Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: дочки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 2 000 грн. щомісячно, з дня звернення до суду, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 2 000 грн. щомісячно, з дня звернення до суду, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 березня 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ними розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач з ними не проживає, матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей добровільно не надає. Вважає, що такий стан справ є неприпустимий, оскільки їх спільні діти перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні неповнолітніх дітей, діти перебувають на її вихованні і повному утриманні. Оскільки вона тимчасово не працює, то у неї вкрай скрутне матеріальне становище і дуже важко самостійно утримувати дітей, тому змушена звернутися до суду для вирішення цього питання. Відповідач працює неофіційно, їздить на заробітки за кордон, отримує тимчасові заробітки, має дохід, весь дохід витрачає особисто на себе, тому має можливість надавати достатнє матеріальне забезпечення для їх дітей. Крім того, стан здоров"я відповідача нормальний а матеріальне забезпечення достатнє, він не має інших неповнолітніх дітей, чи інших непрацездатних членів сім"ї, які би перебували на його утриманні. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі визначеному законодавством. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2020 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1444, розірвано. Від шлюбу у сторін народилися діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2020 року, визначено місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері, [PERSON] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. та на [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2020 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved