Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) звернувлося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 16.02.2006 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48 відсотків річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови кредитного договору щодо внесення щомісячного платежу відповідач виконував не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 29570,91 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3837 грн. 37 коп., заборгованості з процентів в сумі 23849 грн. 21 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 1384 грн. 33 коп., тому просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд задовільнити позов при цьому пояснюючи, що за кредитним договором від 16.02.2006 року відповідачці відкрито два карткових рахунка [NUMBER] та [NUMBER] з кредитним лімітом за кожним рахунком 5000грн., та уточнив, що даний спір стосується невиконання відповідачкою умов договору кредитування від 16.02.2006 року за картковим рахунком [NUMBER] в сумі заборгованості 29570,91 грн., також вказує, щодо дотриманя банком строку позовної давності, вважаючи, що він не порушений, оскільки відповівдачці відкрито відновлювальну кредитну лінію за договором який діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, і у відповідності до п.9.12 Договору ні вона, ні позивач протягом цього строку не поінформували другу сторону про припинення дії цього Договору, тому він автоматично пролонговувався. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення пояснюючи, що обставини справи, які підлягають доказуванню вже встановлені судовим рішенням від 26.02.2014р. у справі між сторонами про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором, але за іншим картковим рахунком, тому у даній справі не підлягають повторному доказуванню, окрім того зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, як щодо стягнення штрафних санкцій за порушення виконання зобов"язання, так і щодо стягнення основної заборгованості за кредитом. Від представника відповідача також до суду надійшла заява про застосування до правовідносин строку позоної давності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши в сукупності зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Матеріалами справи підтверджується, що 16 лютого 2006 року відповідач [PERSON] подала банку заяву на отримання кредитної картки VISA Classic [NUMBER] та [NUMBER] з кредитним лімітом за кожним рахунком 5000грн. ( а.с.7), базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 4% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти, який встановлено на 24 місяці, тобто до 16 лютого 2008 року. А отже, строк погашення кредиту в повному обсязі, є останній день місяця, який вказано у платіжній карті, тобто 16 лютого 2008 року. З тарифів та умов обслуговування кредитних карт (а.с.116) вбачається, що розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10$ та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця слідуючого за звітним, але вказані тарифи не підписані відповідачем. На підтвердження укладення кредитного договору позивач також надав Умови і правила надання банківських послуг (а.с.8-11), які не містять підпису відповідача. Умови і правила надання банківських послуг стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви цього позичальника. Також позивачем надано Пам'ятку клієнта по обслуговуванню кредитних карт в Приватбанку ( а.с.113), яка теж не підписана відповідачем і яка відповідно до п.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, разом із Умови і правила надання банківських послуг та тарифами оформляється і є невід'ємною частиною договору при видачі платіжної картки по кредитній схемі. Позивач зазначав, що відповідач порушив Правила користування карткою щодо своєчасного погашення процентів за користування кредитом та повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за картковим рахунком № 4405885028386792, яка на 14.10.2013р. становить 29570 грн.91 коп., та яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3837 грн. 37 коп., заборгованості з процентів в сумі 23849 грн. 21 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 1384 грн. 33 коп. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості та виписками з рахунку ( а.с.4-5, 109-112). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 267 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Суд враховує, що правила продовження дій картки, строки та порядок погашення заборгованості визначені Умовами та правилами надання банківських послуг за карткою. Зокрема, пункт 9.3 визначає, що картка відкрита на невизначений строк, крім випадків, установлених пунктами 9.6, 9.7 Умов договору. У цих пунктах вказано, за яких умов дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку. Таким чином, зазначення у договорі, що картка відкрита на невизначений строк, не свідчить про те, що він не має строку виконання договору, адже пунктами 9.6, 9.7 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується. Розрахунком заборгованості підтверджується, що прострочена заборгованість за кредитом виникла 02.10.2006 року і з цього часу будь-які операції по картковому рахунку не проводяться, за винятком нарахування банком процентів за користування кредитним лімітом, а останнє погашення відповідачкою кредиту відбулосі 31.08.2006 року (а.с.4-5). За таких обставин суд приходить до висновку, що у банка виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним вище договором 31.08.2006 року. До суду ж позивач звернувся лише 05 листопада 2013 року, а отже поза межами строку позовної давності. Правова позиція про те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Мета кредиту є істотною умовою кредитного договору, а доказів, що відповідачу видано не споживчий кредит, банк не надав. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. В своїх обгрунтуваннях причин пропуску строку позовної давності позивач не навів переконливих доводів щодо поважності причин їх пропуску, навпаки стверджуючи, що строк позовної давності не порушено, але його доводи спростовуютьтся вищевстановленими обставинами справи та доказами, яким суд також надав оцінку вище. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, тому суд застосовує цей строк позовної давності з урахуванням заяви про це представника відповідача, та відмовляє позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed