Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення майнових збитків. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порядку спадкування на праві спільної часткової власності належить їй 1/3 частина квартири [ADDRESS], а інші 2/3 частини належить відповідачці, яка є її рідною сестрою. В червні 2008 року після смерті їхньої матері [PERSON] вона переїхала з аварійного гуртожитку проживати в квартиру, а відповідачка [PERSON] залишилась проживати зі своєю сім'єю за місцем реєстрації в приватному будинку по [ADDRESS]. Всі особові рахунки по оплаті комунальних платежів (вода, каналізація, квартплата), природного газу та постачання електроенергії їй довелося переоформити на своє ім'я, оскільки відповідачка відмовилася це робити, при цьому їй довелось особисто в повному обсязі сплачувати ці рахунки, незважаючи на те, що їй належить на праві власності лише 1/3 частина квартири. На її усні звернення до комунальних та постачальних організації відносно оформлення особового рахунку на належну їй частину квартири вона отримала відмову у зв'язку з технічною неможливістю такої процедури, при цьому будинок в якому знаходиться спірна квартира був збудований ще у 1975 році, у зв'язку з чим всі труби, каналізаційні стоки та вентиляційні системи вже вийшли з ладу, тому її довелося за власні кошти робити ремонт, в тому числі в 2012 році ремонт труб в кухні квартири, оскільки було протікання води в сусідню квартиру. З 2009 року в спірній квартирі зареєстрований син відповідачки, який також користується частиною квартири, але ні він, ні відповідачкаи участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймають і на її звернення приймати участь в ремонтних роботах та оплаті комунальних послуг не реагують. Кожного року в квартирі здійснюються різні оплатні планові перевірки, у вигляді чистки котла, вентиляційного та димового коаналів, перевірка газового лічильника та інше, які відповідно до чинного законодавства є обов'язковими і за ухилення від їх проведення передбачені відповідні санкції. У 2009 році обов'язковою умовою для користування водою та відведенням каналізації було встановлення лічильника води, який вона встановила сама у кімнаті загального користування, при цьому з червня 2008 року і до даного часу вона особисто сплачує квартплату, а відповідачка, не дивлячись на її неодноразові звернення, добровільно участі в утриманні квартири не приймає, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з неї в судовому порядку майнових збитків, заподіяних в результаті відмови від обов'язкового утримання відповідачкою належних їй на праві спільної часткової власності 2/3 частин квартири у загальному розмірі 5587 гривень 43 копійки, яка складається з витрат по оплаті квартирної плати в сумі 1399 гривень 15 копійок, витрати по утриманню спільної часткової власності у вигляді придбанні лічильника води, перевірки та очистка вентиляційного та димового каналів, ремонту газового лічильника, придбання та установка унітазу в сумі 1124 гривні 59 копійок, витрат по оплаті автономного опалення в сумі 2439 гривень 83 копійки, витрат по оплаті послуг по водопостачанню та водовідведенню в сумі 623 гривні 93 копійки. З посиланням на ст.ст.317,322,360,379,383 ЦК України прохала стягнути з відповідачки майнові збитки в сумі 5587 гривень 43 копійки. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в тому числі через свого представника (а.с.139,142), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник [PERSON] з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.7-8). Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що позивачці на праві власності 1/3 частина квартири [ADDRESS], а 2/3 частини належить відповідачці, яка є її рідною сестрою та яка з 2008 року участі в утриманні квартири, сплаті комунальних платежів не приймає, хоча зобов'язана це робити за законом, тому прохав з відповідачки в судовому порядку майнові збитки заподіяні в результаті відмови від обов'язкового утримання спільної часткової власності у розмірі 5587 гривень 43 копійки, так як всі витрати по оплаті комунальних послуг, ремонтних робіт, оплаті квартплати, різних оплатних планових перевірок у вигляді чистки котла, вентиляційного та димового каналів, газового лічильника та інше несе лише позивачка, яка з сім'єю проживає в даній квартирі, а відповідачка на звернення останньої відмовляється приймати участь у таких витратах. Проти застосування за заявою відповідачки строку позовної давності до спірних правовідносин заперечував, оскільки вважав, що вони мають триваючий характер, а тому до них не може бути застосовано строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду, а до іншої частини позовних вимог прохала суд про застосування строків позовної давності відповідачка відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України застосовувати строк позовної давності в три роки, про що подала як письмові заперечення на позов, так і заяву про застосування строків позовної давності (а.с.102-104,144). Пояснила, що вона в порядку спадкування після своїх батьків є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS], 1/3 частина якої належить позивачеві, яка є її рідною сестрою. Після смерті їх мами [PERSON] у 2008 році позивачка разом зі своєю сім'єю переїхала проживати до їх спільної квартири, а вона на той період не заперечувала, щоб вона користувалась всієї квартирою, так як сама вона має власну сім'ю та житло. З дня вселення позивачки зі своєю сім'ю в їх спільну квартиру ні вона, ні її син жодного дня не проживали в квартирі, а позивачка без її (як співвласника) згоди заключила на своє ім'я договір з постачальником електроенергії, газовим господарством та КП "Солонянське ЖКУ", що суперечить правилам надання населенню послуг з газопостачання, за якими щоб заключити договір з газопостачання потрібно надати відповідний пакет документів, в тому числі у разі, коли об'єкт споживача перебуває у власності кількох осіб укладається договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників, про що робиться відмітка у договорі. В той же час, позивачка без її згоди уклала договір з підприємствами, які надають відповідні комунальні послуги, що свідчить про те, що вона всі витрати по утриманню квартири брала на себе добровільно, проживаючи в квартирі та користуючись електроенергією, газопостачанням, водопостачанням, каналізацією, які контролюються лічильниками. Всі ремонтні роботи в квартирі позивачка проводила сама, так як там фактично проживала і користувалася квартирою, при цьому жодного разу її не повідомила про неполадки в квартирі. 28 липня 2014 року вона документально виділила в натурі свою частку в квартирі, що складає 27,15 кв.м загальної площі квартири, після чого 02 лютого 2015 року уклала договір з комунальним підприємством "Комунальник " про сплату квартплати за свою частину квартири о/р 106419. Позивачем при подачі позову до суду враховано суму нанесених майнових витрат за сім років, навіть за використання природного газу в літній період, коли опалення не використовується споживачем, а газ використовується лише для приготування їжі. Витрати на придбання та встановлення лічильника води, перевірка та очистка вентиляційного та димового каналу, ремонт газового лічильника, придбання та установка унітазу ділиться позивачем на 2/3 від вартості витрат, але ремонтні роботи проводились на спільній частині квартири (кухня, коридор, ванні кімната, туалет), тому витрати повинні ділитися між власниками житла по ? частині. В зв'язку з сімейними обставинами вона звернулася до позивачки по питанню вселення свого сина [PERSON] в належну їй 2/3 частину квартири, але позивачка відмовляється від цього. Не заперечувала проти стягнення з неї 2/3 частини витрат позивачки в межах трьохрічного строку позовної давності по оплаті квартирної плати, за послуги газопостачання за виключенням літнього періоду, коли позивачкою споживається газ лише на приготування їжі на суму 10 гривень щомісячно, та ? частину витрат позивачки по оплаті перевірки вентиляційних каналів та димоходів, заміну унітаза та ремонт труб водопостачання. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину від 19 грудня 2007 року та 10 січня 2009 року, витягів ТОВ "Абріс" про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 березня 2008 року та 29 січня 2009 року [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.11-14), а [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 1994 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2014 року (а.с.106,107), свідоцтва про право на спадщину від 19 грудня 2007 року, витягу ТОВ "Абріс" про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 червня 2008 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2014 року (а.с.108,109), свідоцтва про право на спадщину від 10 січня 2009 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 січня 2009 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2014 року (а.с.110,111) на праві власності належить 2/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.106-111), а вказане свідчить про те, що зазначена квартира належить сторонам відповідно до положень ст.356 ЦК України на праві спільної часткової власності. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, при цьому вони можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, а кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Солонянської селищної ради КП "Солонянське Житлово-комунальне управління" №87 від 24 грудня 2015 року в квартирі проживає позивачка [PERSON] зі своєю сім'єю, яка складається з чотирьох чоловік, в тому числі крім, самого власника -доньки [PERSON], [INFO]; онуки [PERSON], [INFO]; племінника [PERSON], [INFO] (а.с.15), при цьому останній, який є сином відповідачки [PERSON], згідно складеного за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області акту обстеження від 17 січня 2015 року та довідки КП "Солонянське Житлово-комунальне управління" №95 від 03 березня 2015 року не проживає, оскільки в квартирі зареєстровані та проживають сім'я [PERSON], яка складається з трьох чоловік (а.с.119,136). Згідно наданих відповідачем до своїх заперечень копій паспортів [PERSON], [INFO], з 20 лютого 2009 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.116), а відповідачка [PERSON] з 16 травня 1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.117-118), де і проживає, що підтверджується довідкою Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №482 від 02 березня 2015 року (а.с.119), де в тому числі і за неї сплачуються комунальні послуги з газо, електро, водопостачання (а.с.120-132). Згідно ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Положеннями ст.360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Судом встановлено, що відповідно до типового договору про надання послуг з централізованого водовідведення від 30 березня 2012 року (а.с.87), договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №10045 від 1 листопада 2013 року (а.с.88), типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення №482/1 від 04 лютого 2009 року (а.с.89), типового договору про надання послуг з централізованого водовідведення від 30 березня 2012 року (а.с.87), договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 листопада 2013 року (а.с.88,90-91), акту звірки споживання електроенергії №1/0502270 від 14 вересня 2009 року (а.с.86) вбачається, що саме позивачкою [PERSON] було укладено зазначені договори на газопостачання, водопостачання, водовідведення, облік споживання яких обліковується лічильниками, і нею проводиться з 2008 року, тобто з періоду фактичного проживання в спірній квартирі, оплата наданих послуг (а.с.16-79). Крім того, нею було проведено планові перевірки згідно актів на періодичну перевірку і прочистку димових та вентиляційних каналів від 18 вересня 2010 року, 26 жовтня 2012 року, 27 жовтня 2013 року (а.с.80-83), та встановлено лічильник води, що підтверджується квитанцією від 27 січня 2009 року (а.с.83-84), а також було встановлено унітаз та проведено ремонт труб водопостачання (а.с.85). Відповідачка [PERSON] як співвласник 2/3 частини квартири участі в утриманні квартири з 2008 року не приймала, що підтвердила в судовому засіданні. За період з 2008 року по 01 лютого 2015 року, тобто на період звернення позивачки з даним позовом до суду, нею було сплачено в якості квартирної плати 2098 гривень 73 копійки (а.с.16-39), проведено оплату послуг, пов'язаних з газопостачанням для забезпечення автономного опалення квартири в сумі 3659 гривень 75 копійок (а.с.40-54), оплачено послуги, пов'язані з водопостачанням та водовідведенням в сумі 935 гривень 89 копійок (а.с.55-79), а також проведено оплату витрат, пов'язаних із утриманням майна - квартири, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, в розмірі 1686 гривень 78 копійок, в тому числі у вигляді придбання згідно товарного чеку без номера 21 січня 2009 року та встановлення 27 січня 2009 року лічильника води (а.с.83-84) в сумі 770 гривень, перевірки вентиляційного та димового каналу згідно актів від 18 жовтня 2010 року, 26 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року (а.с.80-82) в сумі 130 гривень, ремонту газового обладнання в 2009 році в сумі 77 гривень 78 копійок (а.с.85), газового лічильника - 17 липня 2012 року в сумі 110 гривень згідно товарного чека без номера (а.с.85), придбання 30 лютого 2012 року матеріалів для ремонту на суму 147 гривень згідно товарного чеку без номера, придбання 21 жовтня 2013 року унітазу вартістю 369 гривень (а.с.85) та придбання матеріалів для ремонту товарного чеку №69 без дати на суму 83 гривні 00 копійок (а.с.85). Згідно розрахунку позивача (а.с.146-148) майнові збитки завдані їй відповідачкою, через добровільне ухилення від утримання спільного майна складають 5587 гривень 43 копійки, тобто у розмірі 2/3 частин від проведених нею виплат, з яких витрати пов'язані з оплатою квартирної плати - в сумі 1399 гривень 15 копійок, витрати пов'язані з утриманням спільної часткової власності у вигляді придбанні лічильника води, перевірки та очистка вентиляційного та димового каналу, ремонт газового лічильника, придбання та установка унітазу - в сумі 1124 гривні 59 копійок, витрати пов'язаних із оплатою автономного опалення - в сумі 2439 гривень 83 копійки, витрати по оплаті послуг по водопостачанню та водовідведенню - в сумі 623 гривні 93 копійки. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення передбаченого ст.360 ЦК України обов'язку брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, такої участі в добровільному порядку не приймала, всі витрати несла позивачка, при цьому будь-якої домовленості щодо іншого розподілу обов'язків по утриманню майна, що знаходиться у спільній частковій власності, сторони суду не надали. В той же час, судом встановлено, що надання послуг з газо, водопостачання обліковується приладами обліку, при цьому споживання води та водовідведення здійснювалось лише позивачкою та членами її сім'ї, а надання таких послуг для забезпечення збереження спільного майна не є необхідним, у зв'язку з чим в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачки понесених нею витрат по оплаті водопостачання та водовідведення необхідно відмовити, а вимоги позивача по стягненню з відповідача витрат по наданню послуг з газопостачання для забезпечення автономного опалення та оплаті квартирної плати підлягають задоволенню, оскільки ці послуги необхідні для збереження квартири, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, при цьому судом не можуть бути прийняті доводи відповідача щодо врахування в літній період витрат позивача на приготування їжі в розмірі 10 гривень щомісячно, проти чого заперечував представник позивача, оскільки в процесі розгляду справи не було надано суду жодних доказів таких витрат, а облік спожитого газу здійснюється приладом обліку без розмежування для яких саме цілей він використовується мешканцями квартири. При визначені розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає необхідним з урахуванням поданої відповідачем письмової заяви про застосування строку позовної давності (а.с.144), визначити розмір стягнення з урахуванням встановленого законом строку позовної давності для спірних правовідносин, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивачеві достовірно було відомо з моменту здійснення першого платежу квартплати, за надання комунальних послуг, в тому числі газо та водопостачання, ремонт приладів обліку, труб водопостачання та газового обладнання, тобто з лютого 2008 року, а до суду позивачка звернулась лише 25 лютого 2015 року, у зв'язку з чим на її користь необхідно стягнути з відповідача понесені витрати за період з лютого 2012 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 2/3 часток, що відповідає частці відповідача у квартирі [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не ? частину як прохала відповідачка в частині витрат на придбання унітазу та здійснення ремонтних робіт, так як це суперечить положенням ст.360 ЦК України.. З урахуванням зазначеного, в межах строку позовної давності з відповідача на користь позивача необхідно стягнути наступні витрати: по оплаті квартирної плати - в сумі 585 гривень 60 копійок, за надання послуг з газопостачання для забезпечення автономного опалення квартири - в сумі 1339 гривень 08 копійок, витрат по очистці вентиляційних та димохідних каналів в 2013 та 2014 роках (а.с.80-81) - в сумі 60 гривень, по придбанню унітаза (а.с.81 оборот) - в сумі 246 гривень, по ремонту газового обладнання та труб водопостачання (а.с.85) - в сумі 171 гривня 34 копійки, а всього - 2402 гривні 02 копійки, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити. У зв'язку з частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial