Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] надали суду позов до [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилалися на те, що 03.09.2013 року з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «ЗИЛ-130» на вул. Сабурова у м. Овручі сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачці [PERSON] автомобіль марки «Opel Combo» в якому знаходилася позивач [PERSON] і яка отримала тілесні ушкодження. З урахуванням уточнених вимог, позивачі просили стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду майну в сумі 49500 грн., на користь [PERSON] заподіяну шкоду здоров'ю в сумі 2141 грн. 26 коп. та заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн., просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в сумі 27159, 29 грн., та моральну шкоду в сумі 20000 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 30000 грн.. Тому у відповідності до ст.ст. 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України володілець джерела підвищеної небезпеки та страховик повинні відшкодувати їм заподіяну шкоду. У судовому засіданні позивачі та представник підтримали вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме у частині відшкодування моральної шкоди [PERSON] і лише у розмірі 2500 грн.. Від представника відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» надійшли уточнені письмові пояснення на позовну заяву , в яких позов [PERSON] визнається частково у розмірі 39270,28 грн., в іншій частині заявлених до товариства позовних вимог представник просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази, матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 03 вересня 2013 року близько 19 год 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «ЗИЛ-130» д.н.зн. [NUMBER] рухаючись вулицею Сабурова в м. Овручі, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel Combo» д.н.зн. [NUMBER], який був припаркований в попутному напрямку понад правим тротуаром та за кермом якого знаходилась [PERSON], в результаті чого сталось зіткнення автомобілів та обидва вони отримали механічні пошкодження, тобто [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, [PERSON]отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою м'яких тканин лобно-тім»яної ділянки голови посередині, синця та забою м'яких тканин в ділянці лівої брови, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров'я, а також тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин лівої гомілки, які відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості без короткочасного розладу здоров'я. Вказані обставини сторонами не заперечуються та стверджуються постановою судді Овруцького районного суду Житомирської області у справі № 286/152/14-п про адміністративне правопорушення від 31.01.2014 року, яка набрала законної сили, та постановою про закриття кримінального провадження від 18.10.2013 року (а.с. 104, 8). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АС/3803189 (а.с. 105). Згідно вказаного Полісу, страховик взяв на себе обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб в період дії договору з 05 липня 2013 року по 04 липня 2014 року включно та страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає 100000 грн., а майну складає 50000,00 грн., розмір франшизи становить 500 грн.. Згідно з висновком експерта, який проводив повторну автотоварознавчу експертизу від 24.10.2014 року № 10517/14-54, вартість автомобіля«Opel Combo» державний номер [NUMBER] станом на 03.09.2013 року (ДТП), складала 82152 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових автомобіля станом на час проведення експертизи, складає 73161, 70 грн.. Згідно із роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При визначенні розміру і способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки майно не втрачено, то посилання представника позивача на необхідність відшкодування вартості матеріального збитку є безпідставними, а тому позивачу [PERSON] підлягає відшкодуванню вартість виконання робіт, необхідних для відновлювального ремонту у сумі 73161,70 грн.. Згідно ч. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування не може перевищувати розміру реальних збитків та здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Рішенням № 798 ЦВ 2014 по страховій справі № 798 ЦВ/13 про виплату страхового відшкодування [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку згідно наданих документів з вирахуванням франшизи складає 23336, 69 грн. (а.с. 156). Вказані кошти не були виплачені. Позивачі не погодилися з таким розміром страхового відшкодування та за кошти [PERSON] було проведено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно із ч. 36.7 ст. 36 Закону, рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. З огляду на викладене, суд вважає, що у судовому засіданні доведено, що з вини відповідача [PERSON] заподіяна майнова шкода в сумі 73161, 70 грн. і, у відповідності до ст. ст.1188, 1192, 1194 ЦК України, останній повинен відшкодувати [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування), а саме 23661,70 грн. (73161, 70 грн. - 49500 грн.), а відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» повинен сплатити [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49500 грн.. Стаття 24 Закону встановлює, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю (ст. 26-1 Закону). За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю [PERSON] та моральної шкоди, як похідної вимоги, оскільки останньою не надано документально підтверджених витрат та необхідність їх здійснення відповідним закладом охорони здоров'я, а надано лише копії квитанцій та листок непрацездатності. Крім того, суд знаходить часткового обґрунтованими вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, тому що з вини відповідача [PERSON] вони не мали можливості тривалий час користуватися автомобілем, позивачі нервували, витратили багато часу на проведення експертиз, що спричинили їм біль та страждання. Відповідач навіть не вибачився перед ними. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, яка полягає у безвідповідальному ставленні до своїх обов'язків під час керування засобом підвищеної небезпеки, що спричинило ДТП, внаслідок чого потягло за собою додаткові зусилля позивачів для організації свого життя. Таким чином, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] належить визначити лише у сумі 2000 грн., а позивачу [PERSON] у розмірі 3000 грн.. Позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Задовольняючи позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених вимог майнового та немайнового характеру документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору [PERSON] у розмірі 731,61 грн. та проведення експертизи за рахунок [PERSON] в сумі 1300 грн..

Outcome: partial