Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, Розсошанської об`єднаної територіальної громади про визнання недійсними та скасування державних актів, скасування державної реєстрації земельних ділянок та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивує тим, що він є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається із земельної ділянки кадастровий номер 6825087300:04:002:0355, площею 1,3411 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Ружичанської сільської ради Хмельницького р-ну. [PERSON] є оформив право власності на зазначену земельну ділянку, однак йому стало відомо, що вказана земельна ділянка перетинається із суміжними земельними ділянками, що належать відповідачам. Позивач вважає, що під час отримання земельних ділянок відповідачами, було порушено порядок набуття їх у власність, що призвело до позбавлення права позивача володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою в повному обсязі. У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та слухання справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, зазначає, що [PERSON] земельна ділянка виділена законно, а позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, проти задоволення заявлених вимог заперечив в повному обсязі. Представник відповідача, Розсошанської сільської ради, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за даної явки учасників процесу, на підставі зібраних доказів. 15.10.2020 року відкрито провадження по справі,призначено підготовче засідання. 23.11.2020 року від представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує, зазначає,що Головне управління та його структурні підрозділи не порушували прав позивача, оскільки не вносили відомості про спірні земельні ділянки. 17.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. Проти позову заперечує, вважає, що станом на день реєстрації земельної ділянки, порушення прав позивача реєстратором не вбачалось, а наданий обмінний файл разом з технічною документацією відповідав встановленим вимогам законодавства. 17.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 21.12.2020 року справу призначено до слухання по суті. 04.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи. Сторонами неодноразово долучались докази до матеріалів справи, заявлялись клопотання про витребування доказів та про відкладення слухання справи, зокрема 30.06.2021 року від позивача надійшло клопотання про доручення технічного висновку до матеріалів справи, яке судом задоволено. 18.08.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення щодо технічного висновку, які долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається із земельної ділянки кадастровий номер 6825087300:04:002:0355, площею 1,3411 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Ружичанської сільської ради Хмельницького р-ну, зараз Розсошанської об`єднаної територіальної громади. Земельна ділянка передавалась у власність [PERSON] в процесі розпаювання земель колективної власності. Згідно з Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). В порядку, визначеному вищевказаним Законом, спадкодавцю [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 400860 від 29 грудня 2009 року на підставі розпорядження Хмельницької райдержадміністрації № 135/08-р. від 06 лютого 2008 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010974300524. Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] оформив право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер 6825087300:04:002:0355, в порядку спадкування, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Проте, позивачу стало відомо про порушення його права власності на успадковану земельну ділянку, що полягає в позбавленні його права володіння, користування та розпорядження нею в повному обсязі, так як згідно з інформацією, яка міститься в Державному земельному кадастрі та відображена в Публічній кадастровій карті України, належна [PERSON] земельна ділянка перетинається з суміжними земельними ділянками, кадастрові номери 6825087300:04:002:1054, 6825087300:04:002:1032 та 6825087300:04:002:1044. Суміжна земельна ділянка, з кадастровим номером 6825087300:04:002:1054, перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118030 від 08 липня 2009 року. Суміжна земельна ділянка, з кадастровим номером 6825087300:04:002:1032, перебувала у власності [PERSON] (первісного власника земельної ділянки, належної відповідачу [PERSON] ) на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118008 від 08 липня 2009 року. В подальшому земельна ділянка, з кадастровим номером 6825087300:04:002:1032, була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2338 від 10.07.2017 року. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право власності на земельну ділянку, з кадастровим 6825087300:04:002:1032 за [PERSON] . Третя суміжна земельна ділянка, кадастровий номер 6825087300:04:002:1044, перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118020 від 03 червня 2010 року. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Рішення сільської ради, яке є підставою для видачі державних актів на право власності відповідачами та прийняте після оформлення документів на сусідню земельну ділянку [PERSON] має враховувати права та інтереси власника сусідньої ділянки, а також її розміщення та конфігурацію. Здійснивши видачу державних актів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , Ружичанська сільська рада безпідставно позбавила права власності [PERSON] та відповідно позивача, як її спадкоємця, на частину земельної ділянки, яка входить до складу спадщини. При цьому будь-яких рішень сільської ради щодо вилучення чи припинення права власності на частину належної позивачу земельної ділянки не приймалось. Так, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Поряд з цим, ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачає, що право власності на землю гарантується Конституцією України, а право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; і) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строку випадках, визначених цим Кодексом. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю надувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Однак, право власності [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач, на земельну ділянку, кадастровий номер 6825087300:04:002:0355, не було припинено в порядку встановленому законодавством, жодного рішення суду щодо припинення права власності на земельну ділянку для ведення товарною сільськогосподарського не приймалося. Враховуючи вищенаведене, Ружичанська сільська рада передала ділянку у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розпорядившись земельною ділянкою, що перебуває у приватній власності [PERSON] . [PERSON] , бажаючи одержати у власність земельну ділянку з земель колективної власності, звернулась до Хмельницької райдержадміністрації та в подальшому отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №400860 від 29.12.2009 року із присвоєнням кадастрового номера 6825087300:04:002:0355. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 6825087300:04:002:0355 на момент передачі суміжних земельних ділянок відповідачу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була сформована за рахунок земель колективної власності та не була вільною, не відносилась до земель державної або комунальної власності та не могла бути передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Виходячи з аналізу документів, які стали підставою для видачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] державних актів, можна дійти висновку про порушення набуття у власність земельних ділянок з кадастровими номерами 6825087300:04:002:1054, 6825087300:04:002:1032 та 6825087300:04:002:1044. Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів підтверджують розмір земельної ділянки. В силу ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 1 16 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, в т.ч. - одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ч.ч.6-8 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради зіїї місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про землеустрій» Державний фонд документації із землеустрою формується на основі збору, обробки, обліку матеріалів, отриманих в результаті здійснення землеустрою. Розробники документації із землеустрою зобов`язані безоплатно передавати копії матеріалів у Державний фонд документації із землеустрою. Використання цих матеріалів дозволяється лише з дотриманням вимог законодавства про авторські права. В той же час, в місцевому фонді документації землеустрою відсутня документація, на підставі якої було внесено відомості в Державний земельний кадастр про земельні ділянки, кадастрові номери 6825087300:04:002:1054, власник [PERSON] , 6825087300:04:002:1032, власник [PERSON] та 6825087300:04:002:1044, власник [PERSON] . Чинним законодавством України не передбачено право особи одержати земельну ділянку у власність із земель комунальної чи державної власності поза процедурою, визначеною ч.ч. 6-9ст. 118 ЗК України, без прийняття рішення сільської ради про надання у власність земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо її відведення. Рішення сесії щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність не приймалось, доказів іншого суду не надано. Так, рішення сесії Ружичанської сільської ради від 29 квітня 2009 року № 3, яке вказано як підстава набуття [PERSON] , первісним власником земельної ділянки [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , відсутнє в архівному відділі. Крім того, в архівному відділі відсутні дані про будь-які інші рішення, прийняті сесією Ружичанської сільської ради 29 квітня 2009 року, а також протокол засідання сесії. Натомість, сесія Ружичанської сільської ради проводилась тільки 09 квітня 2009 року. Згідно ч.9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам [PERSON] , [PERSON] (первісному власнику земельної ділянки, належної [PERSON] ) та [PERSON] в 2008-2010 роках не виявлено. Даних про наявність рішення сільської ради про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] (первісному власнику земельної ділянки, належної [PERSON] ) та [PERSON] , також відсутні. Таким чином, рішення сесії Ружичанської сільської ради від 29 квітня 2009 року № 3, яке вказане як підстава для видачі державного акта [PERSON] , [PERSON] (первісному власнику земельної ділянки, належної [PERSON] ) та [PERSON] , не приймалось. Тобто, [PERSON] , [PERSON] (первісний власник земельної ділянки, належної [PERSON] ) та [PERSON] оформили земельні ділянки для індивідуального будівництва з недотриманням порядку, встановленого законодавством, що свідчить про їх протиправність. За таких умов ці земельні ділянки не могли бути передані у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (первісному власнику земельної ділянки [PERSON] ) за рахунок земель колективної власності. З огляду на це, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118030 від 08 липня 2009 року, виданий [PERSON] , державний акт ЯЗ № 118020 від 03 червня 2010 року, виданий [PERSON] та державний акт ЯЗ № 118008 від 08 липня 2009 року, виданий первісному власнику земельної ділянки [PERSON] - [PERSON] , є недійсними та підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: ... визнання угоди недійсною: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс 13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності па земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. З цією думкою погодилася і Велика Палата Верховного Суду у справі у № 2-3007/11 та вказала, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Видача [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 118030 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Карпівці кадастровий номер 6825087300:04:002:1054, первісному власнику земельної ділянки [PERSON] - [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 118008 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Карпівці, кадастровий номер 6825087300:04:002:1032 та [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 118020 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Карпівці, кадастровий номер 6825087300:04:002:1044, призвело до виникнення становища, яке позбавило позивача можливості реалізації його права власності на успадковану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6825087300:04:002:0355. А тому, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення, вищевказані державні акти підлягають скасуванню та визнанню недійсними. Згідно зч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає втому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція постанови Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61 -8888св 18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц. провадження № 61-6130св 18). Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Тобто договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за умови цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, недійсність державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 118008, виданого [PERSON] , є підставою для визнання недійсним договору кунівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825087300:04:002:1032 № 2338 від 10.07.2017 року, на підставі якого [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825087300:04:002:1032, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36072805 від 10.07.2017 року приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Байрачного Андрія Івановича. Відповідно до ч.2 ст.26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на це також підлягає скасуванню і державна реєстрація в Державному земельному кадастрі вищевказаних земельних ділянок. Таким чином, [PERSON] , спадкоємцем майна якої є позивач, набула право власності на спірні земельні ділянки без порушень чинного законодавства, а протиправні дії відповідачів призвели до непропорційного втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном, що унеможливлює ефективне використання позивачем права власності. Суд критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] на позов та зазначає, що підставою набуття права власності на земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки є рішення про затвердження проекту землеустрою та надання її у власність. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є правовстановлюючим документом і на його підставі право власності не виникає. А рішенням 20 сесії 5 скликання Ружичанської сільської ради від 05 березня 2008 року тільки надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5 га з метою передачу у власність громадянам, у тому числі [PERSON] . Пункт 2 цього рішення вказує про майбутній розгляд проекту землеустрою сільською радою, а не про його затвердження та прийняття сільською радою рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , в силу чого рішення 20 сесії 5 скликання Ружичанської сільської ради від 05 березня 2008 року не є належним правовстановлюючим документом. Крім того в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118020 від 03 червня 2010 року, виданому [PERSON] , як підставу видачі вказано рішення Ружичанської сільської ради від 29 квітня 2009 року № 3. Таким чином, рішення 20 сесії 5 скликання Ружичанської сільської ради від 05 березня 2008 року не є документом, який підтверджує виникнення права власності у [PERSON] , а тому не може підтверджувати доводи відповідача, що розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення при прийняття рішення про передачу земельної ділянки розглядався на сесії сільської ради. Також, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів про те, що існує інше рішення, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови у власність [PERSON] , а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із листом архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації № 01- 23/2020/43 від 03.07.2020 року рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] в 2008-2010 роках не виявлено. В справі «Протоколи 27-34 сесій 5 скликання Ружичанської сільської ради за 2009 рік» сесія від 29.04.2009 не значиться. Натомість, сесія Ружичанської сільської ради проводилась тільки 09 квітня 2009 року. З цих підстав, вбачається, що рішення Ружичанської сільської ради від 29 квітня 2009 року не приймалось, будь-яке інше рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] також відсутнє, а отже Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 118020 від 03 червня 2010 року є незаконним та підлягає скасуванню, а заперечення відповідача на позовну заяву є безпідставними та необгрунтованими. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд виходить з наступного. За змістом положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позивач набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6825087300:04:002:0355, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 травня 2015 року. Під час оформлення земельних ділянок позивачу не повідомляли про наявність перетину земельних ділянок, будь-яких перешкод у видачі свідоцтва про право на спадщину не виникало. З часу оформлення спадкових прав, земельна ділянка оброблялась СФГ «Татьяна» на підставі договору оренди земельної ділянки. Під час державної реєстрації договорів та під час використання земельної ділянки будь-яких спорів щодо її меж не виникало. Про наявність порушення позивачу стало відомо тільки після отримання листа орендаря селянського (фермерського) господарства «Татьяна», яке й виявило накладання земельних ділянок та повідомило про це позивача як орендодавця. З цих підстав, позивач [PERSON] звернувся за захистом свого права з дотримання строку позовної давності, адже дізнався про порушення своїх прав тільки в 2020 році. Крім того, варто зазначити, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані із позбавленням володіння (ст. 391 ЦК). Позови щодо захисту права власності можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визначається триваючим. Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності є необгрунтованим та не підлягає до задоволення. А, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, Розсошанської об`єднаної територіальної громади про визнання недісними та скасування державних актів, скасування державної реєстрації земельних ділянок та витребування майна з чужого незаконного володіння, - є підставною, обгрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: approved