Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, зазначивши, що наказом № 56-О від 28.07.2015 року по КЗ "Ріпкинська ЦРЛ", її було звільнено з посади сестри медичної палатної терапевтичного відділення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв"язку зі скороченням штату працівників. Вважаючи, що рішення про її звільнення було прийнято з поряшенням вимог діючого законодавства, [PERSON] просила 1) визнати незаконним та скасувати наказ № 56-О від 28.07.2015 року, в частині її звільнення; 2) поновити її на посаді сестри медичної палатної терапевтичного відділення КЗ "Ріпкинська ЦРЛ"; 3) стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, в розмірі 1207 грн. 61 коп. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що всупереч ч.1 ст.40, ч.1 ст.49-2 КЗпП України, зміни до штатного розпису, на підставі яких [PERSON] звільнено з роботи, були затвердженні 29.07.2015 року, тобто після фактичного її звільнення; про наступне вивільнення позивач не була попереджена належним чином, оскільки з 08.05.2015 року по 09.06.2015 року вона, перебуваючи у щорічній відпустці, була в телефонному режимі викликана до відділу кадрів, де відмовилась прочитати і підписати документ з невідомим їй змістом; при скороченні [PERSON] не було враховано її переважне право на залишення на роботі і не запропоновано іншу роботу, в порядку, визначеному ч.3 ст.49-2 КЗпП України. До початку розгляду справи по суті, позивач надала заяву про уточнення своїх вимог, в якій просила скасувати зміни до штатного розпису по КЗ "Ріпкинська ЦРЛ", станом на 29.07.2015 року, в частині виведення зі штатного розпису терапевтичного відділення сестри медичної палатної. З ініціативи суду до участі у справі в якості третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Ріпкинську районну раду Чернігівської області. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Представник третьої особи надіслав до суду клопотаня про розгляд справи за його відсутності, в якому вказав, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, [PERSON] не була належним чином повідомленою про наступне звільнення, оскільки з метою підписання позивачем відповідного наказу, її, у встановленому порядку, не відкликали з відпустки. Крім того, відповідачем не було враховано переважне право на залишення позивача на роботі, так як вона безперервно працює медичною сестрою починаючи з 1984 року, а в її сім"ї відсутні інші особи із самостійним заробітком. Позивачеві не було запропоновано іншої роботи, як це передбачено законом. Крім того, досліджені в судовому засіданні примірники змін до штатного розпису Ріпкинської ЦРЛ, містять невідповідності в даті їх затвердження, що взагалі ставить під сумнів час прийняття відповідного рішення і пов"язані з цим дії роботодавця. Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що [PERSON] була звільнена з роботи в порядку визначеному діючим законодавством, а доводи викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки про наступне вивільнення позивач була повідомлена за 2 місяці, запропонувати їй іншу роботу відповідач не міг через відсутність вакансій, підстав для переважного залишення позивача на роботі встановлено не було. В судовому засіданні встановлено, що згідно Статуту КЗ "Ріпкинська ЦРЛ", затвердженого сесією Ріпкинської районної ради, відповідач є об"єктом спільної власності територіальних громад Ріпкинського району, а його засновником - Ріпкинська районна рада. Лікарня є юридичною особою, а її оперативне управління здійснює Ріпкинська районна державна адміністрація. Пунктом 4.3 Статуту передбачено, що орган управління лікарні проводить її фінансування та затверджує штатний розпис лікарні. Згідно п.4.6 Статуту, головний лікар здійснює безпосереднє керівництво лікарнею; складає та подає на затвердження органу управління штатний розпис; приймає на роботу та звільняє працівників. Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників. З наказу головного лікаря Ріпкинської ЦРЛ № 35 від 25.05.2015 року вбачається, що скороченню підлягали кількість ліжок терапевтичного відділення лікарні з 60 до 50, неврологічного відділення з 30 до 25, дитячого відділення з 25 до 20, зв"язку з чим вносились зміни до штатного розпису лікарні, які підлягали затвердженню 26.05.2015 року. У відповідності до п.3.1 вказаного вище наказу, працівники вказаних відділень мали бути попереджені про скорочення штатних посад на підставі п.1 ст.40 КЗпП. 25.05.2015 року зміни до штатного розпису були складені та 26.05.2015 року затверджені головою Ріпкинської РДА. Згідно витягу з наказу головного лікаря Ріпкинської ЦРЛ № 38-О від 28.05.2015 року, [PERSON] попереджено про наступне звільнення з посади, яке відбудеться 28.07.2015 року. Факт ознайомлення позивача зі змістом вказаного наказу та відмови від його підписання, засвідчили [PERSON] і [PERSON] Наказом № 56-О від 28.07.2015 року [PERSON] звільнено з роботи у зв"язку зі скороченням штату працівників, з виплатою вихідної допомоги. Той факт, що 28.05.2015 року [PERSON] не відкликалась з відпустки, сторонами не оспорювався. В судовому засіданні сторони також не оспорювали, що на момент звільнення з роботи, позивач перебувала на пенсії за віком на пільгових умовах. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтримала свої вимоги та показала, що у той час, коли вона з 08.05.2015 року по 09.06.2015 року перебувала в щорічній відпустці, їй зателефонувала [PERSON] та попросила прибути у відділ кадрів. Після прибуття позивача до відділу кадрів, [PERSON] повідомила їй про необхідність підписання документу, зі змістом якого позивач безпосередньо не знайомилась. Крім того, зміст документу не доводився до [PERSON] в усній формі. Заперечення позивача про те, що вона перебуває у відпустці, до уваги прийняті не були. Вподальшому [PERSON] запросила двох працівників ЦРЛ, серед яких була і [PERSON], в присутності яких зміст документу до відома [PERSON] також доведений не був. Чи ставили присутні особи свої підписи під вказаним документом, позивачеві невідомо. Після виходу [PERSON] на роботу, її а також ще декількох осіб запрошували на засідання профспілкового комітету, де одноголосно було надано згоду на їх вивільнення у зв"язку зі скороченням штату працівників. Починаючи з 2011 року [PERSON] перебуває на пенсії, являється потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії, не має в сім"ї інших осіб із самостійним заробітком, а також не здійснює догляд за непрацездатними особами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона займає посаду інспектора з кадрів КЗ "Ріпкинська ЦРЛ" і 28.05.2015 року телефонувала позивачеві, котра на той час перебувала у відпустці та просила прийти на роботу з метою ознайомлення з наказом про наступне вивільнення з роботи. Після прибуття [PERSON], їй спочаку було доведено зміст наказу в усній формі, а потім надано можливість двічі його прочитати. [PERSON] спочатку погодилася поставити підпис на наказі, а згодом, комусь зателефонувавши, відмовилась це зробити. На день ознайомлення з наказом, позивач з відпустки не відкликалась. Після відмови від підписання наказу, [PERSON] запросила до кабінету працівників ЦРЛ [PERSON] і [PERSON], які засвідчили відмову [PERSON] від підписання наказу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює оператором комп"ютерного набору в Ріпкинській ЦРЛ та 28.05.2015 року була запрошена, разом з [PERSON], інспектором з кадрів [PERSON] до службового кабінету останньої, де на той час перебула [PERSON] В кабінеті [PERSON] повідомила, що [PERSON] відмовляється поставити підпис про ознайомлення з наказом про своє наступне звільнення. В присутності свідка [PERSON] також читала наказ і відмовилась поставити підпис про ознайомлення з ним. [PERSON] і [PERSON] своїми підписами засвідчили відмову [PERSON] від підписання цього наказу. Аналогічні покази дала в судовому засіданні свідок [PERSON] Таким чином, суд вважає спростованими твердження позивача про неналежне повідомлення її щодо наступного звільнення. Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідна позиція викладена у п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року, згідно якої недопустимим є звільнення працівника в період його перебування як у оплачуваній, так і неоплачуваній відпустці. Станом на 28.07.2015 року, тобто на момент звільнення, [PERSON], не перебувала у відпустці, отже доводи позивача в цій частині, є юридично неспроможними. Попередження [PERSON] про наступне звільнення, яке відбулося 28.05.2015 року, хоча і мало місце в період перебування позивача у відпустці, однак не потягло за собою припинення трудових відносин між сторонами. Частиною 1 ст.43 КЗпП України, передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації. Вказана вимога закону при звільненні позивача також була дотримана. Факт надання профспілковим комітетом згоди на звільнення [PERSON], підтверджується як показами позивача, так і витягом з протоколу засідадання первинної профспілкової організації № 29 від 15.07.2015 року. У відповідності до ч.1 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ч.2 ст.42 КЗпП, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Довідкою Ріпкинської селищної ради № 2087 від 01.09.2015 року, актом обстеження від 31.08.2015 року, а також поясненнями позивача підтверджується, що за місцем реєстрації вона проживає одноособово, утриманців не має. З кваліфікаційної характеристики вбачається, що [PERSON] не має кваліфікації зі спеціальності "сестринська справа", а курси підвищення кваліфікації востаннє проходила в 2010 році. З трудової книжки позивача вбачається, що медичною сестрою вона працює з 1984 року. Із списку палатних медичних сестер терапевтичного відділення КЗ "Ріпкинська ЦРЛ" вбачається, що станом на 01.05.2015 року, у вказаному структурному підрозділі за штатом працювали 13 осіб, з яких 3 особи перебували в декеретних відпустках, одна особа має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда, одна особа є інвалідом ІІІ групи. Вказані особи були прийняті на роботу медичними сестрами у період з 1982 року по 2014 рік, 3 з них мають 1-шу атестатіційну категорію. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що при прийнятті рішення про скорочення посади і звільнення медичної сестри терпаевтичного відділення, приймалися до уваги дані щодо переважного залишення тієї чи іншої особи на роботі, в тому числі стаж роботи, їх сімейний та майновий стан. Позивачем та його представником, в судовому засіданні не надано переконливих доказів щодо переважного права [PERSON] на залишення на роботі. Підстав для часткового скасування змін до штатного розпису по КЗ "Ріпкинська ЦРЛ", станом на 29.07.2015 року, за наслідками судового розгляду також не встановлено. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати по справі відсутні.

Outcome: dismissed