Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до Комсомольського районного суду м. Херсона з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи позов тим, відповідно до укладеного договору № 870/583-КУ8-КС2 від 25.02.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4770,00 грн. зі сплатою двадцять шість процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20.02.2008 року. Відповідач не виконав умови договору та має заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом станом на 07.10.2015 року в загальній сумі 18718,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1218 грн. Указом Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів»\~ліквідовано Дніпровський районний суд міста Херсона, Комсомольський районний суд міста Херсона, Суворовський районний суд міста Херсона та утворено Херсонський міський суд Херсонської області, який розпочав роботу з 04 квітня 2016 року. 13 квітня 2016 року відповідно до ст. 11-1 ЦПК України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого у цивільній справі матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи наявні заперечення від 09.02.2016 року в яких відповідач просить застосувати строки позовної давності та розглянути справу за його відсутності. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2005 року між АКБСР "Укрсоцбанк"», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 870/583-КУ8-КС2, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 4770,00 грн. зі сплатою двадцять шість процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20.02.2008 року. Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" свої зобов'язання за договором виконано, а [PERSON] тривалий час свої зобов'язання за договором не виконував та станом на 07.10.2015 року має заборгованість за цим договором в загальній сумі 18718,20 грн., яка складається з наступного: з заборгованості за кредитом в сумі 2784,66 грн., заборгованості за відсотками в сумі 7561,60 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1324,11 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 2958,69 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 1264,24 грн., розмір інфляційних витрат за відстками 2824,91 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості перевіреним в судовому засіданні. Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", є правонаступником усіх прав та обов'язків Банка, створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товаритсва, Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР "Укрсоцбанк". Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~ 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.\~ Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання\~настають правові наслідки, встановлені\~ договором або законом. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору, що спричинило порушення його умов. Проте, відповідачем відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що починаючи з 20.07.2005 року (що підтверджено розрахунком заборгованості) погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, кінцевим строком повернення є 20.02.2006 рік, а позовна заява подана 09.11.2015року. Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що на момент подання позову сплили строки давності предявлення позовних вимог по зазначеному у позові періоду, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не предявив. Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed