Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 20000дол. США боргу, 12000 грн. 3 % річних та 24000 грн. пені. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.06.2010р. сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №227. Згідно вказаного договору відповідач отримав 20000 дол.США позики на строк до 31.12.2010р. Однак, у визначений час відповідач кошти не повернув, в зв"язку з чим позивач направив йому вимогу від 30.05.2013р. Проте, відповідач вказану вимогу не виконав. Після порушення провадження у справі позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 20000 дол.США основного боргу, 27255,71грн. інфляційних, 23991,66 грн. 3% річних, 32890,34 грн. пені. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з"явився, судова повістка, направлена на його адресу, зазначену в довідці адресно-довідкового підрозділу ДМС, повернена відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст.224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2010р. між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики грошей, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] кошти готівкою в сумі 20000 дол. США. Передачу грошей було здійснено при підписанні договору. Згідно п.2 договору позичальник за користування грошима відсотки не сплачує. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30.12.2010р. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №227. У зв"язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач направив йому вимогу про повернення позики. Однак, відповідач не виконав зазначену вимогу та суму позики не повернув. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи стверджується, що відповідач дійсно отримав у позивача грошові кошти в сумі 20000 дол.США та на даний час борг не повернув. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20000 дол. США основного боргу підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 27255,71грн. інфляційних за період з 01.01.2011р. по 30.04.2014р. та 23991,66 грн. 3% річних за період з 01.01.2011р. по 27.05.2014р. Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частина 3 ст.533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні (наприклад, ухвалу у справі № 6-5426св08 від 27 травня 2009 р.) З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 27255,71грн. інфляційних втрат. Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що обґрунтованим їх розмір за період з 01.01.2011р. по 27.05.2014р. буде 16251,48 грн., виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 01.01.2011р. Приписами ч.1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, що включає у себе його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Як передбачено ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідальність у вигляді стягнення пені умовами договору позики грошей від 08.06.2010р. не передбачена. За вказаних обставин, у стягненні 32890,34 грн. пені в позові слід відмовити.

Outcome: partial