Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання, зазначивши, що між вказаним університетом і відповідачем було укладено угоду про підготовку лікаря та зараховано на навчання, державне замовлення, де навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. За умовами угоди відповідач взяв на себе зобов`язання прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі порушення взятих на себе зобов`язань відшкодувати вартість навчання. В свою чергу позивач, згідно укладеної угоди, взяв на себе зобов`язання забезпечити відповідну якість та рівень підготовки фахівця - відповідача з вищою освітою. Взяті на себе зобов`язання позивач виконав належним чином та у строки визначені угодою, доказам чого є успішна здача відповідачем державних іспитів, отримання диплому спеціаліста та здобуття кваліфікації лікаря. Відповідач, в свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання, за місцем направлення три роки не відпрацювала, а була звільнена з посади лікаря за власним бажанням. Вважає, що невідшкодування вартості навчання відповідачем призводить до завдання збитків Державному бюджету України. Позивач просить стягнути з відповідача 136 411,77 грн. в рахунок відшкодування витрат на навчання, збитки від інфляції в розмірі 7 693,13 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2119,05 грн. та понесені судові витрати в сумі 2193,36 грн. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. За таких обставин суд розглянув справу на підставі наданих доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, 19.07.2010 року [PERSON] до Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова подано заяву та документи, передбачені умовами прийому вступників до вищих навчальних закладів. В подальшому між сторонами укладено угоду про підготовку лікаря №859, відповідно до умов якої відповідач зобов`язалася отримавши вищу освіту за держаним замовленням працевлаштуватися на підставі направлення на роботу і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленному порядку. В червні 2016 року відповідач закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, їй було присвоєно кваліфікацію "Лікар" з освітньо-кваліфікаційний рівнем "спеціаліст". Згідно картки працевлаштування випускника вказаного університету від 24.06.2016 року відповідач надала свою згоду щодо направлення її на роботу до закладу охорони здоров`я УОЗ Житомирської ОДА Коростенської ЦРП, на посаду лікаря -онколога. Згідно листа №183 від 20.02.2018 року направленого Комунальним закладом "Коростенська ЦРЛ Коростенської РДА" ректору Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, [PERSON] звільнено з посади лікаря-онколога "Коростенська ЦРЛ Коростенської РДА" за власним бажанням. За розрахунком позивача оплата вартості навчання [PERSON] за період з 24.11.2018 року по 31.05.2019 рік складає 146 223,95 грн., з яких: основна сума боргу - 136 411,77 грн., індекс інфляції - 7 693,13 грн., 3% річних - 2 119,05 грн.. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] закінчивши навчання на бюджетній формі в Університеті, не відпрацювала три роки за місцем направлення та 16.02.2018 звільнилась за власним бажанням. Зазначена судом обставина та розрахунок відповідачем не оспорено і не спростований. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та угоди про підготовку лікаря від 01 вересня 2010 року №859 в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу та порушено добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин учасників справи, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, а саме: випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, - визначено: частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (що була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди про підготовку лікаря №312 від 01 вересня 2009 року), пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року №77/96, пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» від 22 серпня 1996 року № 992 (була чинною на час укладення угоди про підготовку лікаря № 312 від 01 вересня 2009 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року, № 367. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved