Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

26.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконкому Козятинської міської ради Вінницької області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] , про визнання частково незаконним рішення виконавчого комітету та про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, у якому просив суд поновити строк позовної давності, визнати незаконним п. 1.5. рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №20 від 28.01.2000 «Про приватизацію державного житлового фонду» про безоплатну передачу у власність [PERSON] і членам його сім`ї квартири [ADDRESS] , в частині приватизації та передачі у власність [PERSON] ј долі квартири [ADDRESS] , та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане органом приватизації, виконавчим комітетом Козятинської міської ради Вінницької області 3 лютого 2000 року, в частині належності на праві власності позивачу [PERSON] ј долі квартири [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на те, що у 1979 році його батько [PERSON] , згідно рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №1 від 05.01.1979 року, отримав ордер на зайняття 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] , (на той час), потім перейменована на [ADDRESS] . [PERSON] народився [INFO] . [INFO] його батько помер. Лицевий рахунок ордера на квартиру був переоформлений з [PERSON] на його матір [PERSON] . Сам же [PERSON] за даною адресою був прописаний 27.05.1998. 25.06.1998 після закінчення загальнооосвітньої школи, вступив на навчання до Київського інституту Військово-повітряних сил, де в якості курсанта провчився до 21.06.2001. Після закінчення навчання в інституті ВПС України, отримав призначення на проходження військової служби в якості офіцера, спочатку в м. Очаків (з 24.06.2001 по 12.08.2004), потім в смт. Новофедорівка (з 12.08.2004 по 21.09.2013), в складі Національного контингенту в ряді Африканських країн (2013-2014 роки), потім знову в смт. Новофедорівка, а з 29.09.2014 по теперішній час служить та проживає в м. Миколаїв. У зв`язку з вирішенням питання про отримання жилої площі по місцю проходження служби, в серпні 2020 року [PERSON] звернувся до КП «Козятинське міське бюро технічної інвентаризації» за довідкою, і дізнався, що є співвласником ј частки квартири [ADDRESS] , де проживає та зареєстрована його мати [PERSON] . Як йому стало відомо від матері, право спільної часткової власності на зазначену нерухомість у нього виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації 3 лютого 2000 року, відповідно до рішення виконкому комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 28 січня 2000 року, згідно якого, за адресою по [ADDRESS] , було приватизовано в рівних долях, на праві спільної часткової власності, [PERSON] ј, [PERSON] ј, [PERSON] ј, [PERSON] ј частини кожним. [PERSON] зазначив, що після закінчення школи у вказаній квартирі у м. Козятині він не проживав, оскільки навчався та в подальшому працював в інших містах. Мати [PERSON] без відома та згоди вписала його у свідоцтво про право власності. Позивач вказує, що жодних заяв та згоди на приватизацію не писав та не підписував. Про факт приватизації квартири взагалі не знав. Вважає, що приватизація квартири є незаконною, оскільки рішення прийняте без врахування його думки, подальших планів та права вибору користування житлом. Ухвалою суду від 30.04.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні 03.09.2021 представник позивача [PERSON] вказав, що наполягає на задоволенні вимог свого довірителя, надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, не заперечува щодо заочного вирішення справи. Відповідач - Виконком Козятинської міської ради Вінницької області був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву та заяв чи клопотань на адресу суду від нього не надходило. Треті особи не заперечували щодо задоволення позову. Статтею 280 ЦПК України\~визначено умови проведення заочного розгляду справи. Так, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі\~ст. 280 ЦПК України,\~суд вважає можливим ухвалити заочне рішення за наявними у суду матеріалами, оскільки позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до такого висновку. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Судом встановлені такі обставини. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 01.08.1973 за актовим записом №7, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.19). Згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с.31). З рішення Виконавчого комітету Козятинської ради народних депутатів від 05.01.1979 №2, вбачається, що [PERSON] надано комунальну двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Склад сім`ї 3 особи (а.с.21). Рішенням Козятинської міської ради Вінницької області №20 від 28.01.2000 про приватизацію державного житлового фонду ухвалено оформити право приватної власності на квартири з безоплатною передачею у власність громадян, а Козятинському бюро технічної інвентаризації зареєструвати, зокрема згідно п.1.5, житло по [ADDRESS] , що складається з 2-х кімнат загальною площею 65,6 м.кв., відновною вартістю десять гривень 36 копійок, згідно з розрахунком передати в приватну спільну власність [PERSON] , який прописаний та проживає в цій квартирі. Склад сім`ї- в т.ч. дружина, син, син (а.с.14-15). Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Козятинською міською радою від 03.02.2000, квартира за адресою: [ADDRESS] , д належить на праві приватної спільної власності [PERSON] (1/4) та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також у розмірі 1/4 кожному (а.с.16).до Відповідно до Технічного паспорта квартири [ADDRESS] , власниками зазначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у ј частині кожного (а.с. 17-18). З відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником ј квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 03.02.2000, на житло, видане Козятинською міською радою Вінницької області, згідно розпорядження від 03.02.2000 №21. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису 15.10.2012 (а.с.22). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року (у редакції, чинній на час проведення приватизації), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Також процедура передачі будинків у власність громадянам була врегульована Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56. Таке положення було чинним на момент приватизації вкартири у 2000 році. Зі змісту пунктів 18, 19, 20, 21 Положення (у редакції, чинній на момент приватизації квартири) убачається, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Вказаним Положенням визначено форму заяви, яка подається для приватизації житла - додаток 2 до Положення. Відповідно до змісту такої заяви вона повинна містити підписи наймача та повнолітніх членів його сім`ї. Такі підписи мають бути засвідчені керівником підприємства по обслуговуванню житла. Згідно наявної у матеріалах копії паспорта, [PERSON] народився [INFO] , тобто повноліття він досяг [INFO] . Отже, на час проведення приватизації у 2000 році він був повнолітнім, а тому на вказаній вище заяві вимагався його підпис, тобто згода на приватизацію житла. Однак у матеріалах справи не міститься жодного документа, який підтвердив згоду [PERSON] щодо реалізації ним права на приватизацію квартири [ADDRESS] у ј частині. Його представник та треті особи - мати та брат вказують, що ані вони, ані позивач таких підписів на заяві не ставили. Відповідачем також не надано доказів, що [PERSON] погодився реалізувати своє право на приватизацію засвідчивши це на відповідній заяві своїм підписом. Також позивач вказував, що він фактично і не міг підписати таку заяву, оскільки був відсутність у той час у м. Козятині. Так, на підтвердження своєї відсутності у місті в період приватизації квартири, та, відповідно, його необізнаності про вчинені дії щодо зазначення його - [PERSON] як особи, яка таким правом бажає скористатись, він надав наступні документи. Згідно з Додатком до диплома про вищу освіту [NUMBER] , [PERSON] навчався у Васильківському коледжі Військово-Повітряних сил в період з 25.07.1998 по 24.06.2001. Витягом із послужного списку також підтверджується, що позивач служить у Збройних Силах України з 25.07.1998 по 01.09.2020 (а.с.28). З довідки №1/153 від 23.06.2001 вбачається, що [PERSON] в період проходження військової служби у Васильківському коледжі житлом не забезпечувався, знаходився на казарменому положенні (а.с.25). Відповідно до довідки від 23.09.2015 №4802-1302 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно Довідки №792 від 07.10.2020 [PERSON] проходить військові службу в Збройних силах України на посаді начальника обслуги обслуговування авіаційного обладнання ІАС ВЕ в/ч [NUMBER] , призначення на позаду відбулося наказом №151 від 29.09.2014 (а.с.24). З 13.05.2021 по теперішній час [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (а.с.30). Отже, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача у частині визнання незаконним п.1.5 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №20 від 28.01.2000 року, «Про приватизацію державного житлового фонду» про безоплатну передачу у власність [PERSON] і членам його сімї квартири [ADDRESS] , в частині приватизації та передачі у власність [PERSON] , ј долі квартири [ADDRESS] та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації, виконавчим комітетом Козятинської міської ради Вінницької області 3 лютого 2000 року, в частині належності на праві власності [PERSON] , ј долі квартири [ADDRESS] , підлягають задоволенню, оскільки таке рішення було прийнято за відсутності згоди на це [PERSON] , тобто з порушенням процедури, що визначена Положенням. Статтею 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень», способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, є обгрунтованою також вимога щодо визнання недійсним в частині належності на праві власності [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS] , оскільки рішення уповноваженого органу, яким відповідне право [PERSON] засвідчене, у відповідній частині скасовано, і це є ефективний спосіб захисту його прав. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19. Враховуючи вищезазначене, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved