Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділення в окреме домоволодіння частки будівлі з тих підстав, що йому на праві спільної часткової власності належить 11/50 частки домоволодіння [ADDRESS] . Фактично 11/100 частки зазначеного домоволодіння є самостійною часткою домоволодіння та реально окремим об`єктом нерухомого майна. Іншими співвласниками домоволодіння є [PERSON] - 34/50 частки, [PERSON] - 5/50 частки. Він фактично використовує свою частину будинку, як окреме домогосподарство та не зачіпає інтересів сусідів по будинку. На теперішній час, він має намір вільно розпоряджатися своєю власністю. Однак, наявність спільної часткової власності не дозволяє йому вільно, без згоди інших співвласників, розпоряджатися та використовувати належну йому частину будинку. Просив суд виділити у натурі частку його майна в спільній частковій власності - 11/50 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з: жилого будинку літ.Б-1, прибудови літ.б-1, тамбуру літ. б1-1, сараю літ.Д-1, убиральні М-1, огорожі№2 житловою площею 26,50 кв.м. загальною площею 46,0 кв.м. та відповідно визнати право власності як на самостійний об`єкт права власності, припинити право спільної часткової власності. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалу суду від 02.09.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі (а.с.149). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але звернулася із письмовою заявою в якій просила розглянути справу без її участі, за участі її представника [PERSON] , яка також в судове засідання не з`явилася надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 39,148). Крім того відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому остання позов не визнала вказуючи на те, що позивач ставлячи питання про виділ домоволодіння в натурі не ставить питання про виділ у самостійний об`єкт земельної ділянки та не вказую в яких межах. У зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, як і не відомо місце роботи викликався неодноразово до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог передбачених ч.11 ст. 128 ЦПК України, а також судовими повістками. Таким чином останній повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Дослідивши інвентарну справу БТІ 317341, матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду про таке. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, та не заперечується відповідачами, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 13 липня 2013 року, рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.12.2015 р. №266/2553/15-ц, [PERSON] набув право власності на 11/50 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, за номером [ADDRESS] . Житлова площа домоволодіння 26,5 кв.м., загальна площа 46,0 кв.м. Відомості про право власності містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.16,6-7). Крім Позивача домоволодіння [ADDRESS] належить Відповідачам. Так 34/50 частки домоволодіння на праві спільної часткової власності належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 13.05.1980 р. Другою ждановською державною нотаріальною конторою, реєстровий №1677 зареєстрованого БТІ м. Жданова (а.с. 11). 5/50 частки домоволодіння на праві спільної часткової власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, оригінал якого міститься у інвентарній справі БТІ від 04.10.1986 року, посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною контрою, за реєстровим №4814 (а.с. інвентарної справи 233-234). З свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 25.11.2014 р. [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка 0,0275 га кадастровий номер 1412337200:01:017:0757 за адресою [ADDRESS] цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.10,8). Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Виходячи з положень підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Згідного інформації Маріупольського БТІ від 25.02.2019 р. [PERSON] належить: житловий будинок літ. Б-1, прибудова літ.б-1, тамбур літ. б1-1, сарай літ.Д-1, убиральня М-1, огорожа №2, житлова площа 26,5 кв. м і загальна 46,0 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] , що може існувати в цілому ( а.с.20). Як вбачається з технічного паспорту виготовленого Маріупольським БТІ 25.02.2019 р. до складу 11/50 часток домоволодіння [ADDRESS] входять житловий будинок літ. Б-1, який складається з кухні 10,2 кв.м., коридору 5,27 кв.м., житлової кімнати 8,2 кв.м., житлової кімнати 18,26 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., тамбуру 4,03 кв.м. загальною площею 46,0 кв.м., сараю літ. Д-1, убиральні літ. М-1, огорожі №2, самовільних будівель і споруд не має ( а.с. 21-23). Відповідно до висновку експерта №4-д від 25.05.2019 р. виділ з домоволодіння [ADDRESS] житлового будинку літ.Б-1 з прибудовами літ. б,б-1, що складаються з наступних приміщень: тамбур І площею 18,236 кв.м., кухня 1 площею 10,20 кв.м., коридор 2 площею 5,27 кв.м., житлова кімната 3 площею 8,20 кв.м., житлова кімната 4 площею 18,26 кв.м., загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 26,50 кв.м., сараю літ. Д. вбиральні літ. М, огорожі №2,3 є можливим в натурі ( а.с. 17-19). Крім того зі схеми розташування будівель та споруд та плану будинку, що міститься в технічному паспорті та у висновку експерта вбачається, що дана часка домоволодіння фактично використовується як окреме самостійне домоволодіння з окремим входом, опаленням, електропостачанням та представляє собою окремий житловий будинок. Відповідачем [PERSON] подані заперечення проти задоволення позову, які фактично свідчать про те, що остання не визнає позов оскільки позивачем не ставиться питання про виділ земельної ділянки з відповідними межами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач вимоги, щодо виділення належної йому частки із складу земельної ділянки не заявляв, тому суд не може самостійно вирішувати це питання. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що виділ належної частки домоволодіння позивачу не позбавляє відповідача [PERSON] володіти, користуватися належними їй 34/50 часток домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, на підставі вище викладеного, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які перешкоди для виділу у натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна 11/50 частини домоволодіння [ADDRESS] , що належить позивачу на підставі правовстановлюючих документів в зв`язку з чим його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не зміниться, законні права та інтереси інших осіб порушені не будуть. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved