Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Пустомитівський районний суд Львівської області з цивільним позовом в якому просить суд винести рішення, яким Визнати недійсними договір іпотеки укладений 23 травня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3229, додатковий договір № 1 до даного договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі за № 825; зобовязати нотаріуса вилучити запис з реєстру іпотек та обтяження внесені на підставі договору іпотеки укладеного 23 травня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3229 та додаткового договіру № 1 до, даного договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі за № 825; визнати недійсними Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4560, додаткові угоди № ВL 4560/4560-К і № № ВБ 4560/ВL4560-КL+ укладених 28.05.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»; визнати недійсними додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560 укладені 03 квітня 2014 року між [PERSON] [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»; визнати недійсними додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560 укладені 28 серпня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»; кошти сплачені [PERSON] на погашенні кредитних послуг наданих ПАТ «Універсал Банк» в сумі 274 078,95 дол. США зарахувати виключно на погашення кредиту в розмірі 285 000,00 дол. США отриманого згідно до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 4560; А також, вирішити питання стягнення на його користь судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що у 2014 році йому стало відомо, що 23.05.2008 року, між його дружиною [PERSON] та ПАТ Універсал банк було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4560 за умовами якого Банк зобов»язувався надавати його дружині [PERSON] кредитні послуги у валютах, в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 285 000,00 дол. США. На виконання умов кредитного договору, було укладено додаткову угоду № ВL 4560/4560-К до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560, за умовами якої Банк зобов»язується надати [PERSON] кредитні кошти в розмір 200 000,00 дол. США під 14 % річних. Термін та розмір повернення кредиту повинно здійснюватись відповідно до встановлено Графіку погашення кредиту згідно Додатку № 1 до цієї Індивідуальної угоди (п. 2.2), вид платежу - ануїтет; додаткова угода № ВL 4560/ВL4560-КL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 4560, за умовами якої Банк зобов»язується встановити ліміт [PERSON] за кредитною лінією в сумі 85 000,00 дол. США під 14% річних. Пунктом 2.2 передбачається, що ліміт кредитної ліній встановлюється на строк 12 місяців, при цьому Позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах такого ліміту кредитної лінії, не пізніше 30 квітня 2009 року. При цьому пунктом 2.3 встановлено, що граничний термін повернення кредиту 01 травня 2023 р.. Розмір щомісячних платежів в угоді не зазначений та жодного додатку до такої не укладений. Позивач вказує, що в подальшому, неодноразово до вищезазначеного Генерального договору про надання кредитних послуг укладалось ряд додаткових угод, зокрема: 15 червня 2009 року, на підставі якої було змінено відсоткову ставку за користування кредитною лінією в розмірі 85 000,00 дол. США (з 15.06.2009 року по 31.05.2010 року - 11%, з 01.06.2010 року по 31 травня 2012 року - 17,5%, з 01.06.2012 року 15,25% ) та встановлено кінцевий строк погашення кредиту 01 червня 2024 року. Погоджено, що станом на 15.06.2009 року сума заборгованості по кредиту № BL 4560/BL 4560-KL+ складає 83 805,02 дол. США, а місяний ануїтет ний платіж становить 956, 94 дол. США. Аналогічно по кредиту № BL 4560/BL 4560-KL сума заборгованості 193 852, 17 дол. США, місячний ануїтетний платіж 2 294, 96 дол. США. 03 квітня 2014 року, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВL4560-КL+, визначена фактична заборгованість в сумі 76 705,11 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року -11%, з 01.10.2014 року - 16,04%. Аналогічно, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВL4560-К, за змістом якої визначена фактична заборгованість в сумі 175 586,72 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року - 11%, з 01.10.2014 року - 16,04%. В обох кредитах встановлений ануїтетний платіж. 28 серпня 2014 року, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВL4560-К, визначена фактична заборгованість в сумі 179 072,83 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.08.2014 року по 30.11.2014 року -9 %, з 01.12.2014 року - 15,52 %. Позивач вказує, що про укладення вищевказаних додаткових угод, йому також не було відомо. Як вбачається зі змісту Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560 та додаткових угод № ВL 4560/4560-К і № ВL 4560/ВЬ4560-КЬ+ укладених 28.05.2008 року Банк у письмовій формі не повідомив [PERSON] щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовної сукупної вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту(перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податкового режиму сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Окрім того, в зазначених правочинах відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, внаслідок чого створюється безумовний дисбаланс інтересів позичальника при укладенні таких кредитних договорів, створюються умови, що спричиняють фактично введення особу в оману, спотворення розуміння щодо дійсних умов договорів та наслідків їх укладання, що безумовно суперечить самому розумінню суті правочину, оскільки фактично волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Позивач також вказує, що 23 травня 2008 року його дружина [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством «Універсал - Банк» уклала договір іпотеки за умовами, якого передала в іпотеку майно, що в розумінні Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, являється спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок № 21, який знаходиться по вулиці Днітрова у місті Пустомити, Львівської області; земельну ділянку, площею 0,1999 .га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0021, що розташована за адресою Львівська обл., м. Пустомити, вул. Дністрова, буд № 21. Іпотечний договір в порушення правового режиму спільної сумісної власності посвідчений нотаріусом [PERSON] без його згоди та відома, що грубо порушує його майнові права, а тому даний правочин є недійсним. Окрім того, в житловому будинку № 21 по вул.. Дністровій у м. Пустомити на даний час проживає та зареєстрована малолітня дитина, а саме: [PERSON]. [INFO], яка на даний час, має право на користування вказаним житловим будинком, та яке являється єдине її місцем проживання. А тому, укладений без його відома є таким, що грубо зачіпає майнові права дитини. Дані обставини свідчать про нікчемність даного правочину. Також, всупереч ч. 1 ст. 11 закону „Про захист прав споживачів банком надано споживчий кредит в іноземній валюті на території України. При укладенні додаткових угод між позивачем та ПАТ «Універсал банк», суми кредитних коштів повинні були бути переведені в еквівалент національної валюти. Окрім цього, зі змісту п.1.2 додаткової угоди № 11 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 4560 заборгованість за Індивідуальною угодою ВТ 4560/4560-К становить 179 072,83 дол. США. При цьому, відповідно до графіку погашення та розрахунку орієнтованої сукупної вартості споживчого кредиту фактична заборгованість за даним кредитом станом на 28.08.2014 року становить 169 513,97 дол. США. Також позивач вказує, що аналогічна ситуація при укладення додаткової угоди від 03.04.2014 року, сума в угоді - 175 586,72 дол. США, в розрахунку орієнтованої сукупної вартості кредиту вказана 170 172,73 дол. США. Таким чином, укладенні [PERSON] з ПАТ «Універсал Банк» договори про зобовязання Банком надати кредитні кошти повинні бути визнані недійсними на підставі ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови таких правочинів є несправедливими, при їх укладенні не була надана повна, своєчасна та достовірна інформація про умови договорів, порядок кредитування й супутні послуги. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять зад волити повністю. В судове засідання представник відповідача не зявився, не повідомивши суд про причну неявки, хоча про час та місце слухання справи Банк був належним чином повідомлений. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що між дружиною позивача, [PERSON] та ПАТ „Універсал Банк 23.05.2008 року було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4560 за умовами якого Банк зобов»язувався надавати його дружині [PERSON] кредитні послуги у валютах, в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 285 000,00 дол. США. Відповідно до п. 1.1.1. генеральному договору про надання кредитних послуг № ВL4560 визначається, що умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов»язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформляється додатковою угодою до цього Договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невідємною частиною цього Договору. Так на виконання умов договору, було укладено додаткову угоду № ВL 4560/4560-К до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560, за умовами якої Банк зобов»язуєтьсянадати [PERSON] кредитні кошти в розмір 200 000,00 дол. США під 14 % річних. Термін та розмір повернення кредиту повинно здійснюватись відповідно до встановлено Графіку погашення кредиту згідно Додатку № 1 до цієї Індивідуальної угоди (п. 2.2), вид платежу - ануїтет; додаткова угода № ВL 4560/ВL4560-КL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 4560, за умовами якої Банк зобов»язується встановити ліміт [PERSON] за кредитною лінією в сумі 85 000,00 дол. США під 14% річних. Пунктом 2.2 передбачається, що ліміт кредитної ліній встановлюється на строк 12 місяців, при цьому Позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах такого ліміту кредитної лінії, не пізніше 30 квітня 2009 року. При цьому пунктом 2.3 встановлено, що граничний термін повернення кредиту 01 травня 2023 р.. В подальшому, неодноразово до вищезазначеного Генерального договору про надання кредитних послуг укладалось ряд додаткових угод, зокрема: 15 червня 2009 року, на підставі якої було змінено відсоткову ставку за користування кредитною лінією в розмірі 85 000,00 дол. США (з 15.06.2009 року по 31.05.2010 року - 11%, з 01.06.2010 року по 31 травня 2012 року - 17,5%, з 01.06.2012 року 15,25% ) та встановлено кінцевий строк погашення кредиту 01 червня 2024 року. Погоджено, що станом на 15.06.2009 року сума заборгованості по кредиту № BL 4560/BL 4560-KL+ складає 83 805,02 дол. США, а місяний ануїтет ний платіж становить 956, 94 дол. США. Аналогічно по кредиту № BL 4560/BL 4560-KL усма заборгованості 193 852, 17 дол. США, місячний ануїтетний платіж 2 294, 96 дол. США. 03 квітня 2014 року, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВЬ 4560/ВL4560-КL+, визначена фактична заборгованість в сумі 76 705,11 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року -11%, з 01.10.2014 року - 16,04%. Аналогічно, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВL4560-К, за змістом якої визначена фактична заборгованість в сумі 175 586,72 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року - 11%, з 01.10.2014 року - 16,04%. В обох кредитах встановлений ануїтетний платіж. 28 серпня 2014 року, викладено у новій редакції умови додаткової угоди ВL 4560/ВL4560-К, визначена фактична заборгованість в сумі 179 072,83 дол. США, встановлена відсоткова ставка з 01.08.2014 року по 30.11.2014 року -9 %, з 01.12.2014 року - 15,52 %. Позивач вказує, що про укладення вищевказаних додаткових угод, йому також не було відомо. При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Як видно із оскаржуваного кредитного договору та додатків до такого, сторони договору досягнули згоди щодо всіх істотних умов, [PERSON]В, як позичальник отримала від банку повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, як того вимагає ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", про що свідчать підпис позичальника [PERSON] на генеральному договорі та додаткових угодах до нього, а також відсутність оскарження з її боку таких. Окрім цього, ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі ненадання зазначеної у даній частині інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Виходячи із змісту ст.ст. 15, 23 ЗУ ««Про захист прав споживачів», відповідальність у вигляді визнання недійсним кредитного договору не передбачена Відповідно до п.2 ч.5 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Проаналізувавши положення Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4560 та додаткових угод № ВL 4560/4560-К і № ВL 4560/ВL4560-КL+ укладених 28.05.2008 року, суд приходить до висновку, що наведені позивачем положення договору, які містять зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, не є несправедливими, відповіда.nm вимогам Закону України „Захист прав споживачів" та виражає волю обох сторін договору. Окрім цього, пункт 3.4. генерального договору визначає обовязки позичальника. Позивачем не наведено, а судом не встановлено жодних жорстких обов'язків споживача. Суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про безпідставність тверджень позивача про несправедливість умов п.3.4. генерального договору та невідповідність таких ЗУ «Про захист прав споживачів». Окрім цього, Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абзацу 3,4 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг) Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України) має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу) Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та враховуючи те, що відповідно до п. 3 ст. 3 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, дружина позивача [PERSON] була вільною у виборі фінансової установи та у прийнятті запропонованих умов кредитного договору. Доводи позивача про порушення його прав та прав його дружини [PERSON] як споживачів кредитних послуг є необґрунтованими та безпідставними. Судом встановлено, що в рахунок забезпечення виконання Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4560 від 23.05.2008 року, між [PERSON] та Банком було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3229.за умовами, якого передано в іпотеку майно нерухоме майно, а саме : житловий будинок № 21, який знаходиться по вулиці Дніcтрова у місті Пустомити, Львівської області; земельну ділянку, площею 0,1999 .га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0021, що розташована за адресою Львівська обл., м. Пустомити, вул. Дністрова, буд № 21. Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Судом встановлено, що вищевказане майно набуте [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON], що сторонами не оспорюється. В свою чергу, ст. 65 Сімейного кодексу України передбачає правовий режим щодо розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружися. Ст. 578 ЦК України визначає, що майно, яке є у спільній власності, може бути передано у заставулише за згодой усіх співвласників. Аналогічна норма дублюється статтею 6 Закону України «Про іпотеку», зазначаючи про обовязковість наявності нотаріально посвідченої згоди усіх співвласників майна, що є у спільній власності для укладення договору іпотеки. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши представлені суду докази зокрема, копію нотаріальної справи заведеної приватним нотаріусом [PERSON] заведеної при посвідченні договору іпотеки від 23.05.2008 року, за реєстровим № 3229, встановлено наявність нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 23.05.2008 року за реєстровим № 3228, згідно якої [PERSON]В, надав згоду своїй дружині [PERSON] на передачу в іпотеку належного їм нерухомого майно, а саме : житловий будинок № 21, який знаходиться по вулиці Дніcтрова у місті Пустомити, Львівської області; земельну ділянку, площею 0,1999 .га, кадастровий номер 4623610100:01:007:0021, що розташована за адресою Львівська обл., м. Пустомити, вул. Дністрова, буд № 21, що повністю спростовує та свідчить про безпідставність тверджень позивача про відсутність його згоди на укладення оскаржуваного договору іпотеки. Окрім цього, суд критично оцінює твердження позивача про нікчемність договору іпотеки, з підстав не залучення при укладенні правочину органу опіки та піклування, так як неповнолітня дочка [PERSON] має право на користування переданим в іпотеку житлом, яке являється її єдиним місцем проживання, оскільки неповнолітня дочка позивача [PERSON] [INFO], тобто народилась через два роки після укладення договору, та жодних майнових прав до свого народження на дане нерухоме майно у неї не виникало, що свідчить про безпідставність тверджень позивача. За вказаних вище обставин, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог позивача, а тому такі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed