Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, який обгрунтувала наступним чином. [INFO] року померла [PERSON], яка відповідно до заповіту від 03 березня 1998 року заповіла йому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадщину він, [PERSON], прийняв, за рішенням суду, яким йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Однак при оформленні своїх спадкових прав, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок за заповітом, оскільки у заповіті не вказана точна адреса даного будинку. Ураховуючи те, що порушуються його права на реалізацію спадкових прав, а іншого порядку, а ніж судового, чинним законодавством не передбачено, просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак позивач надав суду через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був оповіщений в установленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Взявши до уваги те, що позивач скористався своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, та визнавши неявку представника неповажною, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши усі зібрані по справі докази та, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору регулюються Книгою Шостою „Спадкове право" Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис №27 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] 03 березня 1998 року на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла своєму племіннику, позивачу по справі [PERSON], належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, село Росоша. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Росошанської сільської Ради народних депутатів 03.03.1998 року та зареєстрований в реєстрі за №5. Згідно відомостей сільської ради станом на 13.02.2014 року заповіт спадкодавцем не був змінений чи скасований. За правилами ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На виконання роз'яснень, що наведені у п.24 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON], відповідно до яких встановлено, що своїм правом на прийняття спадщини за заповітом скористався позивач, якому за рішенням суду від 29.01.2014 року було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Росошанської сільської ради від 13.02.2014 року за №130, [PERSON] проживала одиноко в житловому будинку за [ADDRESS] Отже, матеріали Спадкової справи вказують на відсутність інших спадкоємців на майно померлої [PERSON] як за законом так і на будь яке інше майно не охоплене заповітом - за заповітом, відтак позивач є єдиним спадкоємцем. Однак як убачається із постанови державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 18.03.2014 року, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] які належали померлій [INFO] року [PERSON], так як зі змісту заповіту не зрозуміло, який саме житловий будинок заповідала [PERSON] та чи заповідала земельну ділянку біля житлового будинку і у ситуації, яка склалась необхідно збирати докази та давати їм оцінку, що не входить до компетенції нотаріату. Як свідчать зібрані у справі докази, померла [PERSON] була власницею житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], що доведено свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, яке було видане 11 жовтня 1989 року виконкомом Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області на основі рішення виконкому Липовецької районної Ради народних депутатів за №131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Щасливської сільської Ради народних депутатів за №27 від 07.08.1987 року. Згідно довідки виконкому Росошанської сільської ради від 23.04.2014 року за №344, у власності [PERSON] був лише один житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Факт належності житлового будинку саме померлій [PERSON] доведено також технічним паспортом на житловий будинок. Відповідно до довідки вищевказаного органу місцевого самоврядування від 24.04.2014 року за №02-22/73, [PERSON] мала у власності земельну ділянку, яка їй належала згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №08785, яка розташована біля житлового будинку по [ADDRESS] В підтвердження факту наявності у спадкодавця на праві приватної власності земельної ділянки, позивачем також надано Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 29.04.2014 року Відділу Держземагенства у Липовецькому районі та Державний акт про право власності на землю, де констатовано, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1519 гектарів в межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Зі змісту ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1225 ЦК України, законодавцем визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Наведене узгоджується із приписами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Крім того, відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7, - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Також згідно п.10 даної постанови Пленуму ВСУ, при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, і така земельна ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, судом з'ясовано, що при житті померла [PERSON] мала у власності житловий будинок, який заповіла позивачеві та земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості, яка не була охоплена заповітом та окремий заповіт щодо розпорядження такою земельною ділянкою відсутній. Позивач спадщину прийняв згідно норм чинного законодавства, тому вона йому належить з часу відкриття, відтак позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення його прав на спадкування, які, у даному випадку, підлягають захисту судом, у спосіб, що передбачений нормами ст.16 ЦК України, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, визнання права власності на земельну ділянку та винесення рішення про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст.ст. 16, 377, 392, 1217 - 1223, 1225, 1268 -1270 ЦК України, ст. 120 ЗК України, постановою ПВСУ за №7 від 30.05.2008 року,

Outcome: approved