Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 13 125,37 грн. сплаченого страхового відшкодування, 2102,00 грн. витрат по оплаті судового збору, мотивуючи тим, що 06.11.2018 року в м. Івано-Франківську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SЕАТ ІВIZА, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ГАЗ 2705, д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2018 року, особою винною в настанні вищевказаного ДТП визнано [PERSON] . Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності,у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи - страхове відшкодування в сумі 12 295 грн, 51 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 05.02.2019 року та Звіту № 264 від 26.11.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №935654 від 05.03.2019 року. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складають 829 грн. 86 коп. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 462227 від 18.01.2019 року. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 13 125 грн. 37 коп. У зв`язку з тим, що [PERSON] на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулося до винуватця з вимогою від 29.01.2020 року, проте дана вимога залишилась поза увагою останнього. В судове засідання представник позивача не з`явився, 07.09.2020 року подав до суду клопотання, відповідно до якого просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.51). Відповідач в судове засідання не з`явився, 10.02.2021 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача. Проти позову заперечив, оскільки, нотаріально посвідченою 09.03.2018 довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку та продати, автомобіль марки 8ЕАТ ІВІ2А, держ. № [NUMBER] . Довіреність дійсна до 09.03.2019 року. Станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу марки 8ЕАТ ІВІ2А, держ. № [NUMBER] не була застрахована. [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України(а.с. 66-68). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 29.11.2018 року постановою Івано-Франківського міського суду визнано [PERSON] винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу(а.с.7,8). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до звіту №264 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ГАЗ 2705, д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 12 295,51 грн. з ПДВ на запасні частини(а.с.13-35). Відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідачем шкода потерпілому не була відшкодована. А тому, позивач 29.01.2020 року звернувся з листом до відповідача, в якому пропонував [PERSON] у добровільному порядку компенсувати МТСБУ зазначені витрати(а.с.42). Відповідно до наказу №2077 від 04.03.2019 року "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] прийнято рішення фінансовому управлінню сплатити на рахунок [PERSON] 12 295,51 грн.(а.с.36,37). Відповідно до платіжного доручення №462227 від 18.01.2019 року МТСБУ сплатило страхуве відшкодування згідно наказу №2077 від 04.03.2019 року, [PERSON] (а.с.41). Відповідно до платіжного доручення №462227 від 18.01.2019 року, оплата послуг аваркома(експерта) по справі №54283, згідно рах. №3282 від 14.12.2018 року, т/з АТ 4472 АІ, становить 829,86 грн.(а.с.40). Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, таке ж право визначено положеннями чинного законодавства окремо для страхових компаній (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»), згідно з якими, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У даній справі МТСБУ здійснив відшкодування регламентної виплати потерпілій у даній у ДТП з посилання на те, що цивільно-правовова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП не була застрахованою. Як встановлено, [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.01.2016 року(а.с. 69). Підпунктом 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23грудня 2014 року усправі №1-6/2014 зазначив,що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі"(договір підряду, оренди тощо). У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961. Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961). Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ. Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом, здійснюється саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а відтак, позовні вимоги є безпідставними. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», п. 13.1. ст. 13, ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed