Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

22 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Прилиманської сільської ради від 25 грудня 2002 року №124 [PERSON] безкоштовно було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] державний акт на цю земельну ділянку не отримав, а після його смерті матір позивача у порядку спадкування за законом набула право власності на житловий будинок, який розташований на зазначеній земельній ділянці. Цей житловий будинок він отримав від матері у дар, а 17 червня 2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1535 га за адресою: [ADDRESS]. Користуючись земельною ділянкою у раніше встановлених межах позивач 11 жовтня 2012 року звернувся до Прилиманської сільської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,02 га за адресою: [ADDRESS]. У відповідь він отримав рішення відповідача від 16 грудня 2011 року №283-VІ, згідно з яким йому раніше було відмовлено у задоволенні його заяви та зобов'язано звільнити земельну ділянку площею 0,03 га. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість такого рішення, з врахуванням заяви від 22 липня 2014 року, позивач просить суд: - скасувати рішення Прилиманської сільської ради від 16 грудня 2011 року №283-VІ щодо відмови позивачеві у передачі в приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; - скасувати рішення Прилиманської сільської ради від 16 грудня 2011 року №281, 281-а, 282, 282-а про надання дозволів на виготовлення технічної документації по складанню державних актів на безкоштовну передачу в приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати голову Прилиманської сільської ради Овідіопольського району винести на засідання сільської ради питання про розгляд заяви [PERSON] про передачу йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га за адресою: [ADDRESS]; 28 липня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно абзацу першого п.12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. При здійсненні повноважень розпорядника землі селищна рада є рівноправним з іншими суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовано на реалізацію свого права розпоряджатися землею. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.7 його постанови від 01 березня 2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст. 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених ч.1 ст.16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (ст.ст. 210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК України). З врахуванням наведених роз'яснень даний позов до Прилиманської сільської ради підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.ч. 6,7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи як на захист свого цивільного права, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Окремо ст.16 ЦК України встановлено, що захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу здійснюється особою в судовому порядку у визначений спосіб. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, який виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права. Ст.152 ЗК України також передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Прилиманської сільської ради від 25 грудня 2002 року №124 [PERSON] було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га, в тому числі по угіддям: рілля - 0,09 га, багаторічні насадження - 0,02 га, забудовані землі - 0,06 га, за адресою: [ADDRESS], яка раніше вже знаходилась у його постійному користуванні. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, яке видано відповідачем 25 грудня 2002 року відповідно до його рішення від 30 вересня 2002 року №145. За часів свого життя [PERSON] державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку не отримував та помер [INFO]. 24 жовтня 2003 року державний нотаріус Овідіопольської державної нотаріальної контори видала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано у реєстрі за №128, відповідно до якого після смерті [PERSON] власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольского районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №2246, [PERSON] подарувала позивачеві житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. 17 червня 2004 року відповідач видав позивачеві державний акт ОД №005412 на право власності на земельну ділянку площею 0,1535 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка). 11 жовтня 2012 року позивач звернувся до голови Прилиманської сільської ради із заявою про передачу йому у власність залишків земельної ділянки, що межують з його земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. 05 листопада 2012 року за №156/02-09 голова Прилиманської сільської ради направив позивачеві відповідь на його заяву, відповідно до якої повідомив позивача про те, що будь-які документи, що підтверджують право користування [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою площею понад 0,153 га в сільській раді відсутні. До цього листа було додано рішення Прилиманської сільської ради від 16 грудня 2011 року №283-VІ. Згідно з останнім зазначеним рішенням відповідача позивачеві було відмовлено у задоволенні його заяви про передачі йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], а також зобов'язано звільнити земельну ділянку площею 0,03 га, яка межує з його земельною ділянкою та відновити межі ділянки згідно з державним актом ОД №005412. Вирішуючи даний позов по суті суд звертає увагу, що у рішенні Прилиманської сільської ради від 25 грудня 2002 року №124 про безкоштовну передачу [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,17 га за адресою: [ADDRESS], стверджується, що ця земельна ділянка вже знаходиться у постійному користуванні [PERSON] Оскільки [PERSON] не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку вважається, що він не набув право власності на цю земельну ділянку. Але це не призвело до втрати ним права користування земельною ділянкою, а в силу ст.120 ЗК України це право користування у подальшому мало перейти до наступних власників нерухомого майна, що розташовано на цій земельній ділянці, а саме до [PERSON], а потім до позивача. Ці обставини мали бути враховані відповідачем при розгляді заяви позивача. Але оскаржене позивачем рішення відповідача від 16 грудня 2011 року №283-VІ про відмову у передачі позивачеві земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], не містить жодних мотивувань такої відмови, а це суперечить вимогам ч.7 ст.118 ЗК України. Остання обставина вказує на очевидну незаконність цього оскарженого рішення, тому воно є неправомірним та його має бути скасовано із зобов'язанням відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] про передачу йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. Поряд з цим, на думку суду у задоволенні решти вимог позивача про скасування рішень Прилиманської сільської ради від 16 грудня 2011 року №№ 281, 281-а, 282, 282-а, має бути відмовлено, оскільки позивачем не тільки не надані суду будь-які докази на підтвердження законності та обґрунтованості таких його позовних вимог, а навіть не надані копії цих оспорених ним рішень відповідача. Згідно з ч.3 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial