Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] Д.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та ПАТ СК «Еталон», солідарно, матеріальні збитки 2973 грн. 12 коп. та моральну шкоду 100 000 грн., а усього 102 973 грн. 12 коп. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнення позовних вимог, зазначив, що 27.06.2008 р. приблизно о 14 год.00 хвил. [PERSON] керуючи без будь-якої правової підстави автомобілем «ЗАЗ TF-699Р» держ. № [NUMBER], який на праві власності належить його матері [PERSON], рухаючись по мостовому переходу через р. Дніпро в м. Дніпродзержинську, в районі зупинки громадського транспорту «Кривець» зіткнувся з виконуючим на ньому розворот автомобілем «ВАЗ-2109» держ. № [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Внаслідок зіткнення позивачу, як пасажиру «ЗАЗ TF-699Р», були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого крайового перелому тіл L3 та L4 хребта, закритого перелому крила правої здухвинної кістки, закритий перелом лівої ключиці, тупої травми черева, розриву правої долі печінки, внутрішньочеревної кровотечі, відкритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, правобічного гематорекса, шокової легені, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 4441е від 08.10.2008 року (Дніпропетровський ОКЗ «Бюро СМЕ»), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.09.2011 р. [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчинені злочинів, передбачених ст. 286 ч.2 КК України та звільнені від кримінальної відповідальності в зв'язку з актом амністії по п.4 ст.6 КПК України, п. «а» та «і» ст.1 Закону України «Про амністію в 2011 році», оскільки [PERSON] на момент скоєння злочину був неповнолітнім, а [PERSON] був вже пенсіонером. У якості відповідачів за позовом вказує на обох водіїв, [PERSON] як власника «ЗАЗ TF - 699Р» держ. № [NUMBER], а також Приватне акціонерне товариство страхову компанію «Еталон», яким було застрахована цивільна відповідальність [PERSON]. Вважає, що вказані особи на підставі ч.1 ст.1190 ЦК України мають нести солідарну відповідальність. Внаслідок ДТП йому було завдано матеріальних збитків та моральної шкоди. Матеріальна збитки полягають у витратах, пов'язаних з медичними обстеженнями та закупівлею лікарських препаратів, які разом склали 2973 грн.12 коп. Моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 грн., яка полягає в фізичних, психологічних та моральних стражданнях, завданих внаслідок ДТП, зокрема, що виразилися: в фізичному болю, від якого він втратив свідомость на декілька днів і частково втратив пам'ять; перенесених хірургічних операцій; тяжкій травмі хребта і неможливості рухатися на протязі 6 тижнів, встановленні обмежень рухатися наступні 3 місяці; зміні звичайного укладу життя по причині перебування на лікуванні на протязі семи місяців; потребі постійного догляду і допомоги збоку батьків; неможливості навчання та обмеження у виборі професійної діяльності; відчуття страху і нервового напруження в транспорті; душевному болі у зв'язку зі смертю одного друга та каліцтвом іншого, який став інвалідом І групи; неможливості відновити своє здоров'я на протязі 4 останніх років, потребі проведення профілактичних та лікувальних заходів, на оплату яких необхідні значні кошти; необхідності подальшого оперативного втручання; відмові винуватців ДТП та відповідачів добровільно відшкодувати шкоду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Його інтересу в суді на підставі довіреності (а.с.18) представляла його мати [PERSON], інтереси, якої в суді представляв адвокат [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримувала заявлений позов і надала пояснення аналогічні його обгрунтуванню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Визнав позов в частині стягнення суми на відшкодування матеріальної шкоди, не визнав в частині стягнення суми коштів на відшкодування моральної шкоди. Надав пояснення аналогічні письмовим запереченням на позов (а.с.49-51), пояснивши також, що 27.06.2008 року приблизно о 14 годині він на своєму автомобілі ВАЗ 2109 виїхав з під мосту і хотів пересікти полосу руху момтового переходу через ріку Дніпро, що йде з правобережної в лівобережну частину м. Дніпропетровська, щоб проїхати в технологічний проїзд і рухатися потім в правобережну частину міста. Пропустив багато автомобілів, а коли зліва в його напрямку рухався мікроавтобус і автомобіль "Жигулі"на відстані приблизно 300 метрів, він вирішив, що зможе безпечно переїхати проїзну частину і почав рух, зосередивши свою увагу на технологічному розриві між протилежними потоками транспорту, який мав проїхати. Він майже пересік проїзну частину ширина якої 12,5 м., коли автомобіль під керуванням [PERSON] вдарив його в переднє ліве крило. Його автомобіль розвернуло на 360 градусів, на деякий час він втратив свідомість, а потім побіг до автомобіля під керуванням [PERSON], в якому були тяжко травмовані пасажири, намагаючись допомогти витягнути їх з автомобіля. Пасажир [PERSON] загинув, [PERSON] став інвалідом 1-ї групи. [PERSON] був тяжко травмований, але ходив на всі засідання суду по розгляду кримінальної справи, а тепер тільки під наглядом лікарів. Він вмовив неповнолітнього тоді [PERSON] на поїздку автомобілем. Вважає, що морально він не постраждав. В матеріалах кримінальної справи є докази, що автомобіль, який зіткнувся з його автомобілем рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год. Визнає себе винним в ДТП і погоджувався на застосування амністії у кримінальній справі. Його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Еталон", згідно Полісу №ВА/0364758. Після ДТП за участі його автомобіля і автомобіля під керуванням [PERSON] він усно звертався до працівників СК і повідомляв про ДТП, що сталася, але письмових заяв чи повідомлень до СК не подавав. [PERSON] чи його представнику після ДТП він не говорив про те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована. Вважає, що страхова компанія повинна відшкодовувати завдану в результаті ДТП шкоду третім особам. При вирішенні справи просить врахувати, що рішеннями судів з нього на відшкодування шкоди потерпілих [PERSON] і [PERSON] вже стягнуті значні суми коштів. Він є літньою людиною і хворіє різними захворюваннями. Тяжко хворіє його дружина. На лікування вони вимушені витрачати значні суми коштів. У випадку задоволення цього позову, він фізично не зможе відшкодувати присуджену шкоду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, в частині відшкодування матеріальної шкоди, а в частині відшкодування моральної шкоди не визнала. Пояснила, що їй на праві власності належав автомобіль «ЗАЗ TF-699Р» держ. знак [NUMBER], який вона купила для свого неповнолітнього сина [PERSON], у якого було посвідчення водія, і яким іноді дозволяла йому керувати, але під наглядом його дідуся, який його навчав керувати. Син дружив з [PERSON], який попросив його перевезти продукти для святкування його Дня народження. Син без ї дозволу взяв автомобіль і разом в [PERSON] та його друзями [PERSON] і [PERSON] поїхали на дачу до [PERSON] в лівобережну частину м. Дніпродзержинська. На мостовому переході через р. Дніпро сталося зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON], який пересікав дорогу, виїхавши із-за маршрутного таксі, що їхало попереді і правіше, якого син побачив на незначній відстані і, бажаючи запобігти зіткнення, хотів об'їхати його, але не зміг. Один з пасажирів, що був в автомобілі загинув, а інших, в тому числі і сина, відвезли до лікарні. Сина притягували до кримінальної відповідальності та закрили справу на підставі амністії. Після ДТП у неї стався мікроінсульт, вона на два дні втратила свідомість і лікувалася в обласній лікарні ім. Мечникова. Від переживань у її матері відкрилася язва, а потім вона втратила зір. Автомобіль відновленню не підлягає. Їх сім'я перебуває в дуже скрутному матеріальному становищі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в частині відшкодування матеріальної шкоди і не визнав в частині відшкодування моральної шкоди. Пояснив, що 26.06.2008 року [PERSON] запросив його на свій День народження і просив, щоб він своїм автомобілем поміг перевезти на його дачу продукти і деяке музичне обладнання. У нього було посвідчення на керування автомобілем, але ще не дійсне, бо йому не виповнилося 18 років. Інколи він керував автомобілем «ЗАЗ TF-699Р» держ. знак [NUMBER], зареєстрованим на ім'я матері. Автомобіль не був застрахованим. [PERSON] знав, що він не повнолітній, що не має права керувати, але наполягав на тому, щоб він перевіз його продукти і речі, а він не зміг йому відмовити. Він не сказавши матері, яка була на роботі, самостійно взяв ключі, документи на автомобіль і разом з [PERSON] і його друзями [PERSON] і [PERSON], яких він до цього не знав, поїхали додому до [PERSON], а потім по мостовому переходу в лівобережну частину міста. Він їхав в правому ряду зі швидкістю 60-65 км/год, а попереду їхало маршрутне таксі. Далеко попереду він бачив на узбіччі автомобіль ВАЗ 2109 червоного кольору. Потім він перестроївся в середній ряд і автомобіль ВАЗ йому стало не видно через маршрутне таксі. Він почав опереджати маршрутне таксі зі швидкістю до 80 км/год і в останню мить побачив автомобіль ВАЗ, який виїхав на дорогу чи перед маршруткою, чи після неї, пересікаючи його напрям руху. Він почав відвертати ліворуч, щоб об'їхати автомобіль ВАЗ, але той продовжував рухатися і він не зміг уникнути зіткнення. Його автомобіль декілька разів перекинувся через кабіну і вдарився в надбудову підземного переходу. [PERSON] загинув на місці ДТП. [PERSON] і [PERSON] були тяжко травмовані. Він також отримав ушкодження хребта і грудної клітки та був доставлений в лікарню, де лікувався стаціонарно до двох тижнів. Він не визнає позов про відшкодування моральної шкоди, бо поїздка була по ініціативі [PERSON] Зараз він працює, зарплата у нього 1800 грн. на місяць, але зараз завод не працює і він її не отримує. Сім'я їх в дуже складному стані, бо мама хворіє, а бабуся в дуже тяжкому стані, осліпла і потребує лікування та сторонньої допомоги. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення на позов, вказавши, що потерпілий [PERSON] не виконав свого обов'язку, передбаченого ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», бо не звертався до СК «Еталон» щодо виплати страхового відшкодування. Оскільки ДТП сталася по вині обох водіїв, тому ступінь вини кожного з них має бути визначена судом. Вказує на те, що витрати на лікування мають бути підтверджені відповідним медичним закладом, а моральна шкода має бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду. У задоволенні позовних вимог, заявлених до СК «Еталон» просить відмовити у повному обсязі, а справу розглянути без участі представника СК «Еталон». Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, встановив, що 27 червня 2008 року о 14:00 годині на мостовому переході через р. Дніпро в районі зупинки громадського транспорту «Кривець» в м.Дніпродзержинська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2109», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]., який порушив п. 10.2 ПДР України, та автомобіля «ЗАЗ TF 699Р», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який порушив п. 12.3 ПДР України, в результаті чого пасажир автомобіля «ЗАЗ TF 699Р», р/н [NUMBER], [PERSON] загинув, а пасажири [PERSON] і [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. Зазначене підтверджується як поясненнями сторін, так і постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.09.2011 року, якою кримінальну справу у відношенні [PERSON]. і [PERSON], обвинувачуваних за ч.2 ст. 286 КК України, було закрито, а їх звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року (а.с.3-4). За висновком судово-медичної експертизи № 4441е від 08.10.2008 року (Дніпропетровський ОКЗ «Бюро СМЕ») спричинені [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя (а.с. 7-10). Відповідач [PERSON] мав поліс Полісу №ВА/0364758 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданий ПАТ «Страхова компанія «Еталон» згідно якого було застраховано його цивільно-правову відповідальність перед третіми особами в разі завдання шкоди забезпеченим транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2109, номерний знак [NUMBER] Відповідно п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди,про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди,письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як пояснювала в суді представник позивача [PERSON] і з цим погоджувався відповідач [PERSON], він не повідомив учасників ДТП про наявність у нього поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач узнав про наявність такого поліса тільки в процесі розгляду судом кримінальної справи за звинуваченням [PERSON]. і [PERSON] по ст. 286 ч.2 КК України. При вирішенні справи суд не може прийняти до ваги твердження відповідач [PERSON]. про те, що він усно повідомляв страховика - ПАТ «Страхова компанія «Еталон» про ДТП за участю його автомобіля, оскільки це ніякими доказами не підтверджено і проти цього заперечує представник ПАТ «Страхова компанія «Еталон» в письмових запереченнях на позов. Крім того Законом визначено, що таке повідомленні повинне бути зроблено письмово. Потерпілий також не звертався до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» з заявою про страхове відшкодування протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП, як це передбачено п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно п.16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. З огляду на наведене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову, в частині вимог про відшкодування шкоди заявлених до ПАТ «СК «Еталон», а завдана в результаті ДТП шкода повинна відшкодовуватися особою, відповідальність якої застрахована, тобто [PERSON] Відповідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч.1 і ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] обидва порушили Правила дорожнього руху, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів під їх керуванням, а пасажирам, які знаходилися в автомобілі під керуванням [PERSON], були завдані тяжкі тілесні ушкодження. Суд вважає, що саме [PERSON] і [PERSON], які винні в ДТП та заподіянні шкоди здоров'ю позивача [PERSON], і тому саме на них має бути покладено відшкодовування завданої потерпілому шкоди в рівних частинах. На даний час відповідач [PERSON] є повнолітнім, і відповідно ч.3 ст. 1170 ЦК України повинен самостійно відшкодовувати завдану ним шкоду. Відповідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Отже з урахуванням зазначеної норми ЦК завдані потерпілому матеріальні збитки та сума на відшкодування моральної шкоди підлягають солідарному стягненню на його користь з відповідачів [PERSON] і [PERSON]. Про солідарну відповідальність за шкоду завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам) роз'яснюється і в пункт 8 Постанова пленуму ВССУ від 01.03.2013 року. У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що відповідач [PERSON] не повинна відповідати за шкоду заподіяну позивачу в результаті ДТП, а в задоволені позову до неї має бути відмовлено. Частиною 1 статті 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з наданих позивачем платіжних квитанцій і товарних чеків, він поніс витрати на придбання ліків, на медичні обстеження всього на 2973,12 грн., які відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнають і не заперечують проти задоволення позову про стягнення цих коштів. Суд вважає, що вказана сума коштів має бути стягнута з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд вважає, що в результаті ДТП та отримання тяжких тілесних ушкоджень, потерпілий [PERSON] зазнавав значного фізичного болю та страждань, що спричинили моральну шкоду, яка обгрунтовуються ним в заявленому позові. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, суд враховує, що тілесні ушкодження йому були заподіяні внаслідок необережності водіїв [PERSON] та [PERSON]., що саме позивач уговорив неповнолітнього на той час [PERSON] взяти автомобіль та перевезти його і друзів до місця святкування його - позивача Дня народження. Суд враховує також скрутне матеріальне становище відповідачів, а також те, що вони повинні відшкодовувати шкоду іншим потерпілим у цій же ДТП. Приймаючи до уваги вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди з відповідачів [PERSON] та [PERSON]. необхідно стягнути солідарно 10 000 грн., тобто по 5 000 грн. з кожного, оскільки судом визначено, що відшкодовувати завдану позивачу шкоду вони мають в рівних частинах. Відповідно ст. 88 ЦПК України судовий збір у справі за вимогами майнового характеру - 243,60 грн. і за вимогами про відшкодування моральної шкоди - 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON]. в рівних частках.

Outcome: partial