суду апеляційної інстанції, в результаті скасування постанов про закриття справи. При цьому позивачу як і раніше не повідомлялося про чергове закриття справи. В деяких випадках постанови про закриття направлялися та отримувалися позивачем за його заявами з проханням повідомити про стан розслідування. З останьою такою заявою позивач звернувся в слідчі органи 22.09.2015 року. В результаті 19.10.2015 року позивачу було направлено копію постанови від 18.11.2014 року про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину. Вказанними незаконними діями органів слідства та суду позивачу завдані моральні страждання, що призвели до порушення нормальних життєвих зв"язків. позивач проживає в селі. Потерпілий [PERSON] являється його сусідом. Після порушення кримінальної справи, тривалого розслідування, судових процесів, куди в якості свідків викликалися односельчани, стосовно позивача створилася атмосфера недовіри, перешіптувань з боку односельчан, що нібито позивач травмував людину і старається уникнути відповідальності. В результаті чого позивач втратив нормальні життєві стосунки з односельчанами. Все це тягло додаткові моральні страждання, які не давали змоги нормально жити, працювати і підтримувати належні сімейні стосунки. Окрім того, моральні страждання завдавало постійне тривале знаходження під страхом засудження за злочин, якого він не вчиняв, так як абсолютно непричетний до тих тяжких тілесних ушкоджень, які заподіяні потерпілому [PERSON], адже це результат його власних дій і поступків від того життя, яке він вів. збіг обставин призвів до того, що потерпілий отримав від падіння з велосипеда тілесні ушкодження намагався пов"язати з фактом незначного ДТП за участю позивача, яке не потягло для потерпілого абсолютно ніяких шкідливих наслідків для його здоров"я. В цьому і полягає заподіяна позивачу моральна шкода, яку позивач просить стягнути згідно закону в грошовому вимірі за рахунок Державного бюджету. Що стосується розміру моральної шкоди то при її розрахунку позивач виходить з наступного. У відповідності до ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. На даний час з 01 січня 2017 року в Україні законодавчо встановлена мінімальна заробітна плата в сумі 3200 грн. Отже враховуючи, що з часу пред"явлення позивачу обвинувачення (21.03.1997 року) по дату повідомлення позивачу про прийняття остаточного рішення про невинуватість позивача (19.10.2015 року) позивач незаконно перебував під слідством та судом протягом 223-х місяців, розмір мінімальної моральної шкоди в грошовому еквіваленті становить 713600 грн. (223х3200). Також позивач несе додаткові матеріальні витрати в сумі 7500 грн. за надання правової допомоги адвоката на ведення судової справи. Позивач просить стягнути з відповідача за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду в сумі 713600 грн. та матеріальну шкоду (оплата правової допомоги) в сумі 7500 грн., а всього в сумі 721100 грн. В позовній заяві про зміну розміру моральної шкоди позивач зазначив, що на даний час в Україні законодавчо встановлена мінімальна заробітна плата в сумі 3723 грн. Отже враховуючи, що позивач незаконно перебував під слідством та судом протягом 223 місяців, розмір мінімальної моральної шкоди становить 830229 грн., яку позивач просить стягнути та матеріальна шкода за оплату правової допомоги в розмірі 7500 грн., а всього разом 837729 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, не погодилися із запереченнями прокуратури, оскільки в період зупинення досудового розслідування слідство у кримінальній справі тривало, постанови про закриття кримінального провадження в подальшому були скасовані та про їх прийняття позивача не було повідомлено. Відповідач [PERSON] казначейська служба України до суду не з"явилися, направили письмові заперечення в яких просили відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, справу слухати у відсутності представника (а.с.48-50). Представник прокуратури Житомирської області подала відзив на позовну заяву та зазначила, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 176000 грн. за виключенням періоду зупинення провадження та закриття кримінального провадження, також вважали, що розрахункова величина має бути 1600 грн., а не мінімальна заробітна плата, в стягненні витрат на правову допомогу просила відмовити (а.с.83-87). Представник ГУ НП в Житомирській області до суду не з"явився, направив відзив в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві (а.с. 127-129). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29.11.1996 року Андрушівським РВ УМВС була винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 215 ч.2 КК України (т.1 а.с.1). 27.01.1997 року винесено постанову про порушення клопотання про продовження строку попереднього слідства, якою продовжено строк попереднього слідства по кримінальній справі до трьох місяців (т.1 а.с.44). 03.02.1997 року Андрушівським РВ УМВС України винесена постанова про прийняття кримінальної справи до свого провадження (т.1 а.с.45). Згідно постанови СВ Андрушівського РВ УМВС України від 10.02.1997 року [PERSON] визнано потерпілим по даній кримінальній справі (т.1 а.с.46). 15.02.1997 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України [PERSON] попереднє слідство по кримінальній справі призупинено до видужання [PERSON] (т.1 а.с.48). 18.03.1997 року винесено постанову про прийняття кримінальної справи до свого провадження та приступлено до ведення попереднього слідства (т.1 а.с.49). 18.03.1997 року винесено постанову про відновлення попереднього слідства (т.1 а.с.50). 21.03.1997 року винесена постанова про притягнення [PERSON] як обвинуваченого за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України (т.1 а.с.58). 25.03.1997 року [PERSON] було пред"явлено обвинувачення за ст. 215 ч.2, ст.111 ч.2 КК України (т.1 а.с.70-76). 27.03.1997 року постановою Андрушівського районного суду Житомирської області справу було прийнято до провадження (т.1 а.с.78). 16.02.1998 року згідно постанови Андрушівського районного суду кримінальну справу було направлено прокурору Андрушівського району для проведення додаткового розслідування (т.1 а.с.142). 18.03.1998 року постановою в.о. слідчого Андрушівського РВ справа прийнята до провадження (т.1 а.с.144). 18.03.1998 року постановою в.о. слідчого Андрушівського РВ УМВС України попереднє слідство по кримінальній справі зупинено (т.1 а.с.145). 20.05.1998 року постанову в.о. слідчого Андрушівського РВ УМВС України від 18.03.1998 року про зупинення попереднього слідства по справі скасовано, справу направлено для розслідування в Андрушівський РВ УМВС України для виконання постанови суду (т.1 а.с.147). 22.05.1998 року винесено постанову про зупинення попереднього слідства по кримінальній справі (т.1 а.с.148). 09.07.1998 року винесено постанову про відновлення попереднього розслідування по кримінальній справі ( т.1 а.с.150). 16.09.1998 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (т.1 а.с.167-168). 16.10.1998 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи, справу направлено на розслідування в Андрушівський РВ УМВС України ( т.1 а.с.170). 30.10.1998 року постановою в.о. слідчого Андрушівського РВ УМВС України кримінальну справу прийнято до свого провадження ( т. 1 а.с.171). 29.11.1998 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (т.1 а.с.178). 15.03.1999 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи та справу направлено в Андрушівський РВ УМВС України для організації проведення попереднього слідства (т.1 а.с.182-183). 17.05.1999 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження (т.1 а.с.185). 27.08.1999 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження (т.1 а.с.194). 06.12.1999 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (т.1 а.с.214-216). 28.01.2000 року винесано постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи, кримінальну справу направлено до Андрушівського РВ УМВС України для провадження слідства та прийняття рішення у відповідності із законом (т.1 а.с.219). 05.02.2000 року винесено постанову слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України про прийняття справи до свого провадження ( т. 1 а.с.221). 05.02.2000 року винесено постанову про зупинення попереднього розслідування (т.1 а.с.222). 02.03.2000 року винесено постанову про відновлення попереднього слідства ( т. 1 а.с.225). 06.03.2000 року винесено постанову про зупинення попереднього розслідування по кримінальній справі ( т.1 а.с.231). 08.04.2000 року винесено постанову про відновлення попереднього слідства по кримінальній справі (т.1 а.с.232). 17.04.2000 року винесено постанову про зупинення попереднього розслідування по кримінальній справі (т. 1 а.с.241). 29.06.2000 року винесено постанову про відновлення попереднього слідства по кримінальній справі (т.1 а.с.245). 29.06.2000 року винесено постанову про зупинення попереднього розслідування по кримінальній справі (т. 1 а.с.248). 20.07.2000 року винесено постанову про відновлення попереднього слідства (т.2 а.с.1). 20.07.2000 року постановою ст.слідчого СУ УМВС України в Житомирській області Котка В.І. притягнуто як обвинуваченого та пред"явлено обвинувачення за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України (т.2 а.с.2-3). 08.08.2000 року [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України, згідно обвинувального висновку ( т.2 а.с.17-22). 10.08.2000 року постановою Андрушівського районного суду Житомирської області справу прийнято до провадження (т.2 а.с.23). 26.12.2000 року постановою Андрушівського районного суду Житомирської області кримінальну справу повернуто прокуророві Андрушівського району для проведення додаткового розслідування (т.2 а.с.49-50). 28.02.2001 року постановою ст.слідчого СУ УМВС України справу прийнято до свого провадження (т.2 а.с.65). 28.03.2001 року винесена постанова про закриття кримінальної справи (т.2 а.с.70). 20.12.2001 року винесена постанова про скасування постанови про закриття справи, якою постанову від 28.03.2001 року про закриття справи скасувати, провадження досудового слідства поновити, кримінальну справу надіслано з вказівками до прокуратури Житомирської області для організації подальшого розслідування (т.2 а.с.74). 03.01.2002 року постановою ст.слідчого СУ УМВС України в Житомирській області кримінальну справу прийнято до свого провадження (т.2 а.с.76). 03.01.2002 року постановою ст.слідчого СУ УМВС України в Житомирській області порушено клопотання про продовження в кримінальній справі строку розслудування до 6 місяців (т.2 а.с.80-81). 28.01.2002 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (т. 2 а.с.98-99). 26.03.2002 року винесено постанову про скасування постанови від 28.01.2002 року про закриття кримінальної справи та справу направлено для належного розслідування до СУ УМВС України в Житомирській області (т.2 а.с.104). 26.03.2002 року постановою ст.слідчого СУ УМВС УКраїни справу прийнято до свого провадження ( т. 2 а.с.105). 27.03.2002 року винесено постанову про закриття кримінальної справи ( т. 2 а.с.106). 16.04.2002 року постановою Андрушівського районного суду Житомирської області було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Андрушівського району про закриття кримінальної справи у зв"язку із закінченням строків давності (т.2 а.с.108-109). 22.05.2002 року постановою ст.слідчого СУ УМВС України справу було прийнято до свого провадження ( т. 2 а.с.111). 03.06.2002 року винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого та пред"явлено йому обвинувачення за ст. 111 ч.2 КК України (т. 2 а.с.117). Згідно обвинувального висновку [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 111 ч.2 КК України (т.2 а.с.128-132). 12.07.2002 року винесено постанову про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування ( т.2 а.с.134-135). 24.07.2002 року постановою слідчого СУ УМВС УКраїни в Житомирській області справу прийнято до свого провадження ( т. 2 а.с.137). 25.07.2002 року винесено постанову про закриття кримінальної справи ( т. 2 а.с.138-139). 23.12.2002 року постановою Корольовського районного суду м.Житомира постанову слідчого від 27.03.2002 року по кримінальній справі скасовано та справу направлено прокурору для відновлення слідства ( т. 2 а.с.143). 04.03.2003 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження ( т.2 а.с.144). 04.03.2003 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України досудове слідсто зупинено ( т. 2 а.с.145). 21.05.2003 року винесено постанову про скасування постанови слідчого від 04.03.2003 року на справу направлено начальнику Андрушівського РВ УМВС України для організації проведення досудового слідства (т. 2 а.с.146). 12.06.2003 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження ( т. 2 а.с.148). 17.06.2003 року винесено постанову про зупинення досудового слідства ( т. 2 а.с.154). 12.11.2003 року винесено постанову про відновлення досудового слідства по кримінальній справі ( т. 2 а.с.155). 22.11.2003 року винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 кК України (т.2 а.с.161-162). 25.12.2003 року винесено постанову про закриття кримінальної справи ( т. 2 а.с.177-178). 22.01.2004 року винесено постанову про скасування постанови слідчого від 22.11.2003 року про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] за ст. 111 ч. 2 КК України, кримінальну справу повернуто прокурору Андрушівського району для організації додаткового досудового слідства ( т. 2 а.с.180-181). 28.01.2004 року постанвою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження ( т. 2 а.с.183). 05.02.2004 року винесено постанову про закриття кримінальної справи ( т. 2 а.с.184-185). 25.05.2005 року винесено постанову про скасування постановислідчого від 25.12.2002 року про закриття кримінального провадження ( т.2 а.с.190-191). 14.06.2005 року винесено постанову ст.слідчого СВ СУ УМВС України про прийняття справи до свого провадження ( т. 2 а.с.193). 14.06.2005 року винесено постанову про зупинення досудового слідства по кримінальній справі (т.2 а.с.194). 28.11.2005 року винесено постанову про поновлення провадження по кримінальній справі (т. 2 а.с.195). 13.12.2005 року винесена постанова ст. слідчого СВ СУ УМВС України про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження (т.2 а.с.227). 13.12.2005 року винесена постанова про притягнення як обвинуваченого [PERSON] та пред"явлення йому обвинувачення за ст. 215 ч.2 КК України ( т. 2 а.с.230). 31.12.2005 року [PERSON] пред"явлено обвинувачення за ст. 215 ч.2 КК України згідно обвинувального висновку ( т.3 а.с.4-13). 06.06.2006 року Андрушівським районним судом Житомирської області винесено вирок, яким [PERSON] визнано винним та призначено йому покарання один рік позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами ( т.3 а.с.144-146). 08.08.2006 року ухвалою апеляційного суду Житомирської області вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.06.2006 року скасовано та справу направлено на прокурору для організації додаткового розслідування ( т.3 а.с.190-192). 02.10.2006 року слідчим ВР ДТП УМВС України винесено постанову про прийняття справи до свого провадження ( т.3 а.с.198). 09.01.2007 року винесено постанову про повернення справи на додаткове розслідування (т.3 а.с.214). 22.01.2007 року постановою ст.слідчого з ОВС ВР ДТП УМВС України кримінальну справу прийнято до свого провадження ( т.3 а.с.215). 13.04.2007 року винесена постанова про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування (т.3 а.с.230). 30.04.2007 року постановою ст.слідчого з ОВС ВР ДТП УМВС України справу прийнято до свого провадження ( т.3 а.с.232). 21.05.2007 року згідно постанови кримінальну справу відносно [PERSON] за ст. 215 ч.2 КК України закрито (т.3 а.с.235-236). 08.08.2007 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження (т.3 а.с.238-239). 23.08.2007 року постановою ст.слідчого з ОВС ВР ДТП УМВС України кримінальну справу прийнято до свого провадження (т.3 а.с.241).03.09.2007 року винесено постанову про відмву в порушенні кримінальної справи (т.3 а.с.244). 28.11.2007 року постановою СВ РДТП СУ УМВС України кримінальну справу прийнято до свого провадження (т.4 а.с.14). 17.09.2008 року постановою слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області кримінальну справу прийнято до свого провадження ( т.4 а.с.42). 06.07.2010 року постановою ст.слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ст. 215 ч.2 КК України закрито у зв"язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину (т.4 а.с.114-116). 05.10.2010 року винесено постанову про скусування постанови ст.слідчого слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 06.07.2010 року про закриття кримінальної справи (т.4 а.с.120). 07.10.2010 року постановою ст.слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області кримінальну справу прийнято до свого провадження ( т. 4 а.с.121). 23.03.2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (т.4 а.с.146-148). 20.09.2012 року винесена постанова про скасування постанови від 23.03.2011 року про закриття кримінальної справи (т.4 а.с.154). 08.10.2012 року постановою ст.слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області справу прийнято до свого провадження (т.4 а.с.155). 02.11.2012 року винесена постанова про закриття кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ст.215 ч. 2 КК України (т.4 а.с.156-158). 31.07.2013 року постановою Корольовського районного суду м.Житомира постанову слідчого від 02.11.2012 року про закриття кримінальної справи скасовано (т.4 а.с.166-168). 18.11.2014 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України в Житомирській області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1201306010000566 від 07.11.2013 року закрито у зв"язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України (т.4 а.с.195-198). Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі - Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутності у діянні складу кримінального правопорушення. Згідно з пунктом 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, відповідно до ст.3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягає, зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди в такому випадку провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України та здійснюється [PERSON] казначейською службою України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно зі ст.8 Закону України «Про [PERSON] бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної щомісячної заробітної плати з 01.01.2017року установлено в сумі 3200 грн., згідно ст.8 Закону України «Про [PERSON] бюджет України на 2018 рік» - з 01.01.2018 року становить 3723,00 грн.. Позивач вказує, що перебував під слідством і судом на протязі 223 місяців, починаючи з 25.03.1997 по 18.11.2014 року та розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню становить 830229 грн. (223 міс. х 3723 = 830229 грн.) та 7500 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Третя особа прокуратура Житомирської області не погодилась із зазначеним позивачем періодом перебування під слідством, зазначивши, що позивач перебував під слідство та судом 110 місяців за виключенням місців зупинення слідства у кримінальній справі та закриття провадження у справі, також вказали, що при визначення розміру відшкодування має бути застосовано як розрахункову величину не мінімальну заробітну плату, а прожитковий мінімум в розмірі 16000 грн., та розмір моральної шкоди буде становити (110 міс. х 1600 грн.) 176 000 грн., відшкодування витрат на правову допомогу не підтверджено належними доказами та просили відмовити в їх стягненні. Дослідженими матеріалами кримінальної справи підтверджується право позивача на відшкодування моральної шкоди з підстав визначених 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» , визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України, суд виходить із того, що притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, незаконне застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, що він на протязі всього цього часу перебував у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, він постійно вимушений був виправдовуватись перед рідними, знайомими і друзями, та переконувати їх у своїй невинуватості. Також був вимушений захищатись від незаконних звинувачень, звертатись з неодноразовими зверненнями до прокурорів та слідчого. Вищевказані дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації позивача, внаслідок чого він був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, що потребувало від нього прикладення додаткових зусиль і для організації свого життя та відновлення репутації. При цьому, суд враховує і те, що позивач не перебував під вартою, а йому було обрано запобіжний захід лише у виді підписки про невиїзд. А тому, враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, завданих йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, тривалий період часу перебування його під слідством і судом, що призвело до вимушених змін у його житті, характер перенесених ним моральних страждань, також судом враховується період закриття кримінального провадження відносно [PERSON], оскільки у вказаний період позивач не перебував під слідством, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої йому, в сумі 250 000 грн.. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7500 грн., враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та вважає необхідним стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., виходячи із договору про правову допомогу, (а.с. 39-41) відповідно до якого було складено позовну заяву та участь представника у судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань ( а.с. 64-65, 76, 88-89, 95-97, 112, 117, 132, 144-145), що є співмірним по відношенню до складності справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд також вважає, безпідставними посилання представника відповідача на те, що [PERSON] казначейська служба України не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не здійснювала будь-яких протиправних дій відносно позивача, виходячи із наступного. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного Кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення [PERSON] казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте [PERSON] казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, п. п. 1, 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про [PERSON] бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Кошти на відшкодування позивачу моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ з Єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду яка являється їх розпорядником. При цьому будь-яких обов'язків на відповідача, як на самостійну юридичну особу, судом не покладається. Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Згідно із пп.3 п.4 Положення про [PERSON] казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 215 від 15.04.2015 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача про те, що ДКСУ є неналежним відповідачем по справі, і при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди на користь позивача з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України будуть порушені права останнього, являються безпідставними. Відповідно до ст. 141 ЦПК Ураїни - судові витрати у виді судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: partial