Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах її малолітньої доньки [PERSON] до відповідача [PERSON] та в кінцевій редакції своїх вимог просила суд стягнути з відповідача 500 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди завданої смертю її батька. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] внаслідок ДТП загинув [PERSON], з яким вона проживала з 1998 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу і від якого [INFO] народилась донька [PERSON]. Винним у смерті [PERSON] є водій автомобіля "Пежо-Партнер" р.н.з. [NUMBER] [PERSON], який керував ним у стані алкогольного сп'яніння і який у с. Жовтанці Кам'янка-Бузького району здійснив наїзд на [PERSON] Зазначила, що після смерті [PERSON] всі життєві плани рухнули, життя кардинально змінилося, не стало жодних планів на майбутнє, вони не отримали будь-якої матеріальної та моральної підтримки. А відповідач навіть не вибачився перед ними за вчинене. Натомість брат [PERSON] який був визнаний з невідомих причин потерпілим, отримав матеріальну компенсацію. Вказує, що малолітня [PERSON] зазнала моральної травми через смерть свого батька, так як стала напівсиротою, вона як мати протягом року не могла вивести її з тяжкого подавленого стану, вона постійно плакала, батько їй снився, вона зривалася зі сну і говорила, що батько її кличе. Вона була присутня на похоронах і не розуміла, що відбувається, що батька більше не буде. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення подібні до тих, що вказані у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти таких вимог заперечив, зазначив, що дії відповідача не перебувають у причинному зв'язку із смертю [PERSON], оскільки відповідач був засуджений за ст. 135 КК України. Однак, відповідач з огляду на те, що в даній категорії справ відшкодування відбувається незалежно від вини, вважає достатнім та виправданим здійснити відшкодування моральної шкоди на рівні 10 тис. грн. Зокрема вказує, що суду належить врахувати, що в смерті [PERSON] має місце груба необережність його самого, а шкода була відшкодована брату покійного. Представник третьої особи - Служби у справах дітей судове засідання не прибув, однак на адресу суду надійшла заява (а.с. 84) про розгляд справи без участі такого представника, а рішення вважав прийняти на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового слухання повідомлявся належним чином (а.с. 62,77). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10.11.2008р. (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO], що доводиться копією свідоцтва про його смерть виданого повторно серії [NUMBER] від 27.02.2014р. (а.с. 10). Як видно із вироку Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 10.10.2013р., який не оскаржений та набрав законної сили, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України і йому було призначено покарання у виді 1 рік обмеження волі із іспитовим строком 1 рік. Цим вироком встановлено, що [INFO] близько 02:40 хв. [PERSON] керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем "Пежо Партнер" р.н. [NUMBER] та рухаючись автодорогою сполученням Львів-Луцьк в напрямку м. Львова, при проїзді ділянки дороги в районі 9км.+965м., що в с. Жовтанці Кам'янка-Бузького району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок наїзду останній отримав тілесні ушкодження та після його доставки до Кам'янка-Бузької ЦРЛ від отриманих травм помер (а.с. 5-7). Постановою про закриття кримінальної справи від 19.09.2012р. стверджується, що кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно цієї постанови, при отриманих слідством вихідних даних водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт виходу пішохода на проїзну частину дороги на такій віддалі до автомобіля "Пежо Партнер" р.н. [NUMBER], яка вже була недостатньою для уникнення наїзду (а.с. 37). Із заяви [PERSON] від 06.11.2015р. видно, що такий отримав грошове відшкодування у розмірі 40 тис. грн. від [PERSON], як компенсація за нанесену моральну та матеріальну шкоду, завдані збитки в результаті ДТП, яка сталася 28.04.2012р. в с. Жовтанці (а.с. 55). Розглядаючи даний спір, суд відзначає, що такий виник з приводу відшкодування моральної шкоди, яка завдана у зв'язку із смертю [PERSON], який загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Також, згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачка правомірно просить суд відшкодувати моральну шкоду, так як [PERSON], який був батьком малолітньої [PERSON] помер внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля "Пежо Партнер" р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Таким чином, між моральною шкодою, яка завдана малолітній [PERSON] та дією джерела підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON] є причинно-наслідковий зв'язок, що доводиться вироком суду від 10.10.2012р., який набрав законної сили. Причому суд відзначає, що за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком суду від 10.10.2013р. встановлено, що [PERSON] керуючи автомобілем у стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд на пішохода [PERSON] від чого і настала смерть останнього. Цих обставин для суду є достатньо, щоб визначити обов'язок відповідача здійснити відшкодування, які визначені законом. А тому, суд відхиляє посилання сторони відповідача щодо відсутності причинного зв'язку між діями відповідача та смертю [PERSON] Сам факт кваліфікації дій [PERSON] за ст. 135, а не за ст. 286 КК України не виключає відповідальність його за цивільно-правовими наслідками, які настали в конкретних обставинах справи, так як за приписами ч. 4 ст. 61 ЦПК та чи інша правова кваліфікація не має якогось обов'язкового значення. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При чому, суд враховує, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. Так, суд вважає, що сам факт смерті батька малолітньої [PERSON] при встановлених обставинах справи, свідчить про завдання їй моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала і її вимушених негативних життєвих змінах. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та життєві зміни малолітньої [PERSON] об'єктивно неможливо, так як таке поняття як "життя людини" не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Тому, суд при вирішенні даної справи керується засадами розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції у відносинах сторін та окрім самого факту завдання моральної шкоди позивачам, враховує також права та інтереси відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди суд відповідно до ст. 1193 ЦК України враховує, що мала місце груба необережність потерпілого, оскільки як видно із постанови про закриття кримінальної справи від 19.09.2012р., яка базується на відповідних висновках автотехнічної експертизи, причиною ДТП є факт виходу пішохода на проїзну частину на такій відстані до автомобіля, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду, а також враховує факт перебування водія - відповідача по справі, у стані алкогольного сп'яніння та залишення [PERSON] після ДТП без допомоги, і тому вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити на рівні 100 000,00 грн., так як донька покійного [PERSON] - [PERSON] на момент завдання шкоди та на момент розгляду справи є малолітньою, а тому душевні страждання та вимушеність її життєвих змін, у зв'язку із втратою батька є тяжкими, а час та зусилля, необхідні для відновлення її повноцінного життя є довгим та складним. Тому, суд визначає суму до відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. і вважає таке відшкодування достатнім. За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Одночасно, враховуючи той факт, що позивачка при подачі даного позову звільнена від сплати судового збору, то суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial