Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка з врахуванням уточнень від 03 квітня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її брат [PERSON], спадкоємцями якого є вона, його рідна сестра, та його брати [PERSON] і [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з жилого будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею загальною площею 0,5625 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку в розмірі 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,3125 га, в [ADDRESS]; земельних ділянок площею 6,180 га та площею 2,2497 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області; вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться в ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Дніпропетровська. Спадкоємці померлого в установлений законом строк звернулись із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса, яким їм на все майно, окрім жилого будинку, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом та між спадкоємцями було укладено 09 вересня 2011 року договір про розподіл спадкового майна, за яким до неї перейшло 2/3 частини земельної ділянки площею 6,180 га ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, та 2/3 частини земельної ділянки площею загальною площею 0,5625 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку в розмірі 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,3125 га, в [ADDRESS]. В послідуючому на підставі зазначених документів вона зареєструвала своє право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства і отримала державні акти про право власності на них. В той же час, постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 грудня 2013 року № 5996 їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки померлий [PERSON], отримавши видане Солонянською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 лютого 2012 року та складений в цій же нотаріальній конторі договір про розподіл спадкового майна від 12 лютого 2002 року, за життя не зареєстрував в уповноваженому реєстраційному органі свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок, в зв'язку з чим вона як спадкоємець за законом на майно померлого брата змушена звернутися з позовом до суду. Прохала визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину спірного жилого будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просили визнати за кожним право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті їх брата [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тими ж самими обставинами, що і [PERSON], при цьому зазначили, що вони як спадкоємці за законом успадкували все майно свого брата шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, отримання свідоцтв про право на спадщину та укладення договору про розподіл спадкового майна. В той же час не можуть оформити свої спадкові права на зазначений житловий будинок, оскільки померлий своє право власності на вказане майно при житті не зареєстрував у встановленому законом порядку. Ухвалою Солонянського районного суду від 25 квітня 2014 року зустрічний позов було прийнято до спільного провадження з первісним позовом (а.с.10 т.2). Позивачка та її представник, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.11 т.2), у судове засідання не з'явилися. Згідно поданої до суду письмової заяви представник позивача в межах повноважень на представництво інтересів прохала проводити розгляд справи у їх відсутність за наявними в матеріалах справи доказами, позов підтримала в повному обсязі та прохала його задовольнити, проти зустрічного позову не заперечувала (а.с.22 т.1,т.2 а.с.21). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (т.2 а.с.19,20), у судове засідання не з'явились. Згідно письмової заяви первісний позов [PERSON] позов визнали, а свій зустрічний позов підтримали та прохали розглядати справу у їх відсутність (а.с.42 т.1., 6,7 т.2 ). Третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, яка повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином (а.с.12), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмове повідомлення щодо розгляду справи у відсутність їх представника (а.с.15,17 т.2 ). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Дніпропетровськ помер [PERSON] (т.1 а.с.7,107), в зв'язку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з надвірними спорудами та земельної ділянки площею загальною площею 0,5625 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку в розмірі 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,3125 га, в [ADDRESS]; земельних ділянок площею 6,180 га та площею 2,2497 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області; вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться в ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Дніпропетровська. Згідно відкритої після смерті [PERSON] державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори матеріалів спадкової справи (а.с.132-197 т.1) в установлений ст.1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись його рідна сестра [PERSON] та рідні брати [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці другої черги за законом відповідно до ст.1262 ЦК України (т.1 а.с.133-135), оскільки спадкоємці першої черги відсутні. Спадкоємцям [PERSON], [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 09 вересня 2011 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 3 частину спадкового майна кожному (а.с.11,164-179 т.1) та між спадкоємцями було укладено 09 вересня 2011 року договір про розподіл спадкового майна, за яким до позивачки [PERSON] перейшло 2/3 частини земельної ділянки площею 6,180 га ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, та 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,5625 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку в розмірі 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,3125 га, в [ADDRESS] (а.с.12,166 т.1). В послідуючому на підставі зазначених документів вона зареєструвала своє право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства і отримала державні акти про право власності на них (а.с.9-10 т.1). В той же час, згідно постанови державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у здійснені нотаріальної дії від 14 грудня 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.23-24,116-118 т.1), після смерті [PERSON], померлого [INFO] з тих підстав, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане в Солонянській державній нотаріальній конторі 12 лютого 2002 року за № 728, договір про розподіл спадкового майна, посвідчений в Солонянській державній нотаріальній конторі 12 лютого 2002 року за № 730, не зареєстровані померлим у уповноваженому реєстраційному органі (т.1 а.с. 8). Як вбачається з виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №728 свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2002 року (т.1 а.с.13) та посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори за реєстровим №730 договору про розподіл спадкового майна від 12 лютого 2002 року (т.1 а.с.14) померлий [PERSON] успадкував жилий будинок з надвірними спорудами та приватизовану земельну ділянку розміром 0.5625 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO](т.1 а.с.13,60-77). Дане свідоцтво та договір підлягали реєстрації в Солонянському ТОВ "Абріс" протягом десяти днів стосовно житлового будинку та у виконкомі Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області стосовно земельної ділянки. Рішенням виконкому Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 6 від 24 січня 2007 року за результами проведеної інвентаризації житлового фонду адреса житлового будинку, який належить [PERSON] на підставі договору про розподіл спадкового майна від 12 лютого 2002 року, змінилася з [ADDRESS] на [ADDRESS] (т.1 а.с. 16). З архівної довідки ТОВ "Абріс" вбачається, що станом на 30 грудня 2012 року [PERSON] не є власником однокімнатного (садибного) жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 16 липня 1996 року, виданого Солонянською держнотконторою, реєстровий №2195 та зареєстрованого органом БТІ в кадастровій книзі №1 під реєстром 62 (т.1 а.с. 15). За таких підстав в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON], успадкувавши спірний будинок після смерті [PERSON], він став його власником відповідно до чинного на той період ЦК України 1963 року, але в подальшому не здійснив реєстрацію свого права власності, тому державний нотаріус відповідно до положень ЦК України 2003 року був позбавлений можливості видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок. В той же час, відповідно до вимог ЦК України 1963 року, який був чинним на період успадкування померлим [INFO] [PERSON] спірного житлового будинку виникнення право власності на житловий будинок не залежало від проведення державної реєстрації такого права, хоча свідоцтво про право на спадщину та договір про розподіл спадкового майна і підлягало реєстрації у ТОВ «Абріс» (а.с.13-14 т.1), так як норми законодавства щодо виникнення права власності на нерухоме майно з моменту державної реєстрації такого права почали діяти лише з 01 січня 2004 року відповідно до ст.182 ЦК України 2003 року. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що не зважаючи, на те, що хоч [PERSON] на день своєї смерті не здійснив державну реєстрацію свого права власності на спірний житловий будинок, яке виникло на підставі спадкування за законом, зазначене майно увійшло до спадкової маси, яка залишилась після його смерті і є об'єктом спадкування його спадкоємцями. Відповідно до ст. 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, суд вважає, що первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги про визнання за кожним з них по 1/3 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved