Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, визначивши в подальшому іншого відповідача, а саме, до ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" про визнання припиненими трудових відносин, в якій просив визнати припиненими трудові правовідносини між ним та відповідачем з 25.07.2019 року на підставі частини 1 статті 39 КЗпП України. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що відповідно до наказу в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" № 91-к/тр від 14 листопада 2018 року позивача було призначено на посаду директора дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» з 15 листопада 2018 року за строковим трудовим договором-контрактом № 04-10/52 від 14.11.2018 року (строк дії контракту з 14 листопада 2018 року до 13 листопада 2019 року включно), з випробувальним терміном один місяць, до 14 грудня 2018 року. Двічі, 11.07.2019 року та 02.12.2019 ним були подані до відповідача заяви про звільнення за власним бажанням, які залишилися без реагування з боку відповідача, та позивач залишається найманим працівником. Тоді, як фактично він припинив трудові відносини з відповідачем. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до клопотання представника відповідача від 10.03.2020 року, останній просив закрити провадження про справі, так як відносно відповідача триває процедура банкрутства. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у зазначеній цивільній справі було відмовлено. Представником відповідача, в порядку ст. 178 ЦПК України, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач, відповідно до умов укладеного трудового контракту, у разі звільнення повинен здійснити передачу ряду документів господарської діяльності підприємства, але позивач ігнорує ці вимоги керуючого санацією підприємства ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України", про що останньому направлялися відповідні листи. Тому, на даний час позивач формально залишається директором дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів», з утриманням його трудової книжки. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі на підставах та доводах, викладених у позові. Пояснював суду, що роботодавець не може утримувати позивача у трудових відносинах за контрактом, якщо працівник виявив власне бажання звільнитися. Крім того додав, що призначення позивача директором ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» відбувалось без складання будь-яких актів щодо передачі йому матеріальних цінностей та документів господарської діяльності підприємства, а тому таким же чином позивач і повертав до відповідача печатки, установчі документи та документи господарської діяльності підприємства, без складання відповідних актів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову на підставах, зазначених у відзиві. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" № 91-к/тр від 14 листопада 2018 року позивача було призначено на посаду директора дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів» з 15 листопада 2018 року за строковим трудовим договором-контрактом № 04-10/52 від 14.11.2018 року (далі Контракт), з випробувальним терміном один місяць, до 14 грудня 2018 року. Відповідно до п. 1.2, 1.5 Контракту зазначено, що цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові правовідносини між Керівником та Власником. Керівник підзвітний Власнику та відповідальний перед ним як перед роботодавцем у межах, встановлених законодавством, визначених Статутом підприємства і цим контрактом. Контрактом також передбачені умови дострокового припинення дії контракту, а саме, відповідно до п. 6.5 про наміри розірвати контракт ініціативна Сторона (керівник, Власник) повідомляє іншу Сторону (керівник, Власник) письмово за два тижні. За цей період Керівник зобов`язаний: 6.5.1 - здійснити інвентаризацію матеріально-технічних цінностей; 6.5.2 - передати за актом уповноважений особі Власника або новопризначеному Керівнику установчі документи, печатку, штампи Підприємства, оригінали договорів, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на землю, рухоме майно, технічну документацію на будівлі, техніку та обладнання, розпорядчу та бухгалтерську документацію, індивідуально закріплене за Керівником майно Підприємства. Також п. 7.3.2 Контракту визначено строк його дії - з 14 листопада 2018 року до 13 листопада 2019 року включно, а п. 7.10 визначено, що за два місяці до закінчення строку дії Контракту він може бути за згодою Сторін продовжений або укладений на новий строк. У випадку, коли до закінчення терміну дії Контракту його не було продовжено або укладено на новий термін, він вважається продовженим на 10 робочих днів, з метою належної передачі документації та справ новопризначеному Керівнику чи іншій уповноваженій Власником особі. Після передачі справ уповноваженій особі Власник повідомляє Керівника про закінчення строку дії трудового контракту. Трудовий договір з Керівником припиняється в день вказаний у повідомленні Власника про закінчення строку дії трудового контракту. Звільнення Керівника проводиться згідно пункту 2 статті 36 Кодексу Законів про працю України. Крім того, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2010 року порушено провадження у справі № 46/528-6 про банкрутство ДАК «Хліб України» та справа про банкрутство на даний час перебуває на стадії розпорядженням майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно п. 2, 8 ч. 1 ст. 36 КЗПП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; підстави, передбачені контрактом. З наведеного вбачається, що вимоги трудового законодавства України при укладенні вищезазначеного трудового Контракту між позивачем та відповідачем були дотримані, а тому умови визначені сторонами Контракту є обов`язковим для їх виконання. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на ім`я в.о. голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" [PERSON] була направлена заява від 11.07.2019 року щодо звільнення його з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 11 липня 2019 року. Листом ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" № 1-2-9/211 від 16.07.2019 року за підписом керуючого санацією підприємства Лахненко Є.М. було повідомлено позивача про те, що звільнення позивача відбудеться лише за умови надання ним певних документів, які стосуються діяльності підприємства. Вдруге, вже на ім`я керуючого санацією підприємства ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" Лахненко Є.М., позивачем була направлена заява від 02.12.2019 року щодо звільнення його з займаної посади за власним бажанням. Листом ПАТ «Державна акціонерна компанія "Хліб України" № 1-4-839/2-9/348 від 24.12.2019 року за підписом керуючого санацією підприємства Лахненко Є.М. було повідомлено позивача про те, що звільнення позивача відбудеться лише за умови надання ним певних документів, які стосуються діяльності підприємства. Вищезазначені вимоги керівника відповідача щодо надання певних документів діяльності підприємства, як умови для звільнення позивача, суд вважає правомірними, так як вони передбачені умовами Контракту. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Доводи представника позивача про те, що позивач надавав усі документи та матеріальні цінності, які стосуються діяльності підприємства, без складання відповідних актів, не були підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тоді, як відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Інші доводи представника позивача зводяться до переоцінки доказів отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed