Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 09.06.2008 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта»), та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 001 -01978- 090608, відповідно до пункту 1.2. якого, Банк відкрив Відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випустив та надав Держателю платіжну картку, ПІН-код до картки, а також взяв на себе зобов'язання здійснювати обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до Договору. Банк відкрив Держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного Договору встановив ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 3000,00 грн.. Згідно умов договору, сторони узгодили, що Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається. Відповідно до п. 1.5 кредитного Договору, сторони дійшли домовленості про те, що кредитні кошти та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані Держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед банком за Договором, та вчинення інших операцій передбачених Договором. Відповідно до пункту 2.1. моментом надання Банком Держателю Кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. У відповідності до Договору, Держатель картки зобов'язався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Також, відповідно до п.2.13 Держатель доручив банку здійснювати договірне списання грошових коштів з Рахунку в рахунок погашення сум заборгованості, яка виникає за кредитним Договором. Станом на 28.10.2013 р. Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, про яку [PERSON] було повідомлено, проте на даний час кредитна заборгованість Позичальником погашена не була. Таким чином, станом на 28.10.2013 року за Відповідачем по укладеному з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» Кредитному договору № 001-01978-090608 від 09.06.2008 року рахується заборгованість на загальну суму 3802,54 грн., яка складається з: тіло кредиту: 2085,88 грн.; прострочене тіло кредиту: 0,00 грн.; заборгованість за відсотками: 555,04 грн.; заборгованість за комісіями: 1161,62 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача у примусовому порядку, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак у позовній заяві просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином оповіщеною про час та місце розгляду справи по суті, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явилась, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи за її відсутності до суду не направила. Ураховуючи те, що представник позивача скористався своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною в судове засідання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України, а тому здійснює розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі в загальному порядку. Суд, з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, дослідивши усі зібрані докази у справі та давши їм належну правову оцінку, дійшов до наступних висновків. 09.06.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта Банк", правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 001 -01978- 090608, відповідно до якого, сторони узгодили, що здійснення операцій за картковими рахунками проводиться згідно Правил. Відповідно до пункту 1.2. Договору сторони погодили, що Банк відкриває Відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, ПІН-код до картки, а також здійснюватиме обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до Договору. В силу п.1.3. Договору, Банк зобов'язався надати Держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. та на день укладання кредитного Договору встановив ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 3000,00 грн.. Отже, судом встановлено, що відносини, які виникли є цивільно - правовими та регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України 16 січня 2003 року N 435-IV. Так, статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 вказаної статті, передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до Параграфа 1 "Позика", зокрема ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як слідує із кредитного договору, який був укладений між сторонами даного спору, сторони узгодили, що моментом надання Банком Держателю Кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. Згідно п.1.1. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Національним банком 01.06.2011 р. за № 174, зазначено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 9), заява на видачу готівки (додаток 10), прибутковий касовий ордер (додаток 11), видатковий касовий ордер (додаток 12), грошовий чек (додаток 13), рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються ПТКС, платіжними терміналами, імпринтерами, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 59, 60 цього ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивачем не додано до матеріалів справи документа, який би підтверджував передачу відповідачеві грошових коштів визначених у кредитному договорі укладеному сторонами 09 червня 2008 року. У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема: не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм, що регулюють дані правовідносини слід дійти висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини викладені ним у позовній заяві щодо факту укладення кредитного договору, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами ст..88 ЦПК України, а тому в разі відмови в задоволенні позовних вимог відносить їх на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed