Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнень до позову від 04 травня 2017 року звернулася до суду з позовом про зобовязання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком № 47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області шляхом примусового вивезення пасіки із вуликами для бджіл з території домогосподарства по вул. Центральній, 36 а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області на спеціально відведену для цього територію за місцем реєстрації [PERSON] та про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 100\~000 гривень. В судових засіданнях позивачка свої вимоги підтримала та пояснила суду будучи також допитана в якості свідка, що на території домоволодіння № 36а мається 51 вулик з бджолами, а будинок розташований навпроти будинку позивачки. Тому бджоли постійно залітають на її подвіря, жалять її, худобу, заважають займатися домашнім господарством, до неї не приїздять друзі, родичі через те, що можуть будуть вжалені бджолами, а сама вона в 2000 році зверталася за медичною допомогою з приводу жаління бджолою. Іноді цілі рої бджіл сідають на траву, що перешкоджає позивачці займатися домашнім господарством, лякає її, вона вимушена вдягати влітку додаткову одежу, з метою захиститися від бджіл. Відповідачі ніколи не попереджували її про правила поводження з бджолами, їй не відомо коли у бджіл активний період льоту, а коли вони перестають літати та збирати мед. Також позивачка зазначає, що вулики повинні бути розташовані за 300 м від її будинку та огороджені парканом висотою не менш як 2,5 м. Не заперечувала той факт, що восени 2016 року [PERSON] вивіз всі вулики, проте наполягала на задоволенні позову. Представник позивачки адвокат [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів від 11 серпня 2016 року (а.с.10-11) в судових засіданнях позов підтримав з підстав, зазначених в позові та в уточненому позові. Вважав, що існують перешкоди в користуванні позивачкою будинком, що доведено навіть діями самих відповідачів, які після отримання позову вивезли пасіку, а показами свідків вважає було доведено жаління бджолами. На підставі того що необхідно дотримуватися правил добросусідства, належно доглядати за пасікою, чого не робили відповідачі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, згідно поданої заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.41). Згідно поданих письмових заперечень вважав позов необґрунтованим, оскільки будинок та земельна ділянка належать його матері [PERSON], а вулики були встановлені в саду зі згоди ще його бабусі та дідуся, які померли в 2000 році. Просив відмовити в задоволенні позову. [PERSON] в судових засіданнях позов не визнала, пояснивши що між нею та позивачкою мається давній особистий конфлікт, пасіка була встановлена з дозволу її батьків 30 років тому, а крім них вулики мають також і інші мешканці села. За пасікою завжди доглядав [PERSON] зі своїм племінником, а позивачка ніколи не скаржилася на жаління бджолами. Будь-яких перевірок пасіки ніхто не здійснював, а восени 2016 року [PERSON] за власним бажанням вивіз пасіку в інше місце. На даний час на її подвірї немає ніяких вуликів. Також надала письмові заперечення проти позову (а.с.42-44). Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08 листопада 2016 року (а.с.49), в судових засіданнях позов не визнала, надавши і письмові пояснення проти позову (а.с.45-48). Зазначила, що пасіка була зареєстрована [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується Ветеринарно-санітарним паспортом пасіки №343/4, виданим Управлінням ветеринарної медицини з Держветінспекцією Дніпропетровської облдержадміністрації 10 лютого 1998 року (а.с.47-48,176-180), згідно якого ветеринарне обслуговування покладено на головного державного інспектора ветеринарної медицини Солонянського району, який регулярно перевіряв стан пасіки та не виявив жодних порушень в її утриманні. Щодо посилань позивачки на жаління бджолами, то позивачка не довела, що в 2000 році її вжалила саме бджола, оскільки в медичних документах зазначено про укус комахи, а з того часу минуло 16 років та за цей період позивач не надала доказів жаління бджолами як її, так і її худоби. Вважала також, що посилання позивача на Додаток № 5 ч. 1 п. Б Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затв. наказом Міністерства охорони здоровя України № 173 від 19 червня 1996 року, як на нормативний документ, що регулює розмір санітарно-захисної зони від обєктів бджільництва до житлової забудови, не можуть бути прийняті судом, оскільки цей документ не регулює відносини щодо розташування пасік в межах населених пунктів, володільцями яких є фізичні особи. Згідно [PERSON] України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Зайняття бджільництвом здійснюється без окремого дозволу органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка займається бджільництвом, у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Відповідно до Порядку реєстрації пасіки [PERSON] була зареєстрована пасіка, оформлений відповідний паспорт, а жодних приписів від органів ветеринарної медицини щодо неналежного утримання бджіл чи розміщення пасіки на адресу відповідачів не надходило. Зазначила, що пасіка розташована за 50 м від будинку позивачки, огороджена парканом вистою 2 м, а позивачка взагалі стала власником будинку в 2004 році, а тому її посилання на жаління бджолами в 2000 році не обґрунтовані. Просила відмовити в задоволенні позову. [PERSON] в судових засіданнях позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що протягом останніх 20 років його пасіка розташована та території будинку, який належить [PERSON] Він та його племінник щонеділі доглядали за пасікою, ніяких порушень не було, а в селі також є мешканці які тримають бджіл. Чия саме бджола вжалила позивачку, йому не відомо, але ніяких нарікань протягом 20 років від мешканців села не було. Проте восени 2016 року він самостійно вивіз пасіку, на даний час вона розташована в іншому місці. Вважає, що підставою позову є особисті неприязні відносини з позивачкою. Просив відмовити задоволенні позову, надавши і письмові пояснення (а.с.234-240). Свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає в с. Новоселівка вже 13 років та є сусідом сторін у справі. [PERSON] мешкає на протилежній стороні вулиці через хату від нього. З відповідачами вони безпосередньо сусіди дворами, які розділяє їхній паркан вистою 2,5-3 метри. У відповідачів у дворі стоять вулики з бджолами. Особисто йому бджоли не заважають, в двір не залітають, хоча декілька раз і кусали. [PERSON] восени 2016 року скаржилася йому, що її та її козу покусали бджоли. Свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає в с.Новоселівка з 1979 року, є депутатом селищної ради. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] - його сусіди зліва, а [PERSON] сусідка навпроти. Наприкінці літа 2016 року [PERSON] звернулася до нього зі скаргою, що їй заважає пасіка бджіл, яка знаходиться в дворі відповідачів. Дану скаргу він передав старості селищної ради, який приїхав з представниками фітослужби, які спілкувалися із сусідами. В дворі відповідачів нарахували 45 вуликів. [PERSON] наполягала на проведенні перевірки щодо правомірності того, що відповідачі утримують у своєму дворі пасіку, та повідомила, що буде звертатися з даним питанням до суду. Чи була якась відповідь з фітослужби свідку не відомо, але на місці вони сказали, що пасіку не облаштовано відповідно до [PERSON] України «Про бджільництво». Йому особисто бджоли заважали, неодноразово жалили його та членів його сімї. Два роки тому він скаржився на це відповідачам, оскільки рої бджіл літали через його двір до акації в першій половині літа. В одному рою 15 тисяч бджіл. Він просив сусідів вивезти пасіку на літо, на що вони просили відкласти це питання. Свідок вважає, що пасіка, яка складається більше ніж з пяти вуликів, це вже підприємство, а тому вона повинна бути розташована за 300 метрів від житлової забудови. Рої бджіл могли по 2-3 дні кружляти над його двором, бо [PERSON] хворів, і більше ніхто не міг за ними доглядати. Сусід [PERSON] говорив, що бджоли заважали йому косити траву, а інші сусіди - [PERSON] та [PERSON] скаржилися, що в них загинули гусята через укусів бджіл. Пояснив також, що в селі через шість подвірїв від позивачки [PERSON] люди також тримають 3-4 вулики. На даний час вуликів у дворі відповідачів немає, вони вивезли пасіку на початку жовтня 2016 року. Влітку 2017 року мешканці села, а саме: сімя Адріанових, завезли пасіку, з ними з цього приводу також були сварки. Свою пасіку вони вивезли через 2-3 дні після скарги на них. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони подружжя та мешкають по сусідству з [PERSON], а відповідачі - сусіди навпроти. У них на городі росте малина, яка займає 30 соток. Врожай малини вони не могли збирати через бджіл, які зліталися на неї та жалили в руки. Також не можливо було підійти до крану з водою, до них перестали їздити онуки, яких жалили бджоли. Також загинуло багато качок, які не могли підійти, щоб попити води, або ж ковтали бджіл і помирали. Коза після жаління бджіл почала давати молоко з кровю. До ветеринара вони не зверталися, а зверталися до депутата [PERSON] Приїздила комісія, представники якої повідомили, що повинно бути 5 вуликів у дворі, а у відповідачів їх нарахували 45 чи 55 вуликів, і що паркан повинен бути висотою в 2,5-3 метри. На даний час вуликів у відповідачів немає, вони вивезли їх в 2016 році. Свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивачки. Вулики відповідачів розташовані на відстані 7 метрів від їх будинку, від будинку [PERSON] 8 м, а від будинку їх з позивачкою 35 метрів. Пасіка відповідачів нараховує 1 250\~000 бджіл. За городом позивачки розташоване поле з соняшником, на яке через їх з позивачкою двір пролітали бджоли. На городі не можливо було щось робити, оскільки бджоли їх жалили. Особисто його вкусили три бджоли одразу, через що він не виходив два тижні в двір. В 2000 році жінку вкусили, через що вона довго лікувалася, і тепер боїться виходити на вулицю, а коли виходить то щільно вдягається, аби захиститися від укусів. Бджоли кусають також качок та кіз, а бджолина отрута схожа до отрути змії. [PERSON] просила відповідачів вивезти бджіл, тому що в неї відмирає сітчатка ока і нервувати їй не можна. [PERSON] почав вивозити бджіл після того, як отримав судову повістку, при цьому він нікого не запрошував, а тому він не вірить, що останній дійсно їх вивіз. Наразі бджоли відповідачів знаходяться в с.Червонокамяному, на території безхазяйного будинку, за якими хтось приглядає, а після рішення суду відповідачі знову привезуть пасіку до себе в двір. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі. Бджоли у відповідачів зявилися приблизно 10 років тому. За цей час її одного разу вкусила бджола, було таке, що рой сидів у траві. Сусід [PERSON] говорив, що його качка проковтнула бджолу і померла від цього. Особисто у неї худоба від бджіл не гинула. Їй та її чоловіку бджоли не заважали, скільки їх було у відповідачів їй не відомо. На даний час пасіки у відповідачів немає, вони вивезли її восени 2016 року десь за село. Чи є там бджоли їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що він рідний племінник відповідача у справі [PERSON] вони разом з ним 15 років займаються бджільництвом. Конфлікт з позивачкою виник в минулому році через те, що вони хотіли придбати у неї вулики за 100 гривень за один, оскільки вони були поганими, а позивачка просила 150 гривень за вулик. Він сказав, що віддасть медом. [PERSON] потім сказала забрати вулики і повідомила, що він їй винен 1000 гривень і 500 гривень медом. Але вони так не домовлялися, тому і виник конфлікт. Діючих вуликів спочатку було 25, а потім 30. Всі вони були повернуті в сторону городу. В 2013 році проводилася перевірка пасіки, порушень не було виявлено. Восени 2016 року вони вивезли пасіку в інше місце. В дворі [PERSON] вона була розташована зі згоди останніх, та на умові, що вони з ними розраховувалися. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється почесним апітерапевтом України та 20 років працювала заступником головного лікаря Синельниківської ЦРЛ. Пояснила, що Закон України «Про бджільництво» регулює займання бджільництвом. В закон в 2013 році вносилися зміни. Наразі він не регулює кількість сімей, які повинні бути на присадибній ділянці. Висота огорожі ділянки повинна складати 2,5 метрів, або ділянка повинна бути густо засадженою, щоб бджоли не змогли літати нижче такої висоти. У своєму дворі вулики можуть бути розташовані і біля самого будинку, від сусідів на відстані 5 метрів від жилого приміщення. На території пасіки повинна бути як прісна вода, так і підсолена. Повинен бути також ветеринарний паспорт, де зазначено, що пасіка обстежена у ветеринарній лікарні. Свідок особисто займається пасікою, яка налічує близько 100 вуликів. Її тварини, а також сусіди не страждають від укусів бджіл. Качки та гуси ніколи не випють бджолу разом з водою. Якщо бджолу не займати та не ганяти, вона ніколи не вкусить. Її сусіди ніколи не скаржилися на те, що вона тримає пасіку. Вона завжди попереджає сусідів, коли качатиме мед, щоб поряд не було дітей. Також повідомила суду, що негативні наслідки після жаління бджоли можуть настати тільки у випадку, коли людину або травину вкусить понад 500 бджіл одночасно. Суд, заслухавши позивачку та її представника, відповідачів та їх представників, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку №47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області на підставі договору дарування жилого будинку від 04 лютого 2004 року (а.с.14-19). Сторони в судовому засіданні не заперечували, що за усною згодою [PERSON] на земельній ділянці, що знаходиться по вул. Центральній, 36а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області, до осені 2016 року була розміщена пасіка відповідача [PERSON], яка була взята на облік у визначеному законодавством порядку, про що видано ветеринарно-санітарний паспорт пасіки № 343/4 головним державним інспектором ветеринарної медицини Солоняського району (а.с.47). Відповідно до змісту ч. 1 ст.103, ст.104 ЗК України\~ власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров"я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. За змістом\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правила розведення бджіл регулюються\~[PERSON] України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001 року, Порядком реєстрації пасік, затвердженого\~наказом Міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000 року. Відповідно до ст.\~11,\~12 [PERSON] України «Про бджільництво»\~право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується. Відповідно до\~ст. 15 цього [PERSON]\~фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарних-санітарних правил. Розміщення пасік на земельних ділянках інших власників або користувачів здійснюється за їх згодою. З метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцем знаходження юридичної особи, яка займається бджільництвом у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики. (ст. 13 [PERSON]). Відповідно до п. 2 Додатку № 5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року № 173\~розмір санітарно-захисної зони від бджільницьких підприємств до житлової забудови встановлений у 300 метрів, однак такі вимоги на індивідуальну пасіку відповідача [PERSON] не розповсюджуються, оскільки зазначена пасіка не є\~\~бджільницьким підприємством. [PERSON] України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30.01.2001 року, а також норми "Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки" та "Порядку реєстрації пасік", затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 року №184/82, не містять обмежень у відстані розміщення індивідуальної пасіки фізичної особи від межі суміжної земельної ділянки, жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках, а тим більше заборони розташування пасіки в межах населеного пункту. Таким чином, судом не встановлено порушень відповідачами чинних норм [PERSON] України «Про бджільництво» чи ветеринарних-санітарних правил при розміщенні пасіки. В судових засіданнях [PERSON] визнала факт того, що восени 2016 року відповідач [PERSON] вивіз пасіку та на час розгляду справи, як і на час подання уточненого позову, пасіка відсутня, що також підтвердили відповідачі та допитані в судових засіданнях свідки. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про зобовязання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком № 47 по вул. Центральній в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області шляхом примусового вивезення пасіки із вуликами для бджіл з території домогосподарства по вул. Центральній, 36 а в с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області на спеціально відведену для цього територію за місцем реєстрації [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на відсутність спору. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 100\~000 гривень, суд зазначає, що позивачка не надала суду доказів проживання [INFO] в 2000 році коли саме її начебто вжалила бджола та вона зверталася за медичною допомогою з цього приводу. Тому суд критично ставиться до її посилань щодо жаління бджолами саме на території цього будинку в 2000 році, не зважаючи на те, що позивачка мешкає в с. новоселівка з 1999 року. Крім того, згідно медичної картки позивачки, вона зверталася в 2000 році за медичною допомогою саме через укус комахи. Надані в якості доказів жаління бджолами медичні документи не містять таких посилань. Інших доказів жаління бджолами позивачки, її домашніх тварин, худоби суду не надано. Крім того, свідки в судовому засіданні підтвердили факт утримання вуликів також і іншими мешканцями с. Новоселівка Солонянського району Дніпропетровської області. Належних та допустимих доказів жаління саме бджолами [PERSON] та перешкоджання саме цими бджолами у веденні домашнього господарства позивачці суду також надано не було, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана суду Інформація Управління Держпродспоживслужби в Солонянському районі Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року адресована в.о. селищного голови [PERSON], а не відповідачам по справі (а.с.13, зворот), а лист виконавчого комітету Солонянської селищної ради №680 від 27 липня 2016 року лише підтверджує факт утримання пасіки [PERSON] та іншою особою [PERSON] Доказів складання відповідних приписів та направлення їх відповідачам суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, а відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, при цьому згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово чи шляхом здійснення місячних платежів. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили. Суд, з врахуванням пояснень допитаних свідків, а також документів, що підтверджують наявність на території села за місцем проживання позивача інших пасік, критично оцінює посилання позивачки щодо спричинення укусів бджіл їй та членам сімї, які б стали підставою для задоволення позовних вимог у обраний позивачем спосіб. При цьому, судом враховується, що звернення за медичною та ветеринарною допомогою можливо і мали місце. Разом з тим, однозначних та переконливих доказів того, що саме з вини відповідача, і що саме бджоли з пасіки [PERSON] спричинили такі укуси - не надано. Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними та правові підстави для їх задоволення відсутні. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що позивачем не доведено, що її права підлягають захисту в обраний нею спосіб, а суд позбавлений можливості вийти за межі\~\~заявлених позовних вимог, тому у задоволенні вимог слід відмовити. На підставі [PERSON] України «Про бджільництво», ст.ст. 15,16\~ЦК України, ст.ст.103, 104\~ЗК України,

Outcome: dismissed