Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудований гараж в с.Засулля, вул. Костенюк, 29а Лубенського району Полтавської області. У позові вказала, що рішенням Засульської сільської ради від 14.12.2007 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,035 га для ведення особистого селянського господарства за адресою с.Засулля, вул. Костенюк,29 Лубенського району Полтавської області. На підставі цього рішення був виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а саме будівництво цегляного гаража, а в 2008 році побудовано гараж за вказаною адресою. Рішеннями Засульської сільської ради від 19.03.2008 року "Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки" та від 26.03.2009 року "Про зміну рішень "Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадянам" [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,07 га для ведення особистого селянського господарства в с.Засулля, вул. Костенюк,29 Лубенського району Полтавської області. В технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, зробленої на замовлення [PERSON] по с.Засулля, вул. Костенюк, 29 Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, в абрисі полових вимірів земельної ділянки, в схемі визначених меж розмірів земельної ділянки ввійшов і збудований [PERSON] гараж. 21.12.2009 року позивачу видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, розміром 0,07 га, серія ЯЖ №744543. Рішенням Засульської сільської ради №232 від 11.10.2016 року "Про присвоєння адресного номеру гаражу" у зв'язку з проведенням інвентаризації адресних номерів в с. Засулля присвоєно адресний номер 29а на гараж по вул. Костенюк в с. Засулля Лубенського району Полтавської області. В вересні 2016 року позивач звернулася до Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації: "Будівництво індивідуального гаража по вул. Костенюк,29 в с.Засулля Лубенського району Полтавської області". Подані матеріали були повернуті позивачу з тих підстав, що вказаний обєкт є самочинно побудованим, а тому відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію такого обєкту проводиться після визнання права власності на нього у судовому порядку. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, вважають їх правомірними, наполягають на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області надіслала заяву, в якій справу прохає розглянути без участі свого представника. Заперечень проти позову не надали. Представник відповідача - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, покладається на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, вказавши суду земельна ділянка, на якій побудовано гараж, незаконно отримано позивачем, внаслідок вчинення посадовими особами «корупційних злочинів». Заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Засульської сільської ради від 14.12.2007 року позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,035 га для ведення особистого селянського господарства за адресою с.Засулля, вул. Костенюк,29 Лубенського району Полтавської області. На підставі цього рішення був виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а саме будівництво цегляного гаража. У 2008 році позивач провела будівництво гаражу, погребу з шийкою, загальною площею 47,9 м2, за адресою: вул. Костенюк, 29 в с.Засулля Лубенського району Полтавської області. Гараж збудовано без отримання відповідного дозволу. Рішеннями Засульської сільської ради від 19.03.2008 року "Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки" та від 26.03.2009 року "Про зміну рішень "Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадянам" [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,07 га для ведення особистого селянського господарства в с.Засулля, вул. Костенюк,29 Лубенського району Полтавської області. Також судом встановлено, що в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, зробленої на замовлення [PERSON] по с.Засулля, вул. Костенюк, 29 Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, в абрисі полових вимірів земельної ділянки, в схемі визначених меж розмірів земельної ділянки ввійшов і збудований [PERSON] гараж. 21.12.2009 року позивачу видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, розміром 0,07 га, серія ЯЖ №744543. Рішенням Засульської сільської ради № 232 від 11.10.2016 року "Про присвоєння адресний номер гаражу" у зв'язку з проведенням інвентаризації адресних номерів в с. Засулля присвоєно адресний номер 29а на гараж по вул. Костенюк в с. Засулля Лубенського району Полтавської області. В вересні 2016 року позивач звернулася до Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації: "Будівництво індивідуального гаража по вул. Костенюк,29 в с.Засулля Лубенського району Полтавської області". Судом встановлено, що подані матеріали були повернуті позивачу, з тих підстав, що вказаний обєкт побудовано без відповідного дозвільного документу, тобто є самочинно побудованим. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію такого обєкту проводиться після визнання права власності на нього у судовому порядку. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Оскільки спірний гараж був побудований без документа, який дає право виконувати будівельні роботи він є самочинно побудованим. Відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Таким чином, вказаний адміністративний порядок прийняття в експлуатацію обєктів будівництва діяв до 31.12.2015 року. Відповідно до норм законодавства, чинних на час звернення позивача з декларацією у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта (п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року). Таким чином, станом на час розгляду справи законодавством не встановлено адміністративного порядку розгляду спірного питання, а тому звернення до суду з цим позовом є обґрунтованим. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст.376 ЦК України). Судом встановлено, що спірний гараж побудовано позивачем на власній земельній ділянці, призначеної для ведення особистого селянського господарства. При цьому суд відхиляє доводи третьої особи відносно того, що вказана земельна ділянка отримана позивачем незаконно, оскільки в матеріалах справи наявні копії відповідних рішень ради та копія державного акту. Законність вказаних рішень ради підтверджено рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2013 року у справі № 1618/5010/2012 за позовом [PERSON] до Засульської сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання рішень незаконними та їх скасування. За ст.1 ЗУ "Про особисте селянське господарство", особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 5 зазначеного Закону, для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.6 цього ж Закон, до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, тощо. До прав та обов'язки членів особистого селянського господарства крім інших належать і такі: самостійно господарювати на землі; реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також іншим юридичним і фізичним особам; самостійно здійснювати матеріально-технічне забезпечення власного виробництва. Отже законодавцем презюмується наявність складських та інших приміщень на землях особистого селянського господарства. Оскільки членам господарства дозволено використовувати господарські будівлі та споруди у своїй діяльності, то їх можна і будувати на належній земельній ділянці. Крім того ні Земельний кодекс, ні Закон України "Про особисте селянське господарство" не містять прямої заборони або дозволу на будівництво капітальних споруд на земельній ділянці з цільовим призначенням особисте селянське господарство. Відсутність будь-яких обмежень у користуванні вказаною земельною ділянкою підтверджується і довідкою Засульського сільського голови № 618 від 01.04.2008 року (а.с.11). Крім того, судом встановлено, що будівництво гаража проведено відповідно до будівельного паспорта, виготовленого КП Лубенської районної ради Полтавської області «Вектор», погодженого головним архітектором Лубенського району. Факт відповідності цього будівництва будівельному паспорту підтверджено довідкою № 406 від 10.02.2017 року, підписаною експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат міститься в матеріалах справи). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач побудував гараж на власній земельній ділянці, при його будівництві були дотримані вимоги чинного законодавства, таке будівництво не порушує права інших осіб, при зверненні до компетентного органу щодо введення в експлуатацію цього обєкту позивачу було відмовлено в звязку з відсутністю дозволу на його будівництво, а тому позов про визнання права власності на цей гараж підлягає задоволенню.

Outcome: approved