Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.12.2017 року близько 13.10 год. на мосту по вул.Кіото в м.Києві (біля магазину «Леруа Мерлен») автомобіль «Мазда 5» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus RX200Т» д.н.з. [NUMBER] , що належить їй, під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. [PERSON] з місця ДТП втік. Як зазначає позивач, в результаті ДТП їй завдано матеріальний збиток в розмірі 1 058 284,63 грн., що підтверджується звітом № 1079 про оцінку її автомобіля від 08.12.2017 року, складеного ФОП [PERSON] , а також сплачено 3000,00 грн. за складення вказаного звіту. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] та власника автомобіля [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АМ/0252730 з лімітом відповідальності 100 000,00 грн., франшизою 1000,00 грн. 12.08.2018 року нею отримано страхове відшкодування від страхової компанії в розмірі 99 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , як власника джерела підвищеної небезпеки, та відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, солідарно, завдану шкоду в розмірі 959 284,63 грн., 3 % річних в розмірі 10 644,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 43 891,58 грн., 3000,00 грн. за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, а також судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06.06.2018 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву. У даних запереченнях представник відповідача вважає позовні вимоги до [PERSON] безпідставними та необґрунтованими, вказуючи на те, що відповідно до ст.1166 ЦПК України відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто безпосередньо на заподіювача. В момент ДТП [PERSON] не була володільцем автомобіля, а дорожньо-транспортна пригода сталась не з її вини, що встановлено постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20.04.2018 року у справі № 754/3617/18, а тому вона є неналежним відповідачем. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив в задоволенні позову до [PERSON] відмовити. 07.06.2018 року до суду надійшли заперечення-відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву, в яких представник відповідача не визнає позовні вимоги, вказуючи на те, що звіт № 1079 від 08.12.2017 року про оцінку автомобіля «Lexus RX200Т», д.н.з. [NUMBER] , є неналежним доказом, оскільки має лише припущення та отриманий позивачем в порушення норм ЦППК України. Посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] завдав їй матеріальних збитків є необґрунтованими та критичними, оскільки вони об`єктивно нічим не підтверджуються, відповідач не чинив неправомірних дій відносно позивача, а твердження позивача відносно протиправності дій відповідача є лише її оціночними судженнями. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] 30.07.2018 року до суду надійшла заява позивача в особі представника позивача [PERSON] про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до яких позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , солідарно, основний борг у відшкодування матеріальних збитків в розмірі 959 284,63 грн., 3 % річних в розмірі 18 922,87 грн., інфляційні в розмірі 51 916,99 грн., грошові кошти за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 3000,00 грн., судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.08.2018 року призначено по матеріалам справи автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.11.2018 року поновлено провадження у справі. 15.01.2019 року до суду надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів, солідарно, основний борг на відшкодування матеріальних збитків в розмірі 959 284,63 грн., 3 % річних в розмірі 32 247,73 грн., інфляційні в розмірі 104 321,00 грн., за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 3000,00 грн., судовий збір в розмірі 8810,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.03.2019 року призначено по матеріалам справи автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.02.2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 05.11.2021 року до суду надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] основний борг на відшкодування матеріальних збитків в розмірі 959 284,63 грн., 3 % річних в розмірі 112 985,33 грн., інфляційні в розмірі 290 109,24 грн., за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 3000,00 грн., а всього 1 365 379,20 грн., а також судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання, в якому просить провести судове засідання без участі позивача за наявними у матеріалах справи документами (доказами), позовні вимоги підтримує відповідно до уточнених позовних вимог та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову промову в судових дебатах, в якій просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позовних вимог та їх необґрунтованість, а також просить провести судове засідання за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявку суду не повідомив, явку свого представника не забезпечив. Враховуючи тривалість розгляду справи, наявність письмових заперечень сторони відповідача [PERSON] , суд вважає, що він мав достатньо часу та можливостей для захисту своїх прав, а тому вважає можливим розглянути справу в його відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля «Lexus RX200Т», д.н.з. [NUMBER] . 03.12.2017 року о 13.10 год., [PERSON] по вул.Кіото в м.Києві, керуючи автомобілем «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, після чого з місяця події зник, чим порушив п.11.3, 12.1, 13.1, 2.3 (б), 2.10 ПДР України. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року встановлено винність відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Як вбачається зі звіту про оцінку «Lexus RX200Т», д.н.з. [NUMBER] № [NUMBER] від 08.12.2017 року, складеного ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП становить 1 058 284,63 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за завдання шкоди майну в розмірі 100 000,00 грн. та франшизою в розмірі 1000,00 грн. Як стверджує позивач, і даний факт відповідачами не оспорено, страховою компанією було здійснено виплату частини завданої шкоди в межах ліміту відповідальності в розмірі 99 000,00 грн. Відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, різницю між реально завданими збитками та сплаченим страховим відшкодуванням, що становить 959 284,63 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 290 109,24 грн., 3 % річних в розмірі 112 985,33 грн., витрати за проведення оцінки пошкодженого КТЗ в розмірі 3000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810,00 грн. Відповідачі та їх представники проти позову заперечували, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для стягнення з них завданих збитків. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що відповідач є винним у заподіянні шкоди в результаті ДТП 03.12.2017 року, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль позивача, а тому з нього підлягає стягненню відшкодування шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром збитків та сплаченим страховим відшкодуванням. Вирішуючи питання про розмір відшкодування шкоди, який належить до стягнення, суд виходить з висновку експерта КНІСЕ за результатами проведення авто товарознавчої експертизи від 23.12.2019 року № 10704/19-54, відповідно до якого вартість матеріального збитку (шкоди), завданої позивачу внаслідок ДТП, що сталась 03.12.2017 року на мосту по вул.Кіото в м.Києві станом на 03.12.2017 року склала 924 358,59 грн. Також експертом встановлено, що автомобіль є ремонтопридатним. Вказаний висновок суд приймає до уваги як належний, достовірний та обґрунтований, при проведенні експертизи експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Таким чином, розмір завданої шкоди в сумі 924 358,59 грн. є обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні, не спростований належними та допустимими доказами в порядку ст. 76-77 ЦПК України. Відтак, з урахуванням сплати позивачу страховою компанією відповідача частини страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн. з відповідача належить стягнути різницю між реальними збитками та сплаченим страховим відшкодуванням розмірі 825 358,59 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню. Суд відхиляє доводи сторони відповідачів про відсутність правових підстав для стягнення шкоди, оскільки відповідач [PERSON] не є власником автомобіля, оскільки вимог про стягнення з неї завданої шкоди позивач не висуває відповідно до заяви про уточнення позовних вимог. Крім того, дані твердження спростовані витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] з посиланням на правові позиції Верховного Суду про те, що на сьогодні правовою підставою для законного управління авто є наявність посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд відхиляє з огляду на наступне. Так, заперечуючи проти позову з цих підстав стороною відповідача не спростовано вказані витяги щодо права власності на автомобіль «Мазда» за відповідачем [PERSON] , а також не спростовано витяг з бази ОСЦВП, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована, як водія саме цього транспортного засобу. Також, суд зауважує на те, що за фактом ДТП первісно було порушено кримінальне провадження, яке було закрито постановою слідчого Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 28.02.2018 року. Під час досудового розслідування слідчим не було встановлено факту того, що [PERSON] не мав права керування автомобілем «Мазда» чи неправомірно заволодів ним. Вказане в сукупності спростовує вказані твердження представника відповідача. Крім того, суд зауважує, що стороною відповідача не надано такого свідоцтва, в той час як позивач позбавлений можливості його отримати, що суд розцінює як спробу ухилення відповідача [PERSON] від відшкодування завданої шкоди. Що стосується посилань представника відповідача у письмовій промові в судових дебатах на те, що позивач розпорядилась за власним переконанням пошкодженим автомобілем, що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір завданої шкоди, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки розмір шкоди на момент її завдання визначено вищевказаним висновком експерта КНДІСЕ, який відповідачами у встановленому порядку не спростовано. Крім того, суд враховує і час, який минув з моменту ДТП - 03.12.2017 року по момент винесення рішення, а тому приходить до висновку про те, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана саме на момент ДТП та встановлена експертами. Також з відповідача [PERSON] належить стягнути витрати позивача на проведення оцінки пошкодженого КТЗ в розмірі 3000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. З огляду на те, що відповідач не виконав грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Перевіривши наданий представником позивача розрахунок у заяві про збільшення позовних вимог, суд вважає правильним механізм та розрахунки нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, вказані у ньому. Проте, з урахуванням висновку експерта КНДІСЕ вказані обрахунки мають бути здійснені, виходячи з розміру завданої шкоди, вказаної вище, в розмірі 825 358, 59 грн. Відтак, виходячи з вказаної суми розмір інфляційного збільшення має становити 249 606,99 грн., 3 % річних - 97 211,42 грн. Враховуючи наведене, суд також задовольняє позовні вимоги частково. Інші доводи сторони відповідачів на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову повністю чи в інших частинах не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810,00 грн.

Outcome: partial