Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 вересня 2020 року звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів виплати, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 10718,21 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2500,42 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем, 10.07.2017 року в.о. начальника Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» було видано наказ про припинення трудового договору (контракту) щодо позивача з 17.07.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Але при його звільненні з ним не було проведено остаточний розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 10718,21 грн. Крім того, відповідно до щомісячних розрахункових листів (табуляграм) заробітної плати, які видані позивачу у виробничому підрозділі Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» розмір компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати складає 2500,42 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. 15 вересня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 16 вересня 2020 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. 01 жовтня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 02 жовтня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 02 жовтня 2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 02 грудня 2020 року АТ «Українська залізниця» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, на позовну заяву з викладенням таких заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Так, Указом Президента України 15 березня 2017 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні доджаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», п. 1 якого визначено, що тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю (за даним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України). Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, в тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року засвідчено унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця» обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі (м. Донецьк). Враховуючи наведене, на теперішній час, відповідач підвтердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначенихз трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в позові [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. З трудової книжки позивача [PERSON] серійний номер [NUMBER] вбачається здійснення таких записів про трудову діяльність: Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця»: 13.12.2010 року - прийнятий слюсарем-сантехником 4-го розряду на виконавчу дільницю санітарно-технічних робіт ст. Ясинувата; 01.10.2012 року - виконавча дільниця санітарно-технічних робіт ст. Ясинувата перейменовано в ремонтно-монтажну дільницю санітарно-технічних робіт станції Ясунувата, наказ № 1489 від 21.09.2012. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом зліття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», Закон України від 23.02.2012 р. № 4442-4, Постанова КМУ від 25.06.2014 р. № 200. Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», Наказ ПАТ «Укрзалізниця № 303 від 15.04.2016 р. 01.09.2016 року - продовжено дію трудового договору на посаді слюсаря-сантехника 4 розряду Ремонтно-монтажної дільниці санітарно-технічних робіт станції Ясинувата, наказ № 1/0с від 31.08.2016 р. 17.07.2017 року - звільнено у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ від 10.07.2017 р.(а.с. 8-10). Факт перебування позивача [PERSON] в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» не оспорюється, є доведеним, документально підтвердженим, а саме, копією трудової книжки (а.с. 8-10) та копією наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 14). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідач АТ «Укрзалізниця» зазначає, що факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідно до частини першої ст. 94 КЗпП України, статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ «Українська залізниця» належних при звільненні виплат (заборгованості із заробітної плати), суд приймає до уваги наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Працівники мають на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача [PERSON] розрахунок з ним не проведено. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано розрахункові листи (табуляграми), які видані ВП БМЕУ-Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал. «ПАТ УЗ (ідентифікаційний код ЄДРПОУ 40150216) - а.с. 15-19. Згідно розрахунків (табуляграм) заробітної плати [PERSON] : - за березень 2017 року: нараховано - 2765,50 гривень (оплата почасових - 1486,74 гривень, вислуга - 223,01 гривень, оплата простоїв - 1005,17 гривень, матеріальна допомога - 50,58 гривень); сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 2199,08 гривен (а.с. 15); - за квітень 2017 року: нараховано - 910,13 гривень (оплата простоїв - 893,48 гривень, матеріальна допомога - 16,65 гривень), сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 723,72 гривень (а.с. 16); - за травень 2017 року: нараховано - 0,00 гривень, сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 0,00 гривень (а.с. 17); - за червень 2017 року: нараховано - 568,84 гривень (оплата простою - 558,43 грн, матеріальна допомога - 10,41 грн), сума до виплати після утримання податку з доходів та інше - 452,33 гривень (а.с. 18); - за липень 2017 року: нараховано - 6473,74 гривень (оплата простоїв - 111,69 гривень, компенсація за невикористану відпустку - 2306,39 гривень, матеріальна допомога - 118,42 гривень, вихідна допомога - 3937,24 грн); сума до виплати після утримання податку в доходів та інше - 5187,17 гривень (а.с. 19). Суд звертає увагу, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не оспорено дійсність вказаних розрахункових листів (табуляграм), не надано доказів, які б спростовували або ставили під сумнів ці документи. Більш того, відомості розрахункових листів (табуляграм), табелів обліку робочого часу знаходяться в логічному, взаємоузгодженому зв`язку з іншими письмовими матеріалами справи. Так, наказом № 66 від 20.03.2017 року Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Структурний підрозділ «Донецька Дирекція залізничних перевезень» Виробничий підрозділ «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» підтверджується встановлення початку простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Ясинуватське бюудівельно-монтажне експлуатаційне управління»; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої», які знаходяться на ділтьницях управління; оплата за час простою не з вини працівників проводиться з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 11-12). В листі Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 1462 від 26.11.2020 року зазначено наступну інформацію стосовно виплати [PERSON] належних сум при звільненні: - заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з01 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 11180,43 гривень перерахована на розрахунковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ТВБВ філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України; за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 5009,47 була перерахована на особовий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ТВБВ філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України; за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 982,96 грн, яка 26,07.2017 року отримана у касі м. Лиман. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України» припинено переміщення вантажів згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення; з 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» у м. Ясинувата до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) та інше, тому не має можливості надати табель обліку робочого часу, довідку про суму заробітної плати з розшифруванням за видами виплат, розмірами і підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні за кожен місяць окремо, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні, довіку про будь-які інші належні при звільненні виплати; станом на день звільнення [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період за січень - липень 2017 року відсутня (а.с. 76-77). З довідки Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 1462/3 від 26.11.2020 року вбачається, що позивачу [PERSON] : - в січні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 3162,17 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин - 151, сума до видачі після утримань - 2514,51 гривень; - в лютому 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 3137,59 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин - 152, сума до видачі після утримань - 2494,96 гривень; - в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1236,15 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин - 63, сума до видачі після утримань - 982,96 гривень, - за квітень - травень 2017 року заробітна плата не нарахована, кількість фактично відпрацьованих годин 0 (а.с. 79). Суд звертає увагу, що довідка про доходи № 1462/3 від 26.11.2020 року видана відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно пунктів 3, 4 якого не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки, матеріальна допомога, що є предметом позову у даній справі. За таких обставин, довідкою № 1462/3 від 26.11.2020 року не спростовуються відомості розрахункових листів (табуляграм) про нарахування позивачу оплату простою, матеріальної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку. Суд відхиляє посилання АТ «Українська залізниця» на відсутність первинної документації як підставу для відмови у нарахуванні заробітної плати, та виплати, проведенні остаточного розрахунку при звільненні, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить саме на працедавцеві, а не на працівникові. Отже, обмеження підприємства в доступі до первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Такий висновок узгоджується з положенням чинного законодавства. Так, відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 243/5469/17 (провадження № 61-94св17) відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати заробітної плати. Доводи відповідача про те, що остаточний розрахунок з позивачем ускладнила та обставина, що фактичне місце роботи позивача - виробничий підрозділ «Донецька дистанція сигналізації та зв`язку» знаходиться на непідконтрольній території також не заслуговують на увагу. Так, Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Більш того, суд звертає увагу, що відповідач АТ «Українська залізниця» посилається на відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної, бухгалтерської тощо) з 20.03.2017 року у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих документів, розташованих у м. Донецьку, однак загальновідомо, що антитерористична операція, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпочата з 14.04.2014 року та не завершена (наразі здійснюється Операція об`єднаних сил). З вказаного вбачається, що відповідачем після визначення м. Ясинувата непідконтрольною територією України продовжено ведення господарської діяльності та [PERSON] як працівнику (слюсарю-сантехнику) продовжувалося нарахування заробітної плати, спірні трудові відносини виникли лише в період з березня - липень 2017 року. Суд відхиляє також позицію АТ «Українська залізниця» щодо застосування до спірних відносин положення стаття 617 ЦК України, та звільнення від обов`язку виплатити користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з огляду на те, що науково-правовим висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року зафіксовано відсутність вини роботодавця у не проведені при звільненні остаточного розрахунку, оскільки невиконання обов`язків передбачених трудовим законодавством викликано обставинами непереборної сили. Так, відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк; господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб; майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб; фактично товариством втрачено контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників; початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року; унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо; ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором (а.с. 82-86). Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, форс-мажорні обставини відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року можуть свідчити про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та можуть бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Разом з тим, заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (статті 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні, та жодним нормативно-правовим актом про працю не передбачено умови, підстави для ухилення роботодавця від обов`язку заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що АТ «Українська залізниця» не доведено факт проведення відповідно до ст. 116 КЗпП України повного розрахунку після звільнення, - приходить до переконання, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] надав розрахунки (табуляграми), згідно яких АТ «Українська залізниця» нарахована заробітна плата: за березень 2017 року - 2765,50 гривень, за квітень 2017 року -910,13 гривень, за травень 2017 року - 0,00 гривень, за червень 2017 року - 568,84 гривень, за липень 2017 року - 6473,74 гривень (суми вказано без утримання податку з доходу та інших платежів). Відповідачем АТ «Українська залізниця» надано відомості про нарахування позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року (з 1 по 15 число) в сумі 1236,15 гривень (довідка про доходи № 1462/3 від 26.11.2020 року). Згідно відомості на виплату грошей № 3 за березень 2017 року [PERSON] особисто отримав плату за першу половину березня 2017 року в сумі 982,96 гривень з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів (а.с. 80-81). Заперечень проти часткової виплати відповідачем заробітної плати за спірний період - позивачем не надано. З урахуванням вищевикладеного, стягненню підлягає заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 9482,06 гривень, в тому числі: за березень 2017 року - 1529,35 гривень (2765,50 грн. - 1236,15 грн.); за квітень 2017 року - 910,13 гривень, за травень 2017 року -0,00 гривень, за червень 2017 року - 568,84 гривень, за липень 2017 року - 6473,74 гривень. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з присудженої рішенням суду до стягнення заробітної плати. За змістом ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В частині розгляду позовних вимог [PERSON] щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суд зазначає наступне. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати регулюються ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, незалежно від вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. При взаємоузгодженому застосуванні зазначених нормативно-правових актів вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (в трудовому законодавстві одноразові виплати включають - допомогу при виході на пенсію, винагороду за наслідками роботи за рік, матеріальну допомогу, …). Рішенням Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року роз`яснено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, які викладені у постановах № 6-43цс14 від 21.05.2014 року, № 428/7002/14-ц від 14.12.2016 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) - компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, розрахунок суми компенсації зводиться до наступної формули: Ск = (Д н/в х Іі) : 100, де: Ск - сума компенсації, Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів, Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати (множення місячних індексів). Позивачем [PERSON] заявлено вимогу стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за березень - липень 2017 року станом на серпень 2020 року. Суд з огляду вищевказаних правових норм, які підлягають застосуванню при розгляді спірних відносин, - вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими. Разом з тим, розрахунок наведений [PERSON] в позовній заяві є помилковим, оскільки поза увагою позивача залишено, що сума компенсації обчислюється з невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів), а також компенсації не підлягають грошові доходи, які мають разовий характер. Вказаних правил позивачем при здійсненні розрахунку компенсації не враховано. Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за березень 2017 року: - нарахований дохід (2765,50 гривень), крім платежів які мають разовий характер (матеріальна допомога - 50,58 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів - 2199,08 гривень, з яких 1236,15 гривень виплачено; сума компенсації: 962,93 грн х 0,267 = 257,39 гривень. Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року: - нарахований дохід 910,13 гривень, крім платежів які мають разовий характер (матеріальна допомога - 16.65 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів - 723,72 гривень; сума компенсації: 723,72 грн Х 0,255 = 184,55 гривень. Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за червень 2017 року: - нарахований дохід 568,84 гривень, крім платежів які мають разовий характер (матеріальна допомога - 10,41 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів - 452,33 гривень; сума компенсації: 452,33 грн Х 0,22 = 99,51 гривень. Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів за липень 2017 року: - нарахований дохід 6473,74 гривень, крім платежів які мають разовий характер (матеріальна допомога - 118,42 гривень), після утримань податків, обов`язкових платежів - 5187,17 гривень, сума компенсації: 5187,17 грн х 0,217 = 1125,62 гривень. Загальна сума компенсації: 1667,07 гривень (257,39 гривень + 184,55 гривень + 99,51 гривень + 1125,62 гривень). Зазначена сума компенсації втрати частини доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] на підставі пільг відповідно п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплатила. Згідно п.п 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Датою подачі позову є 23.12.2019 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2102 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати в заявленому розмірі (10718,21 грн + 2500,42 грн = 14885,70 грн) підлягав сплаті судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, вказане, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено частково на суму 11149,13 гривень (9482,06 гривень + 1667,07 гривень), тобто на 74,9 % від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 629,76 гривень (840,80 грн Х 74,9%/ 100). На підставі вищевикладеного, ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001

Outcome: partial