Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Керівник Черкаської місцевої прокуратури Шелудяков С.В. 2 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до [PERSON] про витребування нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` розташовану за адресою: [ADDRESS]. При цьому посилався на те, що спірне майно вибуло із власності територіальної громади м. Черкаси на підставі Договору купівлі-продажу від 20.01.2014 року укладеного між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та ФОП [PERSON]. Підставою для укладання вказаного договору купівлі-продажу стало Рішення Черкаської міської ради №3-506 від 29.12.2011 року «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках». Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року у справі №925/1874/14, яке набрало законної сили 24.06.2015 року, задоволено позов прокурора, - визнано незаконним та скасовано п. 1 Рішення Черкаської міської ради №3-506 від 29.12.2011 року «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках» в частині включення спірного майна до об'єктів, що підлягають приватизації, а крім того визнано недійсним з моменту вчинення Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 20.01.2014 року між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та ФОП [PERSON]. При цьому господарським судом встановлено, що приймаючи рішення №3-506 від 29.12.2011 року та укладаючи Договір купівлі-продажу від 20.01.2014 року Черкаська міська рада вийшла за межі своїх повноважень та діяла всупереч волі територіальної громади міста Черкаси. Однак незважаючи на наявність Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року у справі №925/1874/14 спірне майно не повернулося у власність територіальної громади м. Черкаси, оскільки було після продажу [PERSON] неодноразово змінювало власника. Так, спочатку [PERSON] передала спірне майно в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «АВТ-Комфорт», після чого ухвалою Придніпровського районного суду від 08.07.2015 року у справі №711/4944/15-ц було визнано мирову угоду між [PERSON] та ТОВ «АВТ-Комфорт» на підставі якої будівля перейшла у власність [PERSON], яка в свою чергу внесла його до статутного капіталу ТОВ «Форест Хілл». 25.01.2017 року на підставі Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл» право власності на спірне майно було зареєстровано за [PERSON]. Черкаська міська рада тривалий час не вживає заходів до повернення незаконно відчуженого майна у власність територіальної громади, а тому прокурор вимушений сам звернутися до суду з даним позовом. За таких обставин, оскільки нежитлова будівля по [ADDRESS] вибула із власності територіальної громади м. Черкаси поза її волею, прокурор на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України просив суд витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради нежитлову будівлю по [ADDRESS]. [PERSON] у березні 2017 року звернулася до суду із зустрічним позовом до Черкаської міської ради про стягнення витрат здійснених на поліпшення майна, вказавши, що вона є добросовісним набувачем нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Після вибуття спірного майна із власності Черкаської міської ради нежитлова будівля зазнала значних невід'ємних будівельних поліпшень на суму 1 240 000 гривень. Зокрема було проведене укріплення фундаменту; перепланування приміщень; облаштування водопроводу холодної-гарячої води та каналізації; облаштування опалення; проведення електромонтажних робіт; облаштування покрівлі, прорізів, підлоги, стін, стелі, ганку, відмостки. На підставі ч.4 ст. 390 ЦК України [PERSON] просила суд стягнути із Черкаської міської ради на свою користь 1 240 000 гривень на які збільшилася вартість нежитлової будівлі по [ADDRESS] внаслідок здійснених невід'ємних будівельних поліпшень. В судовому засіданні прокурор Черкаської місцевої прокуратури повністю підтримала заявлений позов, підтвердила обставини викладені у позові, наполягала на задоволенні позовних вимог. Зустрічний позов [PERSON] до Черкаської міської ради вважала недоведеним належними доказами. Представник Черкаської міської ради позовні вимоги прокурора підтримала повністю. Заперечувала проти задоволення зустрічного позову посилаючись на те, що [PERSON] не доказала збільшення вартості спірного майна внаслідок здійснених нею будівельних поліпшень. Просила врахувати, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі по [ADDRESS] на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Форест Хілл» від 25.01.2017, а отже будівельні поліпшення проведені до цього часу не мають відношення до позивача за зустрічним позовом. Представники третіх осіб - Дошкільного навчального закладу №50 «Світлофорчик» Черкаської міської ради і Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради підтримали позов прокурора та заперечували проти зустрічного позову [PERSON]. Пояснили, що спірна будівля була частиною дитячого садка в якій мав розміщуватися басейн для дітей, а отже повинна бути повернута до комунальної власності. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову прокурора. Вважала, що прокурором пропущено строк звернення до суду з позовом про витребування майна у [PERSON] оскільки нежитлова будівля вибула із власності Черкаської міської ради ще у 2014 році та просила суд застосувати наслідки пропуску такого строку. Крім того оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна то позбавлення її права власності на таке майно суперечить принципу неприпустимості втручання держави у мирне володіння особою своїм майном. Наполягала на задоволенні зустрічного позову до Черкаської міської ради оскільки у випадку витребування майна у [PERSON] вона має право на отримання грошової компенсації своїх витрат на поліпшення спірної будівлі та одержання суми на яку збільшилася вартість нежитлової будівлі по [ADDRESS]. [PERSON] в судові засідання не з'явилася. Суд вислухавши прокурора, представників сторін та третіх осіб, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 29.01.2015 року Господарським судом Черкаської області ухвалено рішення (а.с. 14-19) у справі №925/1874/14 за позовом прокурора міста Черкаси в інтересах держави до Черкаської міської ради, ФОП [PERSON], Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання недійсними рішень і договору купівлі-продажу, та зобов'язання повернути нежитлове приміщення, яким суд зокрема вирішив: «Визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради №9-25 від 31 січня 2006 року "Про виведення будівлі басейну зі складу дошкільного виховного закладу №50 загального типу, розташованої по [ADDRESS] та зміну її статусу, внесення змін в додаток до рішення міської ради від 26 червня 2003 року №3-531 "Про перелік об'єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління", та внесення доповнень в додаток до рішення міської ради від 02 червня 2003 року №3-343 зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями міської ради від 03 липня 2003 року №3-601, від 23 жовтня 2003 року №5-41, від 06 липня 2004 року № 5-745 "Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2003-2005 роках". Визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Черкаської міської ради №3-506 від 29 грудня 2011 року "Про перелік об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках" в частині включення об'єкта нежитлової будівлі площею 213,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], який підлягає приватизації. Визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі - продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 20 січня 2014 року укладений між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та фізичною особою - підприємцем [PERSON], зареєстрований в державному реєстрі речових прав за № 288». Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року залишено без змін рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року у справі №925/1874/14 (а.с. 20-24). Таким чином рішення суду від 29.01.2015 року у справі №925/1874/14 набрало законної сили 24.06.2015 року. Під час ухвалення вказаного рішення Господарський суд Черкаської області прийшов до висновку, що об'єкти освіти, навчальні заклади засновані на комунальній власності, джерелами фінансування яких є кошти місцевих бюджетів, не підлягають приватизації і використання їх не за призначенням, тобто не для навчального та наукового процесу суперечить вимогам чинного законодавства, а, отже, Черкаська міська рада приймаючи рішення № 9-25 від 31 січня 2006 року та рішення №3-506 від 29 грудня 2011 року в частині включення спірного майна до об'єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках перевищила межі встановленої компетенції, а тому вказані рішення в силу вимог ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 2 ст. 21 Цивільного кодексу України є незаконними та підлягають скасуванню. Оскільки рішення від 29 грудня 2011 року за №3-506 в частині включення нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS], до об'єктів приватизації на 2012-2016 роки, на підставі якого було укладено спірний договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20 січня 2014 року, визнано судом недійсним, то як наслідок це є підставою для визнання недійсним вказаного правочину. Господарський суд відмовив у задоволенні вимог прокурора до ФОП [PERSON] про повернення будівлі по [ADDRESS] у власність територіальної громади, оскільки на час розгляду справи спірне майно перейшло у власність ТОВ «АВТ-Комфорт» шляхом внесення до статутного капіталу товариства. Київський апеляційний господарський суд, погодившись із вказаним висновком суду першої інстанції, у своїй ухвалі від 24.06.2015 року зазначив, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом про витребування майна. Після набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року прокуратура міста Черкаси неодноразово письмово зверталася до Черкаської міської ради із проханням вирішити питання про витребування у судовому порядку будівлі по [ADDRESS] у власність територіальної громади - листи від 30.07.2015, від 23.12.2016 (а.с. 28-29, 31-32). Натомість Черкаська міська рада в своїх листах 15.09.2015 та 28.12.2016 року інформувала прокурора про відчуження спірного майна від [PERSON] до ТОВ «АВТ-Комфорт», від ТОВ «АВТ-Комфорт» до [PERSON], від [PERSON] до ТОВ «Форест Хілл» (а.с. 30, 35). Згідно Інформаційної довідки №79173041 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-11), - з 25.01.2017 року право власності на нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі протоколу №07/2017 від 25.01.2017 року загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл». Копія протоколу №07/2017 від 25.01.2017 року загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл» долучена до матеріалів справи (а.с. 130). Згідно вказаного протоколу, - нежитлова будівля по [ADDRESS] передана ТОВ «Форест Хілл» [PERSON] у зв'язку із виходом останньої зі складу учасників товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). Право прокурора на звернення до суду в інтересах держави із вимогами до [PERSON] про витребування майна, сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі на оспорювалося. Крім того пред'явлення прокурором позову у розглядуваній справі повністю відповідає вимогам п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, ч. 2 ст. 3 та ч.2 ст. 45 ЦПК України. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Відповідно до приписів частини п'ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п'ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Черкаська міська рада. При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Територіальна громада міста Черкаси як власник спірного об'єкта нерухомості делегує Черкаській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. У рішенні Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року та Ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року суди визнали недійсними та скасували рішення Черкаської міської ради щодо виведення будівлі басейну зі складу дошкільного навчального закладу №50 та включення спірного майна до об'єктів приватизації, а також визнали недійсним з моменту вчиненні договір купівлі-продажу спірного майна від 20.01.2014 року. Водночас суди встановили, що Черкаська міська рада вийшла за межі наданих їх законом повноважень. Таким чином, здійснення Черкаською міською радою права власності, зокрема розпорядження спірним майном, не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади. З огляду на те, що спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Черкаси поза її волею, суд приходить до висновку, про те, позовні вимоги прокурора до добросовісного набувача - [PERSON] про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України повністю відповідають вимогам закону. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у постанові від 05.10.2016 року по справі №916/2129/15, постанові від 02.11.2016 року у справі №522/10652/15-ц, постанові від 23.11.2016 року у справі №916/2144/15. За таких обставин позовні вимоги керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради необхідно задовольнити та витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` розташовану за адресою: [ADDRESS]. Крім того за змістом ст. 217 ЦПК України, - суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання про що зазначає в рішенні. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином з метою забезпечення реального виконання, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 217 ЦПК визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` за адресою: [ADDRESS] за територіальною громадою міста Черкаси в особі Черкаської міської ради. Суд не погоджується із доводами представника [PERSON] про пропуск прокурором строку позовної давності. При цьому суд враховує, що на час ухвалення рішення у розглядуваній справі право власності на спірне майно зареєстровано за [PERSON] з 25.01.2017 року, в той час як прокурор звернувся до суду 02.02.2017 року. Також суд не може погодитися із доводами представника відповідача про порушення прокурором, як представником держави права [PERSON] на мирне володіння майном. Відповідно до статті 1 Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час суд вважає, що задоволення вимог прокурора про витребування у [PERSON] на користь територіальної громади міста Черкаси нежитлової будівлі, яка вибула із власності громади всупереч її волі та становить частину комплексу будівель дошкільного навчального закладу (дитячого садка) вчиняється в інтересах суспільства та здійснюється у повній відповідності із законодавством України. З приводу компенсації [PERSON] за витребуване в неї майно необхідно зазначити наступне. [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. Стаття 390 ЦК України встановлює порядок розрахунків при витребування майна із чужого володіння. Відповідно до ч.4 ст. 390 ЦК України, - добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. [PERSON] заявлено, а судом прийнято зустрічний позов до Черкаської міської ради про стягнення витрат здійснених на поліпшення майна. Суд, за клопотанням представника [PERSON], сприяючи повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи своєю ухвалою від 04.04.2017 року призначав по справі оціночно-будівельно-технічну експертизу, у тому числі для вирішення питання про те, чи збільшилася вартість будівлі по [ADDRESS] у зв'язку із проведеними будівельними поліпшеннями. Таким чином задовольнивши клопотання відповідача про призначення експертизи суд, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, в межах своєї компетенції сприяв [PERSON] у здійсненні її права на подання належних доказів для отримання компенсації при витребуванні майна. Призначаючи експертизу суд зобов'язав [PERSON] надати експерту для проведення експертизи документацію про виконання будівельних робіт (поліпшень) у нежитловій будівлі по [ADDRESS]. Однак такої документації [PERSON] експерту не надала. Тоді 24.05.2017 року експерт звернувся до суду із клопотанням про надання документації щодо проведених будівельних робіт у спірній будівлі (а.с. 190-191). Представник [PERSON] отримавши вказане клопотання експерта, листом від 19.06.2017 року просила надати їй час для підготовки необхідно документації (а.с. 204). Після чого суд та експерт ще понад місяць очікували від [PERSON] або її представника надання матеріалів необхідних для проведення експертизи, однак жодних документів для проведення експертизи відповідач так і не надав. 28.07.2017 року судовий експерт Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз склав Повідомлення №424/17-23 про неможливість надання висновку у зв'язку із відсутністю матеріалів необхідних для проведення експертизи. Таким чином суд прийняв всі заходи для забезпечення [PERSON] можливості реалізувати своє право на подання доказів на підтвердження обґрунтованості вимог за зустрічним позовом до Черкаської міської ради про стягнення витрат здійснених на поліпшення майна. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог за зустрічним позовом, суд не має правових підстав для задоволення вимог до Черкаської міської ради про стягнення витрат в сумі 1240000 гривень, на які за твердженням [PERSON] збільшилася вартість нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить із правил передбачених ч.1 ст. 88 ЦПК України згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки первісний позов прокурора задоволено, а при зверненні до суду прокурором сплачено судовий збір в сумі 8783,75 гривень, що підтверджено платіжним дорученням №82 від 01.02.2017 року (а.с. 12), вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області. Щодо витрат [PERSON] за зустрічним позовом необхідно зазначити, що вони не підлягають відшкодуванню Черкаською міською радою, оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Разом з тим суд звертає увагу [PERSON], що нею при поданні зустрічного позову судовий збір внесено у розміру більшому ніж встановлено законом. Так [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 12400 гривень (640 грн. за квитанцією від 10.03.2017 року та 11760 грн. за квитанцією від 15.03.2017 року). В той же час відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» максимальний розмір судового збору за подання фізичною особою позову майнового характеру визначено у 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у 2017 році 8000 грн. (із розрахунку 1600 грн. х 5). Отже переплата становить 4400 грн. (із розрахунку 12400 - 8000). Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України [PERSON] має право подати до суду клопотання про повернення судового збору внесеного в більшому розмірі ніж встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved