Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи служби у справах дітей Бершадської РДА про встановлення порядку користування приміщенням квартири, усунення перешкод у користуванні приміщеннями квартири , усунення перешкод у користуванні квартирою, заборону вчинення дій та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що з 3 липня 1992 року по 09 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] . Після розірвання шлюбу вони продовжили проживати в приватизованій квартирі, за адресою [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної спільної часткової власності. Після розірвання шлюбу відповідач по своїй ініціативі вирішив проживати в житловій кімнаті №11 на плані технічного паспорту, а інші кімнати залишилися у загальному користуванні. Однак відповідач чинить негативні дії в сім"ї , що призводить до численних скандалів, що робить неможливим подальше спільне проживання, вважає, що відповідачем штучно створюються такі умови, які унеможливлюють користування та володіння належними частками нерухомого майна. На даний час вони з сином фактично позбавленні можливості користуватися та володіти своїми частками у квартирі. Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити їх права користування та володіння належним їм майном, яке знаходиться у квартирі виносячи його у невідомому напрямку. Крім того стверджує, що протиправними діями відповідача та вчинення перешкод щодо користування домашніми речами, які були придбані за спільні кошти їй завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, у нехтуванні відповідачем її законних вимог і відповідності неможливості реалізувати свої права власника, у використовуванні відповідачем свого домінуючого положення над нею, оскільки він являється інвалідом 2 групи , що як він вважає надає йому більше прав на дану квартиру, тому вона звернулася до суду з даним позовом і просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши окрему житлову кімнату, площею 13,2 м. кв. в користування відповідача - [PERSON]., в користування позивачки [PERSON] виділити житлову кімнату №6 на плані технічного паспорту площею 18,9 кв.м., у користування [PERSON] виділити житлову кімнату №4 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м., нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні зобов"язати відповідача [PERSON] не чинити перешкодив користуванні та володінні належними кожному із них по 1/3 частині квартири та стягнути з відповідача на її користь та користь сина 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав , стверджує, що незважаючи на розірвання шлюбу сторони продовжують проживати , як одна родина. Між ними була досягнута домовленість щодо користування приміщеннями квартири і відповідач [PERSON] жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинив. Крім того після розлучення відповідач добровільно став проживати у житловій кімнаті № 11 по плану технічного паспорту площею 13.2 кв.м., незважаючи на те, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Крім того вважає, що відповідач , як інвалід війни ІІ групи має право на додаткову житлову площу , у розмірі 10 кв.м..Також вважає, що в позовній заяві не має об"єктивного підтвердження неправомірних дій відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача , а тому на відповідача не може бути покладено обов"язок відшкодувати її. Стверджує, що позивачем не доведено належним доказами наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння моральних страждань, не доведено вину відповідача, не надано доказів причинно-наслідкового зв"язку між діями відповідача та начебто завданою шкодою. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Бершадської РДА, Ясинська О.В., в судовому засіданні висловилася за задоволення позову [PERSON], оскільки відповідач [PERSON]неодноразово погрожував позивачці фізичною розправою та завдавав тілесних ушкоджень , що ставало причиною звернення в Бершадський РВ з відповідними заявами. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника відповідача [PERSON] , представника служби у справах дітей Бершадської РДА Ясинської О.В. та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 12 лютого 2009 року, виданого виконавчим комітетом Бершадської міської ради [PERSON] [PERSON], [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних долях ( по 1/3 частині кожному). Спірна квартира, згідно технічному паспорту, має три житлові кімнати, загальною площею - 89,7 кв.м, в тому числі житловою - 20,7 кв.м, 18,9 кв.м, 13,1 кв.м. та допоміжні приміщення: тамбур-4,1кв.м., коридор- 6,1 кв.м., коридор 1,4 кв.м., лоджія- 4,0 кв.м., коридор - 8,0 кв.м., туалет-1,3 кв.м., ванна -2,7 кв.м., кухня -11.4 кв.м. та має один вхід в квартиру. В даній квартирі на сьогоднішній день зареєстровані: позивачка , відповідач, та їх неповнолітній син [PERSON] [INFO]. Позивачка [PERSON] стверджує, що на теперішній час між співвласниками даної квартири виникли суперечки та конфлікти щодо спільного сімейного проживання, а також відповідно порядку користування та володіння спільною квартирою. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідач уникає таких домовленостей, перешкоджає позивачу користуватися своєю часткою у спільній власності. Відповідно до ст..156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що питання реального розподілу квартира не ставиться, а також враховуючи, що відповідач добровільно став проживати у житловій кімнаті № 11 по плану технічного паспорта площею 13,2 кв.м., що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, суд вважає за необхідне, заявлений порядок зберегти та визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши окрему житлову кімнату, площею 13,2 м. кв. в користування відповідача - [PERSON]., в користування позивачки [PERSON] виділити житлову кімнату №6 на плані технічного паспорту площею 18,9 кв.м., у користування [PERSON] виділити житлову кімнату №4 на плані технічного паспорту площею 20,7 кв.м. та лоджію площею 4,0 кв.м. Нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні сторін. Твердження представника відповідача [PERSON], що відповідач [PERSON], як інвалід війни ІІ групи має право на додаткову житлову площу у розмірі 10 кв.м. , відповідно до ст. 49 Житлового кодексу України у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ст. 49 ЖК України понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено. Дана норма ЖК застосовується при наданні громадянам житла, а не під час його розподілу, чи встановлення порядку користування. Крім того відповідачем не доведено, що він взагалі має право на додаткову жилу площу. Згідно ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи , які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності зі ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доцільно зазначити, що згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не надано суду об'єктивних доказів завдання їй та її синові моральних страждань (шкоди), а також недоказаним є причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та моральними стражданнями позивача. Тому позовні вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Враховуючи , що позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено частково, тільки в частині встановлення порядку користування квартирою, судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом війни ІІ групи та звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п.8 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial