Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

15.07.2014 року постановлено вирок Криворізьким районним судом Дніпропетровської області по кримінальному провадженню відносно [PERSON] за ст. 286 ч.2 КК України, згідно якого вирішено цивільний позов [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 3-10) . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.10.2014 року, вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано з направленням справи на новий розгляд в той же суд в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 1-2). Після надходження справи до суду з Апеляційного суду Дніпропетровської області позивач [PERSON] уточнила позовну заяву та просила стягнути шкоду завдану внаслідок ДТП, яка призвела до смерті [INFO] її сина [PERSON] з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 32762,80 грн, яка складається з витрат на поховання 5295,50 грн., майнової шкоди завданої пошкодженням автомобіля 26 672,80 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 794,50 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 07.11.2014 року провадження по справі відкрито (а.с. 64). Після відкриття провадження, в зв'язку зі смертю [PERSON], який помер [INFO], позивач змінила позовні вимоги, звернувшись лише до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) та просила стягнути з відповідача на її користь витрати на поховання у розмірі 5295,50 грн., майнову шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля 25 672,80 грн., моральну шкоду в розмірі 13 764,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [PERSON] 05.11.2013 року о 19.20 год. на автодорзі сполученням «Кіровоград - Запоріжжя» Криворізького району Дніпропетровської області не позначив на проїзній частині дороги задню частину керованого ним автомобіля марки КрАЗ-256 Б1 р/н [NUMBER] габаритними вогнями, позбавивши водія попутного транспортного засобу можливості завчасно виявити автомобіль під його керуванням, внаслідок чого автомобіль марки Suzuki Swift реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався в попутному напрямку зіткнувся із автомобілем КрАЗ-256 Б1 реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок вказаного ДТП [PERSON] помер. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2014 року [PERSON] було визнано винуватим за ст. 286 ч.2 КК України. Оскільки [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а до вирішення цивільної справи про відшкодування шкоди помер, саме МТСБУ відшкодовує шкоду, завдану даним ДТП у межах ліміту. Враховуючи висновок судової авто-технічної експертизи №58/27-74 від 25.03.2014 року позивач вважає за можливе визначити ступінь вини [PERSON], який мав технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги п. 31.6 «б» ПДР, виконання якого з технічної точки зори знаходиться в причинному зв'язку з ДТП, - 70%, а [PERSON], який не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем КрАЗ-256 Б1, невідповідність його дій вимогам п. 12.2 ПДР знаходиться в причинному зв'язку з ДТП, що настала, - 30%. Позивач вказує, що нею були здійснені витрати на поховання сина в сумі 7565,00 грн., 70 % від яких складає 5295, 50 грн., які підлягають стягненню з МТСБУ на підставі ст. 27-4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також вказує, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль марки Suzuki Swift реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д30/04/14, майнова шкода спричинена внаслідок пошкодження вказаного автомобіля склала 38104 грн., 70 % від якої становить 26672,80 грн., та з вирахуванням франшизи в розмірі 1000 грн., МТСБУ відшкодовує 25672,80 грн. Внаслідок загибелі сина потерпіла зазнала моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, переживань після ДТП, що пов'язані із вчиненням кримінального порушення щодо її найближчого родича - сина, які тривають довгий період. Спокій, нормальне спілкування в родині та колі друзів були втрачені нею на тривалий час, почуття тривоги не залишає її. Вона дуже сумує за сином, кожен член їхньої сім'ї перебуває у тяжкому психічному стані. Значно погіршився матеріальний стан сім'ї. В даний час має докладати багато зусиль для відновлення звичайного стану здоров'я . Внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона опинилася в безнадійному стані, відчуває себе дуже пригніченою та безпорадною, бо втратила близьку та рідну людину. На підставі п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Отже, позивач вважає, що на її користь підлягає стягненню з МТСБУ моральна шкода в сумі 13 764 грн.. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Михайлов В.Д., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду , правом на участь в судовому засіданні не скористалися. Позивач надала суду заяву, в якій просила судове засідання проводити без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні (а.с. 167). Представники відповідача МТСБУ також правом на участь в судовому засіданні не скористалися, були належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про отримання ними судової повістки із судовим викликом на 25.12.2015 року (а.с. 168), надіслали суду заперечення, згідно якого заявлений судовий позов не визнали, вказуючи, що МТСБУ, згідно положень п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Натомість 15.06.2015 року на адресу МТСБУ надійшла заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування без жодного документа. Згідно відомості №9295651 від 17.06.2015 року встановлено, що в діях [PERSON] вбачається порушення ПДР України за вищевказаною пригодою. Потерпілою стороною не надано жодного доказу у спростування зазначених обставин, тому 23.06.2015 року [PERSON] направлено листа про відмову у виплаті страхових відшкодувань. На сьогоднішній день будь-яких правових підстав здійснити регламентну виплату МТСБУ не має, а отже права позивача не порушені. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, судове засідання просив проводити без участі представника відповідача (а.с. 137-138). Третя особа [PERSON] неодноразово була повідомлена про час та місце судового засідання, на адресу її реєстрації надсилалися судові повістки з судовими викликами на 26.11.2014 р., 15.01.2015 р., 23.02.2015 р. 23.04.2016 р., 10.06.2015 р., 15.09.2015 р., 06.11.2015 р., 10.12.2015 р. (а.с.70,78,87,92,131,136,147, 163), які повернулися на адресу суду із відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання, отже в силу ст. 74 ЦПК України третя особа вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним. Серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів закон передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому, збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що [PERSON] проявляючи злочинну недбалість, не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинен був та міг їх передбачити, ігноруючи передбачені п.п. 1.3., 1.5., 2.3 Правил дорожнього руху України, обов'язки учасників дорожнього руху, 05.11.2013, приблизно о 19 годині 40 хвилин, на автодорозі сполученням «Кіровоград-Запоріжжя» Криворізького району Дніпропетровської області, порушуючи вимоги п. 31.6. б). Правил дорожнього руху України, в темний час доби не позначив на проїжджій частині дороги задню частину керованого ним транспортного засобу габаритним вогнями та позбавив водія попутного транспортного засобу можливості завчасно виявити на проїжджій частині дороги автомобіль під його керуванням. Внаслідок чого автомобіль Suzuki Swift реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався в попутному напрямку зіткнувся із автомобілем КрАЗ-256 Б1 реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи №58/27-74 від 25.03.2014, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «Suzuki Swift» [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12. 2, 12.3, 12.6, 12.9(б) Правил дорожнього руху України; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «КрАЗ-256 Б1» [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 31.6(б) Правил дорожнього руху України; водій автомобіля «Suzuki Swift» [PERSON] не мав технічної можливості при фактичній швидкості руху в умовах місця ДТП запобігти зіткненню з автомобілем «КрАЗ-256 Б1»; водій автомобіля «КрАЗ-256 Б1» [PERSON] мав технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги п. 31.6(б) Правил дорожнього руху України; в діях водія [PERSON] з керування автомобілем «Suzuki Swift» вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12. 2, 12.3, 12.6, 12.9(б) Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій вказаного водія вимогам п.п. 12.2 Правил з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП, що настала; в діях водія [PERSON], з керування автомобілем «КрАЗ-256 Б1» вбачається невідповідність вимогам п. 31.6(б) Правил дорожнього руху України, котра з технічної точки зору знаходилась в причинному зв'язку з ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної події, через злочинну недбалість водія [PERSON] спричинено смерть потерпілого: водія автомобіля Suzuki Swift реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], [INFO] Вказані вище обставини встановлені вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2014 року, яким [PERSON] засуджений за ст. 286 ч.2 КК України, вирок в цій частині набрав чинності 09.10.2014 року (а.с. 3-10) Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. У вироку встановлено, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 58/27-74 від 25.03.2014 р., водій автомобіля «Suzuki Swift» р/н [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «КрАЗ-256 Б1». Водій автомобіля «КрАЗ-256 Б1» [PERSON] мав технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги п. 31.6 (б) ПДР, виконання якого з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність за шкоду, заподіяну джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців, вирішується за правилами: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв 'язок та є вина зазначеної особи. Так, відповідно до висновків викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» вважається правильним, коли суд визначає ступінь вини заподіювачів шкоди у процентному відношенні та враховує всі обставини, пов'язані із завданням шкоди, зокрема, форму вини щодо порушення ПДР України, оскільки щодо наслідків ця вина завжди є необережною. Відповідно до ч. 2. ст. 1193 ЦК України зазначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також: залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи висновок судової авто-технічної експертизи № 58/27-74 від 25.03.2014р суд погоджується із позицією позивача та визначає ступінь вини учасників даної ДТП наступним чином: [PERSON], який - мав технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги п. 31.6 (б) ПДР України, виконання якого з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП - 70%; [PERSON], який не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «КрАЗ-256 Б1» та невідповідність дій якого вимогам п. 12.2 ПДДР знаходяться у причинному зв'язку з ДТП, що настала -30%. (а.с.169-173). Відповідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу. При цьому ч.1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а ст. 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Також, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що до осіб, які хоч і не є власником, але володіють майном на праві господарського відання, такі особи мають право відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом на підставі документів, визначених в п. 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Suzuki Swift держномер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.58). [PERSON] розпоряджався автомобілем марки Suzuki Swift держномер [NUMBER] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу та водійського посвідчення відповідної категорії, тобто є титульним володільцем зазначеного автомобіля (а.с. 58). Відповідно до п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Згідно до п. 41.1. ст.. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Водій автомобіля «КрАЗ-256 Б1» [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, внаслідок чого МТСБУ відшкодовує завдану шкоду у межах ліміту. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна У результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 1201 ЦК України, зазначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно п. 27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку 05.11.2014 року складає 1147,00 грн., отже ліміт відшкодування складає: 12 х 1147,00=13 764,00 грн. Матір'ю померлого [INFO] [PERSON] (а.с.22, 62) - [PERSON] здійснено витрати на поховання [PERSON] у розмірі 7 565,00 грн., що підтверджується розрахунковими квитанціями (а.с. 23-26), внаслідок чого МТСБУ повинно відшкодувати [PERSON] 70 % від вказаної суми, що становить 7565,00 х 0,70 = 5 295,50 грн. Згідно ст. 1229 ЦК України страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Внаслідок пошкодження автомобіля марки Suzuki Swift реєстраційний номер [NUMBER], відповідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №Д30/04/14 від 25.04.2014 року СПД [PERSON], володільцю транспортного засобу, заподіяно матеріальну шкоду в сумі 38104,00 грн. (а.с.29-46). Отже на користь потерпілої [PERSON], яка є спадкоємцем після смерті [PERSON], має бути відшкодовано 70 % від вказаної суми, що становить 26672,80 грн., причому стягненню з МТСБУ підлягає 25672,80 грн. за відрахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн. (п.9.2 ст. 9, п.12.1 ст. 12 Закону). Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд визначає, що позивач перенесла моральні та емоційні страждання з приводу смерті близької їй людини - сина, що позбавило її та членів її сім'ї нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації звичайного ритму життя. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір мінімальної заробітної плати станом на [INFO] становив 1147 грн., тобто загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачу з боку страховика має становити 13 764 грн.. Що стосується заперечень відповідача з приводу того, що позивач звернулася за страховою виплатою з порушенням 30-денного строку та не надала документів, суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вона з'ясовувала чи застраховував відповідальність інший учасник дорожнього руху, неодноразово зверталася до МТСБУ і з наданням документів в тому числі, які відмовляли у виплаті страхового відшкодування, цивільний позов розглядався і кримінальній справі і в порядку цивільного судочинства, жодного разу відповідач до суду не зявлявся (а.с.119,148,157-158). Відповідно до п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. При цьому, суди повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Як визначено в правовій позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-284цс15 від 16.09.2015 року, яка є обов'язковою відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України сам по собі факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. Крім того, відповідно до п. 37.1.4. ст.. 37 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач на підставі п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача. Таким чином з МТСБУ підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру - стягнення шкоди на поховання та майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 309,68 грн., а також за вимоги немайнового характеру - стягнення моральної шкоди в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved