Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] [INFO], встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні доньки шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватися із донькою у понеділок, середу, п'ятницю, суботу та неділю з 17.00 до 20.00; два рази на рік тривалістю два тижня для оздоровлення дитини. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Станом на сьогоднішній день сторони проживають окремо, спільного побуту не мають. Дитина постійно проживає разом з відповідачем, а також з моменту розірвання шлюбу і до цього часу вона чинить перешкоди спілкуванню позивача з дитиною. На спроби позивача домовитися про час, коли він зможе спілкуватися з дитиною, відповідач не реагує. Також зауважив, що бажає брати участь у вихованні своєї дитини та бути частиною її життя, але через протиріччя з відповідачем такої можливості не має. При цьому жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з донькою, спричинить тому шкоду, не існує. Позивач є фізично та психічно здоровою людиною, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. У зв'язку з чим ним було прийнято рішення про звернення до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, шляхом встановлення прийнятного порядку участі у вихованні дитини. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги та встановити порядок спілкування з дитиною. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмові заперечення по суті позовних вимог, відповідно до яких просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову на підставі того, що позивач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, не надає згоди на виїзд дитини за кордон і задоволення позовних вимог може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Крім того позивачем [PERSON] також не надано доказів на підтвердження тому, що відповідач дійсно чинять перешкоди його спілкуванню з донькою, як не надано і доказів того, що позивач звертався до служби у справах дітей за місцем проживання дитини для визначення способу його участі у вихованні дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву, відповідно до якої проти позову не заперечували, розгляд справи просили провести без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення відповідача та інші матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05 липня 2013 року у родині [PERSON] та [PERSON]. народилася донька [PERSON], про що виконавчий комітет Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області в книзі реєстрації народжень 15 липня 2013 року зроблено актовий запис N 19, та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19.09.2013 р. по справі № 636/3799/13ц з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2015 р. по справі № 636/1343/15ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно витягу з протоколу N 7 від 10 жовтня 2018 року орган опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області на засіданні органу опіки та піклування було розглянуте питання про затвердження висновку про недоцільність встановлення порядку участі батька - [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] [INFO] Членами комісії прийняте рішення про надання висновку про недоцільність встановлення порядку спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] в зв'язку з передчасністю звернення до суду та не відповідності такого порядку інтересам дитини. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Декларацією прав дитини, Конституції України, СК України, Закону України "Про охорону дитинства". Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Конвенції, проголошено, що кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі "Хант проти України"). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статті 32, ;an=718">51 Конституції України передбачають, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статті 11, 12, 14 Закону України "Про охорону дитинства" визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України, зокрема окреслений порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що малолітня [PERSON] [INFO] проживає разом із матір'ю [PERSON], після розірвання шлюбу між батьками - сторонами по справі. [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 153, 157 СК України чинить перешкоди у спілкування доньки із батьком. Водночас батько [PERSON] виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. Посилання відповідача на те, що [PERSON] не надав згоду на виїзд дитини за кордон для лікування та оздоровлення, а також що дитина проходить регулярне обстеження і лікування в медичних закладах і [PERSON] не приймає участі в лікування не знайшли свого підтвердження в суді і відповідно до положень ст. ст. 151, 153 СК України не може слугувати підставою для обмеження спілкування батька та доньки, право яких на спілкування між собою охороняється законом. Відповідачем не надано доказів, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні [PERSON] донькою [PERSON] Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Висновок органу опіки та піклування Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області про недоцільність встановлення порядку спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] не містить будь-якої інформації про не відповідність такого графіку інтересам дитини, а тому суд не може погодитись з висновком. Відтак, права позивача на спілкування з дитиною мають бути захищені у обраний спосіб, що відповідає допущеному порушенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial