Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

03.09.2013 року ПАТ „РОДОВІД БАНК" звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON]. Свої доводи мотивує тим, що з відповідачем - [PERSON] та ВАТ "РОДОВІД БАНК", 28.12.2007 року був укладений кредитний договір № Д 048/ ІЖ - 197.07.1 і згідно умов договору банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у доларах США на купівлю квартири в розмірі - 90 000 доларів США, що обумовлено п.1.1 договору, а відповідно п.1.4 договору за користування кредитними коштами необхідно сплачувати 12% річних. На підставі п.2.1 договору, сума була видана готівкою через касу банку, і отримання кредиту підтверджується заявою відповідача з її підписом. Відповідач - [PERSON] згідно п.п 4.1 та 4.3 договору взяла зобов'язання щомісячно вносити платежі та відсотки за користування кредитними коштами, а також згідно п.1.4.1 встановлена щомісячна плата за нарахування та списання коштів в сумі 0,2%, строк повернення кредитних коштів не пізніше 28 грудня 2025 року. В забезпечення виконання зобов'язань відповідачем - [PERSON] за кредитним договором, між ВАТ "РОДОВІД БАНК" та відповідачем [PERSON] 28 грудня 2007 року був укладений договір поруки № Д048/ІЖ-197/2.-7.2 і у відповідності з п.1.1. договору відповідач [PERSON] добровільно взяв зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно п.2.1 договору поруки у випадку невиконання [PERSON] взятих зобов'язань, передбачених кредитним договором, [PERSON] зобов'язався погасити в повному обсязі заборгованість позичальника за кредитним договором за рахунок власних коштів в строк трьох робочих днів після отримання повідомлення. Позивач умови виконав і надав кредитні кошти через касу банку, а відповідачі самоусунулись від виконання взятих зобов'язань, тому станом на 14.08.2013 року заборгованість за кредитом складає 133 175,13 доларів США, та 8 854 158,47 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 86 131,89 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 47 043,245 доларів США, пеня, нарахована згідно умов кредитного договору за прострочку виконання грошових зобов'язань - 8 732 186,24 гривень, три відсотки річних 44 815,67 гривень, заборгованість за комісією 77 156,56 гривень яку позивач і просить стягнути з відповідачів солідарно, а також судові витрати 3441 гривню 00 копійок. 17 червня 2009 року назву банку офіційно змінено з Відкритого акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК", що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи. 20.03.2014 року ухвалою Волноваського районного суду скасовано заочне рішення суду від 20.11.2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, раніше надавала заяви про розгляд справи без її присутності, на задоволенні позовної заяви наполягала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та чс проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином. З наданих раніше пояснень відповідача [PERSON] суд встановив, що нею позов не визнається, в запереченнях просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не дотримано позовну давність, оскільки Банківські виписки по особовим рахункам їй сформовані позивачем з 28.12.2007 р. по 13.08.2013 р. включно. Останні рази погашення кредиту відбулися - з часткового (чергового) погашен ня кредиту - 11.03.2009 р.; з чергового погашення нарахованих процентів за креди том - 05.10.2009 р., тому вважає, що після вказаних дат право кредитора стало порушеним. Однак позивач зробив розрахунок позовних вимог і здійснив нарахування стягуваної забо ргованості починаючи з початку 2008 року, що знаходиться за межами як загальної (трирічної), так і спеціальної (строком в один рік) позовної давності. Також позивачем неправильно нарахована заборгованість за кредитом, процентами, пенею, 3% річних та інше. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Господарська діяльність позивача відбувається на підставі Статуту ПАТ "РОДОВІД БАНК" погодженого з Національним банком України 04.05.2012 року, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 17.06.2009 року (а.с.47-50). Так, з кредитного - договору № Д048/ІЖ-197.07.1 від 28.12.2007 року, (а.с.6,7) вбачається, що позивач і відповідач - [PERSON], уклали кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу - [PERSON], кредит в сумі 90 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням 28 грудня 2025 року, а відповідач відповідно зобов'язалася щомісячно вносити платежі по кредиту і відсотки за користування кредитними коштами, що є наявним в матеріалах справи і свідчить про те, що договір укладено відповідно до вимог статей 1054 - 1055 ЦК України. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору взятих [PERSON] між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № Д048/ІЖ-197/2.07.2 від 28.12.2007 року (а.с.39). Згідно умов договору відповідач [PERSON] добровільно взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач виконав умови кредитного договору і надав через касу банку відповідачу - [PERSON] кредитні кошти в сумі 90 000 доларів США, відповідачка отримала кредитні кошти, що вбачається з заяви на видачу готівки № 287_71 від 28 грудня 2007 року, де є підпис відповідача [PERSON] про отримання грошових коштів (а.с.8). Про те, що відповідачі порушили умови кредитного договору і утворилась заборгованість, свідчить відповідний розрахунок, згідно якого станом на 14.08.2013 року заборгованість за кредитом складає 133 175,13 доларів США, та 8 854 158,47 гривень, зокрема заборгованості за кредитом 86 131,89 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47 043,245 доларів США, пені, нарахованої згідно умов кредитного договору за прострочку виконання грошових зобов'язань - 8 732 186,24 гривень, трьох відсотків річних 44 815,67 гривень, заборгованості за комісією 77 156,56 гривень, що дає право суду визнати, що відповідачі порушили право позивача. (а.с.32-37) З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялись відповідачам вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, вбачається к ксерокопій листів за №1516-11-бб/3367 та 1516-11-бб/3368 від 28.09.2011 року, які відповідачами залишені без уваги, що є наявними у справі. На підставі статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а у відповідності зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і закону. Статтею 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання виконуються в встановлений строк, а тому у відповідності зі статтею 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позивач по справі має право вимагати від відповідачів дострокового повернення позики, що залишилася, та сплаті процентів за користування кредитом, Відповідно зі статтею 1054 ЦК України позивач надав відповідачу кредит, одностороння відмова від виконання зобов'язань на підставі статті 525 ЦК України не допускається. Згідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд критично ставиться до пояснень відповідача, що позов ПАТ "РОДОВІД БАНК" про стягнення заборгованості за кредитним догово ром було заявлено за межами встановлених строків позовної давності, виходячи з наступного. Згідно пункту 1.2. кредитного договору кредит було надано [PERSON] терміном з 28 грудня 2007 року по 28 грудня 2025 року. Пунктами 4.1-4.3 кредитного договору передбачено, що вона зобов'язалась погашати кредит рівними частками та сплачувати нараховані відсотки в строк до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з січня місяця 2008 року та повернути одержаний кредит не пізніше 28 грудня 2025 року. Однак, визначені в кредитному договорі строки платежів у погашення кредиторської заборгованості не є окремими грошовими зобов'язаннями перед банком, а є складовою єдиного грошового зобов'язання з повернення суми отриманого кредиту та сплати процентів, строк виконання якого є єдиним і визначений датою - 28 грудня 2025 року. Частиною 5 статті 261 Цивільного Кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тому суд вважає, що позов заявлено в межах строку позовної давності, оскільки поданий до спливу строку виконання Договору. Суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON] про неправильність розрахунку заборгованості за кредитом, процентів за кредитом, плати за проведення розрахунків та вважає, що розрахунок позивачем зроблено правильно та у відповідності з п. 1.4.1. Кредитного договору. Згідно із вищевказаною умовою Кредитного договору, Банком здійснюється обслуговування наступних рахунків [PERSON] [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], (а.с.9-31), тому суд вважає, що первинні документи бухгалтерського обліку - виписки з відповідних рахунків, є доказами підтвердження наявності заборгованості [PERSON] за Договором зі сплати кредиту та відсотків у зазначеному позивачем розмірі, а також плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів. Суд відхиляє посилання [PERSON] на неправильність розрахунку неустойки - пені, тому що, підписуючи кредитний договір, вона погодилася з усіма його умовами на весь період дії договору, у т.ч. і сплачувати штрафні санкції. Підписи на кожному аркуші кредитного договору свідчать про визнання нею своїх зобов'язань за кредитним договором, в тому числі і по штрафним санкціям. (а.с.6-7). Доводи відповідача [PERSON] щодо неправильності застосування 3% річних не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 18 Постанови №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звертатися до суду з вимогою щодо стягнення 3% річних, за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується. Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Аналіз правових норм, зокрема, статей 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена, що також вбачається із положень Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача і судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3441 гривню 00 копійок. На підставі викладеного, статей 252-255, 256, 257, частиною 2 статті 258, 259, частиною 1 статті 261, 266, частиною 4 статті 267, статтями 526, 527, 530, 536, 549, 554, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved