Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В листопаді 2014 року Комунальне підприємство " Центр обслуговування споживачів Шевченківського району " ( надалі КП " ЦОС Шевченківського району " ) звернулось до суду із заявою, в якій просило: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по квартирній платі та платі за житлово - комунальні послуги в сумі 2 581, 97 грн., інфляційні втрати в сумі 237, 80 грн., три відсотки річних в сумі 131, 14 грн., а також понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]; плату за комунальні послуги не здійснює належним чином. Так, позивачем надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж позивач неодноразово пропонував відповідачу укласти договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, але відповідач проігнорував дану пропозицію, договір не уклав, заборгованість не сплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за період з 01.06.2011 року по 01.07.2014 року складає 2 581, 97 грн. В добровільному порядку виниклу заборгованість відповідач не погашає, а тому позивач змушений звернутися до суду за його примусовим стягненням з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідив матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року " Про механізм впровадження Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду ", власник та наймач ( орендар ) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 322 ЦК України ). Згідно розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеного працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача становить 2 581, 97 грн., інфляційні втрати в розмірі 237, 80 грн.; три відсотки річних в сумі 131, 14 грн., вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати в повному обсязі нарахувань за період з 01.06.2011 року по 01.07.2014 року. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України " Про житлово-комунальні послуги ". Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги " встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона ( виконавець ) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України ). Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги " правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 243, 60 грн., 420, 00 грн. за публікацію в газеті оголошення про час та місце розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved