Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

05 вересня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа Більмацька селищна рада Запорізької області. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала судові письмову заяву, в якій повідомила причини неявки до суду, прохала справу розглянути без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (згідно ч.5 ст.74 ЦПК України), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за письмової згоди позивача , суд ухвалює заочне рішення. Представник Більмацької селищної ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2006 року позивачка [PERSON] є власником 2/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] власником 1/3 частки зазначеного будинку є [PERSON], що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10812569 від 01 червня 2006 року.(а.с.5,6) Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 травня 2011 року шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано.(а.с.11) 27 квітня 2013 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з " [PERSON]" на " [PERSON]". Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] з травня 2010 року його місце перебування не відоме, його особистих речей в будинку немає, будинком він не цікавиться та не приймає участі по його утриманню. Однак, відповідач [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку у вищезазначеному будинку по [ADDRESS] з 12 серпня 2010 року, що підтверджується відомостями зазначеними в копії домової книги.(а.с.7,8) Згідно акту № 2 Куйбишевської селищної ради Запорізької області про фактичне проживання та склад сім'ї від 15 січня 2016 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Але фактично проживають в ньому лише позивачка [PERSON] та її теперішній чоловік [PERSON], який в будинку не зареєстрований.(а.с.9) Таки чином, позивач [PERSON] понад п'ять років не проживає за спірною адресою, що в свою чергу перешкоджає власнику будинку [PERSON] здійснювати своє право на користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 та 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно ч.1 та ч.2 статті 71 Житлового кодексу України (далі -ЖК України) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб (частина 1 статті 383 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до стст.3,7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилалася позивач [PERSON]., як на підставу своїх вимог до відповідача, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved