Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому просила стягнути на її користь 8 252 786,94 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 825 278,69 грн. відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 грудня 2013 року в належному їй на праві власності будинку по [ADDRESS] старшим слідчим слідчого відділу УСБУ в Луганській області Бушним О.О. було проведено обшук, під час якого вилучено 262 210 євро, 4 900 дол. США та 19 885 грн. У квітні 2014 року кримінальне провадження, в межах якого проводився обшук, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Слідчий суддя ухвалив рішення про повернення їй вилучених під час обшуку грошових коштів. Незважаючи на її неодноразові звернення, ухвала слідчого судді залишилися без виконання, а належні їй грошові кошти повернуті не були. Вважала, що слідчий Бушний О.О. порушив вимоги Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, не передав вилучені кошти на зберігання до банку або в касу фінансового підрозділу Управління, а зберігав їх в своєму особистому сейфі, внаслідок чого після захоплення будівлі УСБУ в Луганській області незаконними збройними формуваннями ці кошти зникли. Своєю бездіяльністю слідчий Бушний О .О. завдав позивачу майнової та моральної шкоди, яку позивач просила стягнути в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача Вишняк В.В. позов підтримав, пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Представники відповідача заперечували про наявність в діях слідчого Бушного О.О . бездіяльності та стверджували, що у постанові військової прокуратури зазначено про відсутність в діях слідчого Бушного 0.0. бездіяльності та відсутність у його діях складу кримінального правопорушення. Представник третьої особиГоловного Управління СБУ в Донецькій та Луганській області в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомленні належним чином. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що слідчими слідчого відділу УСБУ в Луганській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №22013030000000206, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10.10.2013 року, за фактом незаконного надання послуг військового призначення представникам Міністерства оборонної промисловості Азербайджанської Республіки за ознаками злочину, передбаченого ст. 333 КК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Луганська від 03.12.2013 року надано дозвіл на обшук в будинку по [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . 20.12.2013 року у вказаному будинку проведено обшук, під час якого було зокрема вилучено грошові кошти: 262210 євро, 4900 доларів США та 19885 грн., які постановою слідчого від 24.12.2013 року визнані речовими доказами. 24.04.2014 року кримінальне провадження №22013030000000206 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). 28.04.2014 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Луганська постановив ухвалу про повернення [PERSON] вилучених під час обшуку грошових коштів (а.с.7). Дослідивши матеріали справи, Постанову військової прокуратури Луганського гарнізону від 22.07.2016 року про закриття кримінального провадження (том 2 стор. 56-60), суд вважає, що Постанова військової прокуратури Луганського гарнізону від 22.07.2016 року про закриття кримінального провадження хоча й встановила відсутність складу кримінального правопорушення в діях слідчого Бушного О.О. , але й довела наявність в його діях та бездіяльності протиправної поведінки. Суд вважає, що бездіяльність старшого слідчого СВ Управління безпеки України в Луганській області Бушного О.О. спричинила втрату речових доказів у кримінальному провадженні №22013030000000206, зареєстрованому в ЄРДР 10.10.2013р., про що зазначено в Постанові військової прокуратури Луганського гарнізону від 22.07.2016 року про закриття кримінального провадження (том 2 стор. 56-60). Про бездіяльність слідчого Бушного О.О. свідчить той факт, що в період з 20.12.2013р., тобто, з моменту вилучення під час обшуку у позивачки грошових коштів по 06.04.2014 року, коли була захоплена адміністративна будівля Управління СБ України в Луганській області сторонніми особами, слідчим Бушним О.О., як службовою особою не були вчинені дії направленні на виконання «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом Генеральної Прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України 27.08.2010 року за №51/401/649/471/123/125, а зберігав речові докази у службовому сейфі закріпленому за слідчим Бушним О.О. в адміністративній будівлі Управління СБ України в Луганській області. В той час, як в пункті 27 зазначеної інструкції вказано, що «грошові кошти в національній валюті вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору, а валютні цінності доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення на депозитних рахунках на підставі укладених договорів». Згідно ж п. 30 вказаної Інструкції, у тих випадках, коли грошові кошти або валютні цінності є речовими доказами, вони не пізніше ніж у 3-денний строк після проведення необхідних досліджень здаються матеріально-відповідальній особі для зберігання у спеціально обладнаному для цієї мети приміщеннях, у касу фінансового підрозділу або до уповноваженого банку на підставі постанови органу дізнання або досудового слідства. Постановою слідчого від 24.12.2013р. вилучені грошові кошти визнані речовими доказами у справі. В порушення вимог «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», слідчий Бушний О. О. не передав вилучені кошти на зберігання до банку, або в касу фінансового підрозділу управління. Крім того, «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження», затверджений Постановою КМУ 19.11.2012р. № 1104, визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. Слідчим Бушним О.О. не було постановлено жодної Постанови про передання речових доказів, а саме вилучених у позивачки грошових коштів, матеріально-відповідальній особі для зберігання у спеціально обладнаному для цієї мети приміщенні, у касу фінансового підрозділу або до уповноваженого банку. Пунктом 5 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження» передбачено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей; забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування; у разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про Службу безпеки України», співробітники Служби безпеки України самостійно приймають рішення в межах своїх повноважень. Вони повинні відмовитись від виконання будь-яких наказів, розпоряджень або вказівок, які суперечать чинному законодавству. За протиправні дії та бездіяльність вони несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність. Як видно з пояснень слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Луганській області Потапенко Г.В., що є в Постанові від 22.07.2016 року про закриття кримінальної справи, він тільки у січні 2014 року підготував рапорт на ім`я начальника Управління від імені начальника слідчого відділу про укладення угоди з ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК», і тільки на початку лютого 2014 року два примірники договору про користування індивідуальним сейфом були підписані з боку УСБУ в Луганській області, однак, без оплати за користуванням сейфом. Як зазначено у вказаній Постанові про закриття кримінального провадження, згідно листа Управління СБ України в Луганській області № 63/15/4157 від 27.04.2016р. встановлено, що протягом 2013-2014 років Управлінням договір оренди індивідуальних сейфових скриньок з банківською установою не укладався, відповідно, оплата за вказані послуги не здійснювалася, грошові кошти на зберігання не передавались. Отже, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що наявна відсутність бездіяльності в діях старшого слідчого СВ Управління безпеки України в Луганській області Бушного О.О., так як останнім не вчинено всіх передбачених «Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» та «Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження» дій, направлених на зберігання та збереження вилучених у позивачки грошових коштів та не вчинено процесуальних дій, які б свідчили про передання вказаних грошових коштів, матеріально- відповідальній особі для зберігання у спеціально обладнаному для цієї мети приміщенні, у касу фінансового підрозділу або до уповноваженого банку, в той час як зазначеними Інструкцією та Порядком не передбачено зберігання речових доказів у вигляді готівки у службовому сейфі слідчого. Крім того, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, що позивач повинен звертатись до Російської Федерації за захистом своїх порушених прав тому, що відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» за позивачем зберігається право власності. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинності 24 лютого 2018 року, не вносились зміни до статті 1174 Цивільного кодексу України, а отже у позивачки є право звертатись до Держави Україна в особі Служби безпеки України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Твердження відповідача, що «в даному випадку позивач має звертатись до держави- агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди» та посилання на «аналогічну позицію викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини: «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «ЕуджентіяМіхаеліду, Міхаель Тимвіос та Демадес проти Туреччини», не можуть братись до уваги судом, так як позивач має право відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України звертатись з позовом до Держави Україна в особі Служби безпеки України, а вказані рішення Європейського суду з прав людини стосуються компенсації втраченого нерухомого майна та земельних ділянок, розташованих на території «ТРПК». Суд не може погодитись з твердженням відповідача, стосовно ненадходження на адресу відповідача та третіх осіб Ухвали про вирішення долі речових доказів від 28 квітня 2014 року і в зв`язку з цим неможливістю її виконання відповідачем, а також невизначеності власника грошових коштів, які просить стягнути позивачка,виходячи з наступного. 28 квітня 2014 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Луганська постановив Ухвалу про вирішення долі речових доказів, а саме, клопотання Старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області Бушного О.О., погодженого із прокурором, задовольнити частково, речові докази по справі, вилучені в ході обшуку 20.12.2013р., тобто, грошові кошти готівкою на загальну суму 262 210євро, 4 900доларів СІЛА та 19 885грн. повернути [PERSON] . Вказана Ухвала слідчого судді набрала чинності і жодною особою не оскаржувалась до Апеляційного суду Луганської області. Про наявність Ухвали про вирішення долі речових доказів старший слідчий СВ УСБУ в Луганській області Бушний О.О., який є службовою особою УСБУ в Луганській області, а також Служба безпеки України знали з моменту першого звернення позивачки до суду в 2014 році про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Твердження представника відповідача та третьої особи , що вони не отримували належним чином завіреної копії Ухвали від 28 квітня 2014 року про вирішення речових доказів у справі №43 5/4319/14-к, яка ухвалена слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Луганська Осіпенко Л.М., а тому не могли її виконати судом не приймається. В матеріалах справи з початку розгляду її першим складом суду з 2015 року знаходилась фотокопія Ухвали від 28 квітня 2014 року про вирішення речових доказів у справі №43 5/4319/14-к, яка не була належним чином засвідчена та важко читалась, однак, представники відповідача та третьої особи з початку розгляду справи в 2015 році не ставили під сумнів даний екземпляр Ухвали і в них були й час і право отримати належним чином завірену копію вказаної Ухвали, в той час як представником позивачки 12.06.2019 року надана до суду належним чином завірена копія Ухвали від 28 квітня 2014 року про вирішення речових доказів у справі №435/4319/14-к, яка ухвалена слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Луганська Осіпенко Л.М. Крім того, як зазначено в Ухвалі слідчого судді, старший слідчий СВ УСБУ в Луганській області Бушний О.О., погодив із прокурором Задорожнім В.В. своє клопотання до суду про вирішення долі речових доказів, а тому є підстави вважати, що у слідчого Бушного О.О. під час звернення до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Луганська були відсутні сумніви, що саме позивачка є власником вилучених в її будинку під час обшуку грошових коштів. Крім того, в своєму Поясненні щодо позову від 21.03.2018р. (том 3 стор. 16-22) Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях зазначив, що «за позивачем зберіглося право власності на вказані грошові кошти, які на сьогоднішній день знаходяться без достатньої правової підстави у володінні незаконних збройних формувань Луганської народної республіки, якими керує Російська Федерація». У відповідності до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Що стосується належного відповідача, то у відповідності до ст. 35 Закону України "Про Службу безпеки України", співробітники Служби безпеки України самостійно приймають рішення в межах своїх повноважень. Вони повинні відмовитись від виконання будь-яких наказів, розпоряджень або вказівок, які суперечать чинному законодавству. За протиправні дії та бездіяльність вони несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність. Співробітники Служби безпеки України, які виконують свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону, не несуть відповідальності за завдані майнові збитки. Такі збитки відповідно до законодавства компенсуються за рахунок державного бюджету Службою безпеки України. При правовідносинах, що склались, де передбачена майнова відповідальність Держави безпосереднім відповідачем за зобов`язаннями слід визнавати Державу Україна в особі її органу державної влади з вини якого було завдано збитки та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики і на рахунках якого акумульовані бюджетні кошти. Така правова позиція відповідає правовому висновку Верховного суду України від 12 квітня 2017 року, викладеному у справі за позовом [PERSON] . За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України від 25.03.1992 року "Про службу безпеки України", орган СБУ у разі порушення його співробітниками при виконання службових обов`язків, прав чи свобод людини повинен вжити заходів до поновлення цих прав та свобод, відшкодування заподіяної моральної і матеріальної шкоди, притягнення винних до відповідальності. Співробітники служби безпеки України, які виконують свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках закону, не несуть відповідальності за завдані майнові збитки. Такі збитки відповідно до законодавства компенсуються за рахунок Державного бюджету Службою безпеки України (ч. 2, 3 ст. 35 цього закону). Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення "Про державну Казначейську службу України", реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету на підставі рішення суду. Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів Державного бюджету виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що порушення службовими особами слідчого відділу УСБУ в Луганській області встановленого порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів призвело до втрати грошових коштів та валютних цінностей і неможливості виконання ували слідчого судді про їх повернення [PERSON] . Зазначене протиправне діяння заподіяло позивачу майнову шкоду в розмірі втрачених грошових коштів - 262210 євро, 4900 доларів США та 19885 грн., що в перерахунку в національну валюту України по курсу Національного Банку України станом на 12.06.2019 року складає 8 252 786,94 грн. Суд вважає, що наявні усі передбачені законом підстави для судового захисту порушених прав позивача [PERSON] в обраний нею спосіб. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1174 цього Кодексу. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Оцінивши доводи представника [PERSON] про заподіяння їй моральної шкоди, суд вважає доведеним, що в результаті втрати значної суми грошових коштів вона зазнала душевних страждань і переживань та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав протягом п`яти років. Враховуючи значний розмір майнової шкоди, тривалий час, протягом якого не виконувалась ухвала слідчого судді про повернення грошових коштів, з огляду на принципи розумності, справедливості та поміркованості, суд визначає заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. В решті позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю. Вирішуючи спір таким чином, суд вважає, що судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки як позивач, так і відповідач Держава в особі СБУ звільнені по закону від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial