Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], Житлово-будівельного кооперативу №284 «ЕЛЕКТРОД», третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права особистої приватної власності та права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на ? частину зазначеної квартири, залишивши вимогу про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру без розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що у 80-х роках їй була надана кооперативна однокімнатна квартира в ЖБК № 320 «Ферросплавщик-6» за адресою [ADDRESS]. В кінці 1990 року вона разом зі своєю матір'ю - [PERSON], [INFO], яка була пенсіонеркою, й проживала у державній двохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], вирішили об'єднатися та обміняли в 1991 році свої квартири на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка була кооперативною та відносилася до ЖБК № 284 «Електрод». 15.03.1991 року [PERSON] отримала ордер № 1321 на житлове приміщення, виданий Виконавчим комітетом Запорізької міської Ради, на квартиру за адресою: [ADDRESS], на склад сім'ї з 3 осіб: мати - [PERSON], донька [PERSON] - позивач у справі, онука [PERSON]. Перед отриманням ордеру на житло, позивачем 13.03.1991 році на рахунок ЖБК №284 «Електрод» були перераховані грошові кошти у розмірі 3400 карб., з призначенням платежу «погашення пайового внеску» та щорічний платіж в розмірі 353, 76 карб. В 1992 році сплачено пайовий внесок у розмірі 2372, 08 карб. В жовтні 1992 році повністю була сплачена вартість квартири [ADDRESS]. За домовленістю членів сім'ї було вирішено, що членом кооперативу ЖБК №284 «Електрод» є [PERSON]. Пай за квартиру був виплачений у повному розмірі в жовтні1992 року в сумі 11960 карбованців 88 коп. Після сплати паю свідоцтво про право власності у районній адміністрації та ЗМ БТІ на вказану квартиру отримано не було. [INFO] [PERSON] - померла. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом на момент відкриття спадщини є діти [PERSON]: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]-рідний брат позивачки, якому відомо, що саме для придбання квартири [ADDRESS] позивачка надала свою кооперативну однокімнатну квартиру в ЖБК № 320 «Ферросплавщик-6» за адресою [ADDRESS] та сплатила пайовий внесок за особисті кошти. Позивач вважає, що до спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла ? частина квартири [ADDRESS], тому як була набута за спільні сумісні кошти, з урахуванням обміну квартир та є спільною сумісною власністю [PERSON] та позивача. А тому кожному із спадкоємців повинно належати в порядку спадкування по ? частині вказаної квартири. Підставою для звернення позивача до суду з позовом, стала та обставина, що не погоджуючись з тим, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та позивача, відповідач [PERSON] звернувся в червні 2013 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Таким чином, на думку позивачки, єдиним способом захисту її цивільних прав та інтересів є судовий. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували просили застосувати строки позовної давності. Представник відповідача ЖБК Житлово-будівельного кооперативу №284 «ЕЛЕКТРОД» підтвердила факт сплати позивачкою пайового внеску , а також інші обставини, викладенні у позові , додала, що на момент обміну або придбання квартир в житлово-будівельному кооперативі членом кооперативу може бути лише одна людина, а не всі особи, які приймають участь в придбанні житла, просила винести рішення на розсуд суду. Третя особа- приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщені у встановлений законом спосіб, заяв про відкладення справи не надала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступного : Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому рахунку, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як, вбачається з матеріалів справи 01 грудня 2013 року померла мати сторін - [PERSON].(а.с.5) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. В спадкову масу після смерті [PERSON] увійшла квартира [ADDRESS] спадкоємцями за законом першої черги є діти [PERSON]: [PERSON] та [PERSON].(а.с.24,25) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 15 березня 1991 року отримала ордер на житлове приміщення №1321, виданий Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, на квартиру за адресою: [ADDRESS] на склад сім'ї з трьох осіб: мати [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON].(а.с.4) Спірна квартира була придбана внаслідок обміну державної двохкімнатної квартири [ADDRESS], в якій проживала [PERSON] та однокімнатної кооперативної квартири [PERSON] в ЖБК №320 «Ферросплавщик-6» за адресою: [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи: витягом загальних зборів членів ЖБК-320 «Ферросплавщік-6» [ADDRESS] від 08.02.1991 року №1, згідно якого [PERSON] у зв'язку із обміном житлової площі була виключена із членів кооперативу та замість неї був прийнятий [PERSON], за яким закріплена квартира [ADDRESS], площею 17,2 кв.м. (а.с.16,86) ; рішенням Виконавчого комітету народних депутатів Ленінської райради №40/1 від 14.02.1991 року про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК №284 «Електрод» від 08.02.1991 року. (а.с.15); витягом з протоколу №232 загальних зборів членів ЖБК №284 «Електрод» від 10.02.1991 року, згідно якого гр. [PERSON] у зв'язку з розділом та обміном житлової площі виключено із членів кооперативу та замість нього була прийнята [PERSON] до членів кооперативу, за якою закріплено квартиру за адресою: [ADDRESS], площею 64,13/42,36 кв.м. на склад сім'ї із 3 (трьох) осіб.(а.с.14); списком членів ЖБК №284 «Електрод» закріпленої житлової площі у зв'язку з обміном, згідно якого [PERSON] вибула з квартири за адресою: [ADDRESS], до квартири [ADDRESS].(а.с.13). Суд вважає доведеним факт того, що спірна квартира була куплена за сумісні кошти позивача разом з матір'ю [PERSON] з наступних підстав: 13.03.1991 року на рахунок ЖБК №284 «Електрод» позивачем особисто були перераховані грошові кошти у розмірі 3 400 крб., з призначенням платежу погашення пайового внеску, що підтверджується квитанцією № 288 від 13.03.1991 року.(а.с.92) Факт отримання грошових коштів підтвердив представник відповідача ЖБК №284 «Електрод», про що суду були надані відповідні докази. Згідно довідки ЖБК №284 «Електрод» за №67 від 29.09.2013 року, повна вартість спірної квартири складає 11960,88 крб., в період 1991 по 1992 року після обміну квартири були внесенні на рахунок ЖБК №284 «Електрод» 6 125,64 крб., з яких 3400,00 крб. внесла особисто позивач.(а.с.12,92) Згідно довідки ЖБК «Ферросплавщик-6» від 19.11.2013 року, вартість квартири [ADDRESS], членом кооперативу якої була позивачка, складає 6 300 крб., до обміну якої позивачем було сплачено 2 300 крб.(а.с. 88,90) Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача доведені належними доказами на підтвердження того, що позивачем особисто був внесений грошовий вклад в придбання квартири у розмірі 5700 грн. (3400 крб.+2300 крб.), що дорівнює вартості ? частини [ADDRESS]. Доводи позивача про те, що спірна квартира була придбана за рахунок обміну державної двохкімнатної квартири [ADDRESS], в якій проживала [PERSON] та однокімнатної кооперативної квартири позивача в ЖБК №320 «Ферросплавщик-6» [ADDRESS] були підтвердженні й відповідачем [PERSON] під час судового розгляду. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», що введений в дію з 15 квітня 1991 року та діяв на час придбання кооперативної квартири, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Також відповідно до постанови Пленуму Верховного Суд України 25.12.1992, № 13 «Про внесення змін та доповнень до деяких постанов Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах» надано розяснення, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обміняти, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності, і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Відповідно до вимог ст. 368, ч. 2 ст. 370 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому кожному із співвласників належить по ? частині спірної вартири. 15.05.2014 року під час розгляду справи відповідачем [PERSON] була подана до суду заява про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON], обґрунтовуючи це тим, що перебіг строку давності для позивача [PERSON] розпочався у 1992 році, після виплати [PERSON] повної вартості паю у жовтні 1992 року за квартиру [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Листом від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають право приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керувати доказами, які підтверджують його настання. Судом було встановлено, що до дня смерті спадкодавця [PERSON] спорів з приводу спірної квартири у сторін не виникало й ніхто не заперечував, що [PERSON] є теж співвласником. Спір між сторонами виник вже після смерті спадкодавця [PERSON], коли сторони звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та стало відомо, що квартира не зареєстрована на праві власності за спадкодавцем, після чого відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання за ним право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом. Згідно листа ТОВ «ЗМБТІ» від 28.05.2013 року за вих. № 4947, в матеріалах інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомості за адресою [ADDRESS], відсутні правовстановлювальні документи на квартиру № 289.(а.с. 154) Вказане свідчить про те, що до дня смерті [PERSON], яка фактично було співвласником квартири за адресою [ADDRESS], права позивача [PERSON] не порушувалися як співвласника. Спір між сторонами виник вже після смерті спадкодавця [PERSON], та ініціатором спору став саме відповідач [PERSON], що підтверджується наступними доказами: [INFO] померла мати сторін у справі [PERSON]. Згідно матеріалів цивільної справи, 17 грудня 2012 року була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] спадкова справа № 46/2012 після смерті [PERSON], на підставі заяви [PERSON].(а.с.156) Того ж дня, відповідач [PERSON] склав довіреність на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з питань оформлення спадщини, яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 17.12.2012 року за р№ 1122.(а.с.158) Після складання довіреності та подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відповідач запевнив [PERSON], що їй необхідно невідкладно звернутися до нотаріусу та юристів, яких він знайшов та які будуть займатися питанням оформлення спадщини після смерті [PERSON] 19.12.2012 року між ПП «Запорізький центр спадщини та права» та [PERSON] був укладений договір про надання юридичних послуг, після укладення якого позивача відвезли до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] для складання довіреності та подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.157) 19.12.2012 року позивачем [PERSON] була складена довіреність на вказаних директором ПП «Запорізький центр спадщини та права» [PERSON] осіб, а саме: на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з питань оформлення спадщини, яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 19.12.2012 року за р№ 1132. (а.с.159) Свої обов'язки за Договором з ПП «Запорізький центр спадщини та права» [PERSON] виконала в повному обсязі. Як пояснила позивачка та її представник, що ПП «Запорізький центр спадщини та права» взагалі не повідомляло про хід справи та питання оформлення права власності на спірну квартиру, та після неодноразових звернень до ПП «Запорізький центр спадщини та права» позивачка у вересні 2013 року отримала в надрукованому вигляді позовну заяву, на якій були відсутні підписи сторін та дата подачі позову до суду. Після ознайомлення зі змістом позову, позивач [PERSON] дізналася про те, що цим позовом визнається, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю позивачки та матері [PERSON], а лише є особистою власністю спадкодавця [PERSON](а.с.160-164) Не погодившись з цим, 27.09.2012 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та склала заяву про скасування довіреності, виданої 19.12.2012 року на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.167) 30.09.2013 року позивач [PERSON] звернулася із заявою до ПП «Запорізький центр спадщини та права» про розірвання договору про надання юридичних послуг від 19.12.2012 року. (а.с.168) 10.10.2013 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про залишення позовної заяви без розгляду, в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та клопотанням про залучення [PERSON] до участі у справі № 334/4891/13-ц; пр.№ 2/334/2197/2013 за позовом [PERSON], [PERSON] до Запорізької міської ради, ЖБК «Електрод», третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом, - в якості відповідача.(а.с.169) Того ж дня позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права особистої власності та права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. (а.с.2) Отже, моментом, з якого позивач [PERSON] дізналася про порушення свого права необхідно вважати звернення відповідача [PERSON] до суду в червні 2013 року з позовною заявою про визнання за ним право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом. А тому, строк звернення позивача до суду не пропущений. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення її позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб, шляхом визнання за позивачкою право особистої власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: approved