Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 16 березня 2001 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу ними набуто рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] на разі перебуває під слідством і знаходиться в Київському слідчому ізоляторі, [PERSON] просив визначити місце проживання сина разом з ним [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] також просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований у Деснянському відділі РАЦС у м. Києві та визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований за [PERSON] 13 вересня 2017 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: - розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований у Деснянському відділі РАЦС у м. Києві; - визначити місце проживання сина разом з ним [ADDRESS]; - визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме: автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER], житловий будинок по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], земельну ділянку по [ADDRESS], житловий будинок по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]; - поділити вище зазначене майно, виділивши [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 3 квітня 2018 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: - визначити місце проживання сина разом з ним [ADDRESS]; - визнати спільною сумісною власністю подружжя майно наступне майно: автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER], житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]; - поділити спільне сумісне майно подружжя в рівних долях, визнавши за ним право власності на 1/2 частину всього майна. 21 травня 2018 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме: автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER], житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]; - поділити спільне майно, визнавши за кожним з подружжя право власності по 1/2 його частці. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та поділ спільного майна подружжя в одне провадження у вищезазначеній цивільній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог за зустрічним позовом Службу у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у задоволенні клопотання [PERSON] про роз'єднання позовів відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року накладено арешт на автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2018 року роз'єднані позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини в окремі провадження. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 3 квітня 2018 року накладено арешт на майно, що належить на праві власності [PERSON], а саме: автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER], житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року позовні вимоги [PERSON] про визначення місце проживання дитини разом з батьком залишені без розгляду. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а саме здійснити поділ спільного майна подружжя, а також просив виключити із загального переліку майна квартиру [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у свої листах просить розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 16 березня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER]. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. За час шлюбу подружжям набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: - автомобіль "Mitsubishi Outlender", реєстраційний номер [NUMBER], - автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER], - житловий будинок по [ADDRESS], - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS], - квартира [ADDRESS], - квартира [ADDRESS], - квартира [ADDRESS]. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (частина перша стаття 76 ЦК України). Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України. ) Дослідивши надані докази, на які позивач посилався, як на підставу свої вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та з урахуванням приписів статей 60, 69, 70 СК України, та принципу рівності часток кожного з подружжя у такому майні, суд вважає за можливе здійснити поділ вказаного майна і визнати за кожним право власності по ? частці квартир, автомобілів, житлового будинку та земельної ділянки. Однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 144,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved