Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

13 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. На обґрунтування вимог зазначила, що шлюб з відповідачем зареєстрували 18 лютого 2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], 2011 року народження. У липні 2016 року сімейні та подружні стосунки було припинено через небажання чоловіка належним чином виконувати сімейні обов"язки. Стверджуючи про неможливість примирення на збереження шлюбу, позивачка просила про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач тривалий час безпричинно не приймав мір до працевлаштування, матеріально сім"ю не забезпечував. У наступному вони не дійшли згоди у визначенні місця проживання і вона з дитиною самостійно виїхала до м.Миколаїв. Крім того, чоловік створював несприятливу моральну атмосферу у сім"ї, що негативно відображалося на стані психологічного та фізичного здоров"я їх сина. Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. До суду надійшла письмова заява [PERSON] в порядку ст.158 ЦПК України, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Подружжя зареєструвало шлюб 18 лютого 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №27 і видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.8). Від спільного життя вони мають сина [PERSON], [INFO], згідно записівданих батьків у свідоцтві про його народження [NUMBER] (а.с.9). Подружжя проживає окремо. Позивачка ствердила про припинення сімейних та подружніх стосунків у липні 2016 року. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позивачка пред'явила позов про розірвання шлюбу. В силу ст.112 СК України та відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи встановлено, що чоловік та дружина спільно не проживають більше як п"ять місяців. Причиною розпаду сім'ї слугувала втрата почуттів, що були основою шлюбного союзу. За негідної поведінки відповідача подальше спільне проживання подружжя виявилося неможливим. Прийняті позивачкою міри до збереження сім"ї позитивних наслідків не мали. Обстановка у сім"ї загрожувала психологічному здоров"ю малолітньої дитини сторін у справі. Позивачка змінила місце проживання, виїхавши до іншої області. Враховуючи встановлені обставини та категоричність позиції як позивачки так і відповідача, суд рахує недоцільним, відповідно до ст.111 СК України, прийняття мір до збереження сім'ї, наданням часу на примирення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, оскільки шлюб існує формально. На підставі викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог. У порядку ст.113 СК України, суд утверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved