Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

07 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, уточнивши первісно заявлені позовні вимоги (а.с.54-55), просить: - визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем 18 січня 2017 року через газету «Провінція», а саме: що він «… багато років працював «на себе». Завишав ціни на закупівлю обладнання, заробляв гроші як держслужбовець на ремонтах, отримував «відкати». При цьому в ремонтно-будівельній групі, яка знаходилась в підпорядкуванні у нього ([PERSON]О.), безлад в документації. В той же час у нього ([PERSON]О.) були окремі учбові заклади, яким він симпатизував, ті, куди й шли кошти на «ремонти»…»; - зобовязати відповідача публічно, через засоби масової інформації, спростувати недостовірну інформацію про те, що він нібито «… багато років працював «на себе». Завишав ціни на закупівлю обладнання, заробляв гроші як держслужбовець на ремонтах, отримував «відкати». При цьому в ремонтно-будівельній групі, яка знаходилась в підпорядкуванні у нього ([PERSON]О.), безлад в документації. В той же час у нього ([PERSON]О.) були окремі учбові заклади, яким він симпатизував, ті, куди й шли кошти на «ремонти»…»; - стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 640 грн., та витрати, повязані з оплатою послуг адвоката за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., посилаючись на те, що він перебував на посаді заступника начальника управління освіти м. Костянтинівки Донецької області з 18 листопада 2002 року. Останнім часом між ним та безпосереднім керівником управління освіти Костянтинівської міської ради [PERSON] склалися неприязні стосунки. Він майже двічі був необґрунтовано притягнутий останньою до дисциплінарної відповідальності та вимушений був у суді доводити незаконність цих дій. 18 січня 2017 року в газеті «Провінція» № 3 зявилася стаття з інтервю з начальником управління освіти Костянтинівської міської ради [PERSON], під час якого вона ображала його, розповсюджуючи стосовно нього недостовірну інформацію, принижуючи тим самим його честь, гідність та ділову репутацію, а саме звинуватила його у скоєнні кримінального правопорушення, заявивши про те, що він «… багато років працював «на себе». Завишав ціни на закупівлю обладнання, заробляв гроші як держслужбовець на ремонтах, отримував «відкати». При цьому в ремонтно-будівельній групі, яка знаходилась в підпорядкуванні у нього ([PERSON]О.), безлад в документації. В той же час у нього ([PERSON]О.) були окремі учбові заклади, яким він симпатизував, ті, куди й шли кошти на «ремонти»…». Стаття 302 ЦК України встановлює обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим, як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи, потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів інших осіб. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Викладене вище, на його розсуд, переконливо свідчить про порушення його особистих немайнових прав: на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України), та на недоторканість ділової репутації (ст.299 ЦК України), і відповідно до ст.277 ЦК України, він має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Позивач у судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав за таких підстав:. Відомості, які поширені у вищевказаній статті (висловлювання на кшталт «багато років працював на себе; заробляв гроші як держслужбовець на ремонтах, отримував «відкати»; в ремонтно-будівельній групі, яка знаходилася в підпорядкуванні у нього ([PERSON]О.), безлад в документації; у нього ([PERSON]О.) були окремі учбові заклади, яким він симпатизував, ті, куди й йшли кошти на «ремонти») викладені не у формі фактів, а у формі оціночних суджень. Тому, відповідно до ст.47-1 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки за своєю формою, суттю та змістом представляють критичне оціночне та субєктивне судження відповідача до фактичних ситуацій. Статтею 297 ЦК України передбачено: частиною першою що кожен має право на повагу до його гідності та честі, частиною другою що гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Однак при цьому основним є те, що інформація повинна бути викладена недостовірно та порушувати особисті немайнові права громадянина. Таких порушень та викладення недостовірних даних у відношенні позивача з боку відповідача не має. Позивач, на його думку, в позові не вказав та не довів, в чому постраждала його ділова репутація і в чому вона полягає. Водночас, певні висловлювання також ґрунтуються і на фактах, які були відомі відповідачу до публікації статті. На момент початку розгляду справи позивач був звільнений зі своєї посади через одноразове грубе порушення трудових обовязків. Відповідно до наказу «Про звільнення заступника начальника управління освіти [PERSON]» встановлено, що «згідно з актом б/н від 07.04.2016 р. про приймання виконаних будівельних робіт по поточному ремонту приміщень холу і тамбура ЦДЮТ Костянтинівської міської ради, який був виконаний комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», був виконаний певний обсяг робіт в холі і тамбурі ЦДЮТ: суцільна шпаклівка внутрішніх стін шпаклівками KNAUF за два рази, шпаклівка стін по поверхні гіпсокартону, поліпшена забарвлення кольором масляних стін і відкосів, поліпшена забарвлення полівінілацетатними водоемульсійними складами стін і відкосів, підготовленим під забарвлення, забарвлення масляними складами за один раз радіаторів, кладка стін з шлакоблоку без облицювання при висоті поверху до 4 м, приготування важких кладок цементно-вапняних розчинів, марка 25, суцільна шпаклівка стель шпатльовкамі KNAUF за два рази, шпаклівка стель по поверхні з гіпсокартону, монтаж гофротруб для електропроводки діаметром до 25 мм, труби гофровані діаметр 16 мм, проведення силові з мідними жилами, світильники для ламп розжарювання в підвісних стелях. Проте, комісією управління освіти згідно з актом встановлено, що на 25 липня 2016 року в другому приміщенні холу ведуться штукатурні роботи стелі. У першій частині холу (навпроти роздягальні) стелю зачищено до бетонних плит перекриття і підготовлено до штукатурних робіт. За словами завідувача господарством [PERSON] дані роботи виконуються майстрами, які найняті ЦДЮТ за грошову винагороду, що була зібрана батьками вихованців. Так само зі слів завідуючої господарством ЦДЮТ [PERSON], підготовчі роботи по зачистці стелі проводилися працівниками ЦДЮТ в робочий час. Стіни цього приміщення були пофарбовані раніше працівниками ЦДЮТ спільно з робочими [PERSON] За словами завгоспа, гофра для електропроводки і дроти не вкладалися, світильники і софіти для підвісних стель не підвішувалися, стіни з шлакоблоку не вкладалися, що візуально і підтверджується членами комісії. Таким, чином, Управління освіти не долічується ремонтних робіт на суму приблизно 4837,00 грн. Акт приймання ремонтних робіт був підписаний заступником начальника управління [PERSON] Також, ним був підписаний акт виконаних робіт з поточного ремонту опалення у ДНЗ № 31 КП «Служба єдиного замовника». У пояснювальній записці завідуючої ДНЗ № 31 «Мир» [PERSON] вказано, що фарбування регістрів здійснювалося частково працівниками СЕЗ, частково працівниками ДНЗ, використовувалася фарба, яка була придбана за кошти батьків вихованців ДНЗ. Таким чином, [PERSON] не проконтролював виконання робіт. При цьому, КП «Служба єдиного замовника» були сплачені кошти за роботи, які ними не виконувалися. Отже, [PERSON] не проконтролював, щоб всі роботи були виконані в повному обсязі і поставив свій підпис під актом. Таким чином, заступник начальника управління [PERSON] порушив п.9 ч.1 ст.4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: «Служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на принципі підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обовязків»; ст.139 КЗпП України: «Працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір»; п.«а» ч.15 Правил внутрішнього розпорядку для працівників міського управління освіти: «Працівники управління освіти зобовязані працювати сумлінно, виконувати вимоги Положення про управління освіти, дотримуватися дисципліни праці», п.1 розділу «Службові обовязки» Посадової інструкції заступника начальника управління освіти міської ради м. Костянтинівки [PERSON]: «Планує і організовує ремонт приміщень закладів освіти, здійснює разом з [PERSON] контроль за якістю його проведення і приймання виконаних ремонтних робіт». Окрім того, критичним судженням та переконанням по відношенню до роботи та трудової дисципліни [PERSON] слугували акт ревізій № 03-22/02 від 15.04.2016 р., пояснення працівників закладів освіти та інш. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи - ДЗМІ ПП «Газета «Провінція» [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову суду не надав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази у справі, дістає таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч.4). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7). Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судом встановлено, що 18 січня 2017 року в друкованому засобі масової інформації приватного підприємства «Газета «Провінція» № 3 (1358) на сторінці 2 надруковано та розповсюджено статтю під назвою «Когда один в поле воин», якою доведена читачеві бесіда редакції Газети з [PERSON]. Текст статті з-поміж іншого містить такі висловлювання [PERSON], як (мовою оригіналу): «[PERSON] многие годы работал «на себя». Завышал цены на закупку оборудования, зарабатывал деньги, будучи госслужащим, на ремонтах, брал откаты… При этом в подчиненной ему ремонтно-строительной группе царил полный хаос с документацией по проведению ремонтных работ. У пана [PERSON] были определенные учебные заведения, которые пользовались популярностью, те, куда шли деньги на «ремонты»…» (а.с.4-7). Даючи оцінку зазначеній інформації, суд виходив з такого: Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань гарантовано\~ст.34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статею 47-1\~Закону України "Про інформацію"\~передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається зі змісту п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.277 ЦК України\~та\~\~роз'яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної\~\~думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності\~дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.\~\~\~\~\~\~ Крім того, за розясненнями п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Застосовуючи положення ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський Суд з прав людини підкреслював, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Пленум Верховного Суду України в\~постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз'яснив, що межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Позивач на момент публікації статті обіймав посаду заступника начальника управління освіти Костянтинівської міської ради, тобто був публічною особою, тому мав бути готовий до критичного реагування на свою діяльність з боку суспільства. Аналізуючи дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки викладена в статті під назвою «Когда один в поле воин» інформація відносно позивача носила критичний характер щодо діяльності посадових осіб органів місцевого самоврядування, тобто була викладена не у формі фактичних даних, а у формі оціночних суджень, а висловлювання [PERSON] носили суб'єктивний характер, тобто це була її особиста думка та її погляд на діяльність позивача як публічної особи. Інформація, надана відповідачем, була передана на розсуд читачів для оцінки діяльності органів місцевого самоврядування і не містила в собі фактичних даних та образи стосовно позивача як посадової особи, а тому не може розцінюватись як така, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. За наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed