Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

02 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі також - позивач, ТОВ «Таліон Плюс») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 272138300 від 30.07.2019 в сумі 11254 грн 40 коп. у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 29-30). Своєю ухвалою від 18 жовтня 2021 року відповідно до клопотання представника позивача суд вирішив судове засідання, призначене на 25 жовтня 2021 року, проводити за участю такого представника в режимі відеоконференції (а.с. 99-100). 02 листопада 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі віеоконференції, вирішено судове засідання, призначене на 10 листопада 2021 року, проводити за участю такого представника в режимі відеоконференції (а.с. 121-122). Також, відповідно до клопотання представника позивача від 05 листопада 2021 року, ухвалою суду вирішено питання про участь такого представника в судовому засіданні, призначеному на 10 листопада 2021 року, в режимі відеоконференції (а.с. 138-139). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» зазначено, що 30.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 272138300 про надання кредиту на суму 3000 грн 00 коп. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів. Договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. У зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» Додаткову угоду від 30.08.2019 до Договору № 272138300 від 30.08.2019. Пізніше, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду від 21.09.2019 до Договору № 272138300 від 30.07.2019 про збільшення суми кредиту на 3000 грн 00 коп. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 272138300 від 30.07.2019. Отже, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. За період користування кредитними коштами, заборгованість позичальника за договором № 272138300 в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості дорівнює 11254 грн 40 коп., що складається з заборгованості за договором № 272138300 в розмірі 3000 грн 00 коп., заборгованості за додатковою угодою від 21.09.2019 - в розмірі 3000 грн 00 коп., процентів за користування кредитом - 2290 грн 40 коп., пені - 2964 грн 00 коп. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду і просив стягнути зі [PERSON] відповідні суми заборгованості. 23 вересня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 34-37), у прохальні частині якого він просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з ТОВ «Таліон Плюс» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. Як на підставу для відмови у позові вказав, що ТОВ «Таліон Плюс» вже намагалося стягнути з відповідача кошти шляхом подання до приватного виконавця у місті Києві виконавчого напису № 89638, щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 18974,00 грн, проте постанову приватного виконавця визнано протиправною та скасовано в судовому порядку. Також, вказано на розбіжності в сумах боргу, які зазначені в розрахунку заборгованості та реєстрі прав вимоги, а саме: в реєстрі прав вимоги зазначена сума - 15566,00 грн (5999,80 грн - тіло кредиту, 9566,20 грн - відсотки), а в розрахунку заборгованості за кредитом - 11254,40 грн (6000,00 грн - сума кредиту, 2290,40 грн - сума заборгованості по процентам, 2964,00 грн - пеня). Зазначено про те, що у договорі прізвище, ім`я та по батькові відповідача зазначено на російській мові, а саме: « [PERSON] », а також на договорі відсутні будь-які підписи сторін (відсутній підпис [PERSON] ), логін та пароль при укладенні електронного договору. Вказано на відсутність доказів, які підтверджують право грошової вимоги, що перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» по договору № 272138300 від 30.07.2019. Зазначено про відсутність і матеріалах справи документів на підтвердження оплати фактором грошових коштів за договором клієнту, за яким передано право вимоги. А також наголошено на тому, що відповідача не повідомили про відступлення прав вимоги відповідно до договору факторингу. Акцентовано увагу на даті складання реєстру прав вимог, оскільки він датований 03.12.2019, що не відповідає даті укладення договору факторингу від 28.11.2018. Вказано на відсутність первинних документів, які взагалі підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 272138300. 05 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 49-54), в якій позивач свої вимоги підтримав. Зазначив, що розрахунок між сторонами договору факторингу не має жодного відношення до предмету позову, а договір факторингу, підписаний сторонами, не оскаржується жодною зі сторін та підстав вважати його недійсним немає. Відносно різних дат у реєстрі прав вимоги № 55 та у договорі факторингу, позивачем вказано, що реєстри прав вимоги можуть бути сформовані після укладення самого договору факторингу, при цьому право вимоги до боржників переходить до ТОВ «Таліон Плюс» після укладення реєстрів (п. 11.8 розділ 4 договору факторингу). На аргумент відповідача, що йому не було відомо про відступлення права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», позивач вказував на те, що при зверненні до адміністративного суду з позовом про скасування виконавчого напису [PERSON] зазначала фінансову установу третьою особою, отже інформація про відступлення права вимоги за договором вже була відома відповідачу. Додатково до аргументів відповідача про те, що кредитний договір не містить підписів сторін (відсутній підпис [PERSON] ), логіну та паролю, представник позивача вказав, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором з мобільного телефону відповідача. Пояснено, що Товариство надіслало пропозицію (оферту) укласти Договір позичальнику, який акцептував її за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, увівши його в спеціальне поле та натиснувши іконку «відправити/підписати». Підпис відображений у довідці, яка безпосередньо пов`язана із договором, тому посилання відповідача на непідписання оферти є безпідставним. Позивачем вказано, що посилання відповідача на невідповідність розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, із заборгованістю за реєстром права вимоги не може бути взято до уваги, оскільки фінансова установа просить стягнути меншу суму заборгованості, аніж зазначена в реєстрі, що не є порушенням, а є правом позивача заявляти менші позовні вимоги. В судовому засіданні з розгляду справи по суті, що відбулось 10 листопада 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, додаткового зазначивши, що відповідачка, дійсно, отримувала кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до вказаного кредитного договору, але повернула їх позичальнику. Від права подати до суду заперечення на відповідь на відзив представник відповідача відмовився, вказавши, що обмежиться поясненнями в судовому засіданні в сукупності із наявним в матеріалах справи відзивом на позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про проведення судового засідання повідомлена, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала. Згідно з частиною 5 статті 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом 30 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та « [PERSON] » (паспорт номер [NUMBER] , рнокпп [NUMBER] ) укладено Договір № 272138300 (а.с. 6). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Товариство зобов`язалось надати Позичальникові Кредит, без конкретної споживчої мети, на суму 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно з пунктом 1.4 цього Договору. Пунктами 1.2-1.5 Договору встановлено, що строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів, кредит надається строком 30 днів, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,83 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3 цього Договору (а.с. 6). Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника. Відповідно до пункту 3.3 договору, у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 1,3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до повного погашення заборгованості за кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.6 договору). Згідно з графіком розрахунків до кредитного договору, погодженого сторонами (додаток № 1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 127,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 3747 грн 00 коп. та включає в себе: проценти за користування кредитом 24,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 747 грн 00 коп., суму кредиту 3000 грн (а.с. 6 зі звороту). В день укладення кредитного договору, 30.07.2019, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти у розмірі 3000 грн [PERSON] на банківський рахунок, зазначений у заявці, що підтверджується копією платіжного доручення від 30.07.2019 (а.с. 9). Відповідно до додаткової угоди від 21.09.2019 до договору № 272138300 від 30.07.2019 сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 272138300 від 30.07.2019, а саме на 27 днів. Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що починаючи з 29.08.2019, позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди (а.с. 7). 21 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 272138300 від 30.07.2019, відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 3000 грн з 21.09.2019 на строк дії договору 272138300 від 30.07.2019. Сторони домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, зазначену п.1 Додаткової угоди (а.с. 8). Згідно з графіком розрахунків, що є додатком 1 до додаткової угоди від 21.09.2021 до кредитного договору, погодженого сторонами, сукупна вартість кредиту складає 124,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 7493 грн 80 коп. та включає себе: проценти за користування кредитом 24,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 1494 грн 00 коп., суму кредиту 5999 грн(а.с. 8 зі звороту). 21.09.2021 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти [PERSON] у розмірі 3000 грн на банківський рахунок, зазначений у заявці, що підтверджено копією платіжного документа від 21.09.2021 (а.с. 10). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 12-15), відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим Договором. На виконання відповідного договору факторингу складений реєстр прав вимоги № 55 від 03.12.2019 (а.с. 18-19), з якого вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором кредиту, в тому числі щодо договору № 272138300 від 30.07.2019, який укладений зі [PERSON] , загальна сума заборгованості 15 588 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору № 272138300 від 30.07.2019 та додаткових угод від 30.08.2019 та 21.09.2019, за відповідачем станом на 26 серпня 2021 року рахується заборгованість за увесь час користування грошовими коштами. Користуючись своїм процесуальним правом визначити суму заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, ТОВ "Таліон Плюс" просив стягнути зі [PERSON] заборгованість у сумі - 11 254 грн 40 коп., яка складається із суми кредиту - 6000 грн 00 коп., заборгованості за процентами з 30.07.2019 по 25.09.2019 - 2290 грн 40 коп., заборгованості з пені з 26.09.2019 по 02.10.2019 - 2964 грн 00 коп. З огляду на викладене, позивач просив стягнути зі [PERSON] заборгованість в загальній сумі 11254 грн 40 коп. Надаючи оцінку вказаним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Частиною 1, 2 статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Згідно з частинами 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частиною 8 статті 11 цього Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами глав 47 - 49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з частиною першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статтей 549, 550, 551 ЦК, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто, неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного. Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було заповнено заявку в електронному вигляді на отримання кредиту типу Payday в сумі 3000 грн (а.с. 5). Зі змісту цієї заявки видно, що нею вказано значну за обсягом та інформативністю кількість особистих даних, зокрема, номери мобільного і домашнього телефонів, дату народження, паспортні дані, рнокпп, сімейний стан, освіта, місце проживання, щомісячний дохід, а також зазначено номер і термін дії картки, якою користується [PERSON] (а.с. 5). Договір про надання кредиту був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі. Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що сторони в даних правовідносинах керуються Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі і щодо підписання документів електронним підписом. Підписавши даний кредитний договір електронним підписом, відповідач погодилась з умовами договору та правилами надання кредитів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 30.07.2019 при реєстрації на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» для відповідача був згенерований цифровий підпис (одноразовий ідентифікатор) та направлений [PERSON] на номер мобільного телефону, що вказаний в заявці на отримання кредиту. Надалі у правовідносинах сторони підписували всі документи, в тому числі і кредитний договір та додаткові угоди, виключно цифровим підписом. Підписавши даний кредитний договір, відповідач погодилась з умовами договору. Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання кредитного договору, саме на зазначених в ньому умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність її внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Підписання документів цифровим підписом і є в даному випадку волевиявленням відповідача на отримання кредиту. З огляду на викладене, підстав вважати, що відповідачка, не підписувала вказаний договір, як на цьому наполягав її представник в наданому до суду відзиві на позовну заяву - не має. Різниця в написаннях прізвища, ім`я та по батькові відповідачки в договірних документах як « [PERSON] » та у справжньому їх написанні як « [PERSON] » пояснюється тим, що відповідачка у поданій до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявці вказала свої відповідні персональні дані російською мовою. Однак, відомості щодо паспортних даних відповідачки та її реєстраційного номеру облікової картки платника податків є ідентичними та такими, що відповідають дійсним, тому відсутні підстави вважати, що відповідний кредитний договір укладався не з відповідачкою, а з іншою особою. Як вбачається із матеріалів справи ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, надало можливість відповідачу розпоряджатись кредитним коштами. З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень від 30.07.2019 (а.с. 9) та від 21.09.2019 (а.с. 10) вбачається, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти у сумі 6000 грн [PERSON] на картку/рахунок. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував на відсутність первинних документів, які взагалі підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 272138300. Оцінюючи цей аргумент, суд зазначає, що з наданих позивачем копій платіжних доручень на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку отримувача вбачається, що переказ таких грошових коштів відбувся в системі АТ КБ «Приват Банк» в безготівковій формі за допомогою системи LiqPay. Платіжні доручення містять номера документів - [NUMBER] та [NUMBER], відповідно, що, фактично, є ID платежів. Платіжні доручення надані АТ КБ «Приват Банк» містять інформацію щодо виконання банком ініційованих платежів Фінансовою установою із відміткою «Платіж виконано». Отже, грошові кошти були перераховані належним чином на банківську картку відповідача. Безпосередньо, в судовому засіданні, представник відповідача, все-таки підтвердив факт отримання [PERSON] кредитних коштів на зазначеним кредитним договором, однак наполягав на тому, що отримані від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кошти були самостійно повернуті [PERSON] , безпосередньо, позикодавцю - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Суд вказує, що зазначаючи таку обставину добровільного і самостійного повернення коштів та належного виконання умов відповідного договору, представником позивача не надано до суду жодних підтверджуючих документів, ані платіжних доручень, ані повідомлень від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" про відсутність заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, за відсутності жодних підтверджуючих документів, суд приходить до висновку, що сторона відповідача не довела обставину сплати заборгованості за кредитним договором № 272138300 від 30.07.2019. На підставі Договору факторингу № 28/1118-01 (а.с. 12-15) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло та передало грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим Договором. На виконання відповідного договору факторингу складений, зокрема, й реєстр прав вимоги № 55 від 03.12.2019 (а.с. 18-19), з якого вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором кредиту, в тому числі щодо договору № 272138300 від 30.07.2019, який укладений зі [PERSON] , загальна сума заборгованості 15 588 грн, з них: заборгованість по основному боргу - 5999 грн 80 коп., заборгованість по відсоткам - 9586 грн 20 коп. В судовому засіданні представником позивача пояснено, що колонка в реєстрі прав вимоги № 55 від 03.12.2019 «Заборгованість по відсотках» включає як суми по нарахованим відсоткам, так і суми по нарахованій пені. Також, представником позивача пояснено, що, дійсно, сума відступленої заборгованості по основному боргу складає - 5999 грн 80 коп., а не 6000 грн, які позивач просить стягнути зі [PERSON] у позовній заяві. На аргумент представника позивача про те, що в реєстрі прав вимог № 55 від 03.12.2019 зазначена сума заборгованості, що є більшою ніж заявлено позивачем до стягнення у позовній заяві, необхідно акцентувати увагу на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивачем заявлено позовна вимога про стягнення суми заборгованості, що є меншою, ніж в реєстрі прав вимоги, і це право позивача визначати межі своїх позовних вимог. З долученого до справи розрахунку за договором № 272138300 від 30.07.2019, вбачається, що за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 11254 грн 40 коп., яка складається з: 3000 грн 00 коп.- заборгованості за наданим кредитом (за договором); 3000 грн 00 коп. - заборгованості за наданим кредитом (за додатковою угодою від 21.09.2019); 2290 грн 40 коп. - заборгованості за процентами (з 30.07.2019 по 25.09.2019); 2964 грн 00 коп. - пені за порушення зобов`язання (за 38 днів з 26.09.2019 по 02.10.2019). Оскільки, судом встановлено і підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що право вимоги за кредитним договором по основному боргу перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» в розмірі 5999 грн 80 коп., то саме ця сума боргу підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , тобто позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості підлягають частковому задоволенню. Надаючи оцінку обрахованим відповідно до договору сумам процентів та пені, суд зазначає наступне. Незважаючи на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення заборгованості по основному боргу, це не вплинуло на обраховані стороною розміри процентів та пені, які, незважаючи на змінену суму заборгованості, після їх обрахування та округлення - залишились незмінними. Оцінюючи аргумент представника відповідача про непідтвердженість переходу від клієнта до фактора прав вимоги саме за кредитним договором, укладеним зі [PERSON] , оскільки в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження оплати фактором грошових коштів за договором клієнту, та оскільки реєстр прав вимог складений пізніше ніж сам договір факторингу, суд зазначає наступне. Пункт 11.8 Договору факторингу передбачає, що з моменту переходу права вимоги від клієнта до фактора згідно відповідного реєстру прав вимоги, підписаного сторонами за умовами цього договору, фактор набуває статусу володільця бази персональних даних боржників, права вимоги до яких відступаються згідно з цим договором. З огляду на викладене, умови договору факторингу не передбачають необхідності складення реєстру прав вимоги в один день з таким договором. Надаючи оцінку аргументу позивача про те, що позивачем не надано документів на підтвердження оплати фактором отриманих вимог, суд вказує, що розрахунок між сторонами договору факторингу не має відношення до предмету розгляду у відповідній справі. Суд наголошує, що договір факторингу підписано сторонами, він не оскаржується в судовому порядку, недійсним він не визнаний. Отже, підстав вважати, що за цим договором факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до реєстру прав вимоги № 55, не перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним зі [PERSON] , не має. Такі аргументи представника відповідача на підтвердження необхідності відмовити у позові, як неповідомлення про відступлення прав вимоги відповідно до договору факторингу, а також, те, що зі [PERSON] позивач вже намагався стягнути за виконавчим написом борг відповідно до цього кредитного договору, суд не приймає до уваги. Так, про відступлення прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» [PERSON] було відомо до подання цього позову до суду, оскільки вона в порядку адміністративного судочинства, як зазначено самим представником відповідача у відзиві на позовну заяву, оскаржувала постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за цим кредитним договором. Крім того, неможливість стягнення заборгованості в безспірному порядку за виконавчим написом, не позбавляє особу права звернутись із позовом про стягнення боргу в судовому порядку. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захист своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором № 272138300 від 30.07.2019 з урахуванням процентів та пені у розмірі 11254 грн 20 коп. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, наведені позивачем в позовній заяві, відповідачем не спростовані, відомостей про погашення заборгованості не надано. З огляду на викладене, враховуючи що відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором та графіком строки, ТОВ «Таліон Плюс», який отримав право вимоги від відповідача за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 12-15), внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, пеню та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 272138300 від 30.07.2019 в розмірі 11254 грн 20 коп. (заборгованість за кредитом - 5999 грн 80 коп., проценти за користування кредитом - 2290 грн 40 коп., пеня - 2964 грн 00 коп.), оскільки зазначені суми підтверджені матеріалами справи, а відповідачем не спростовані. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2270 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 99,99% з розрахунку: 11254 грн 20 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 11254 грн 40 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 99,99% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2269 грн 77 коп. з розрахунку: 2270 грн (сума сплаченого судового збору) х 99,99 % (відсоток задоволених позовних вимог). Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на 99,99 % від ціни позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial