Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

16.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС" та [PERSON] був укладений договір (поліс) №АВ/6881496 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивач прийняв на себе, як страховик; зобов'язання забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок дорожньо-транспортної події, винуватцем якої буде зокрема відповідач, як особа, яка на законних підставах експлуатує забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER]. Згідно п. 4 зазначеного полісу страхування, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000;00 грн. Строк дії Договору згідно п. 3: з 27.04.2012 р. по 26.04.2013 року. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 05 вересня 2012 року о 08 год. 15 хв. на вулиці Братиславській, в місті Києві, сталась ДТП за участю ТЗ під керуванням відповідача та автомобіля КІА д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. По зазначеному страховому випадку позивачем на підставі заяви [PERSON], власника пошкодженого автомобіля КІА д.н.з. [NUMBER], було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 2787,75 грн. Зазначений факт підтверджується наказом №42071/1/1 від 14.11.2012 року, страховим актом №42071/1 від 14.11.2012 року та платіжним дорученням №11040 від 19.11.2012 року. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", редакція якого діяла на момент ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", редакція якого діяла на момент ДТП, учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмового повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, що страхувальник повідомив письмово позивача про настання ДТП 14.09.2012 року (через 9 календарних днів), що підтверджується відміткою позивача про отримання від страхувальника заяви про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ. Посилаючись на положення ст. 1191 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 2787,75 грн. заподіяної шкоди в порядку регресу та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір (поліс №АВ/6881496) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії до 26.04.2013 року, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 5). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2012 року [PERSON], який керував забезпеченим транспортним засобом ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER], був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 05.09.2012 року з автомобілем КІА д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] та під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП заподіяно матеріальні збитки (а.с. 5-8). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив на користь потерпілого 2787,75 грн., що підтверджується страховим актом №42071/1 від 14.11.2012 року, розрахунком страхового відшкодування від 14.11.2012 року, наказом №42071/1/1 про виплату (перерахування) страхового відшкодування від 14.11.2012 року, актом огляду транспортного засобу від 08.09.2012 року, рахунком №СА-000128929 від 10.09.2012 року та платіжним дорученням №11040 від 19.11.2012 року (а.с. 9-17). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; За змістом положень ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи, заява страхувальника [PERSON] про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ була прийнята позивачем 14.09.2012 року, при цьому водій транспортного засобу причетний до пригоди, а саме відповідач [PERSON], з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до страховика не звертався. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те що відповідач у встановлений законом строк та спосіб не повідомив страховика про настання страхового випадку, та з огляду викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved