Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.05.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21.05.2007 року. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачці [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 110 900,00 доларів США, а відповідачка зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.05.2017 року, згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,0% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. 26.02.2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою сторони погодили викласти Графік погашення кредиту в новій редакції. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором, між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки №115166 від 21.05.2007 року. 26.02.2009 року між Банком та Поручителем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки, якою [PERSON] надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов`язання за Кредитним договором. Відповідно до умов Договору поруки, [PERSON] зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. В результаті порушення умов договору станом на 10.11.2014 року відповідачі мають заборгованість за кредитом в розмірі 44777, 16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.11.2014 року становить 662891, 15 грн., з яких: 43385, 96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.11.2014 року становить 642295, 51 грн. заборгованість за кредитом, 1391, 20 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.11.2014 року становить 20595, 65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 14997, 12 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 662891, 15 грн. та витрати по сплаті судового збору. 26.02.2015 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник просить стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 11156534000 від 21.05.2007 року у розмірі 45923, 46 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 59301, 02 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2015 року солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом та сплати процентів за його користування в сумі 45923, 46 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 59301, 02 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2015 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в судовому порядку. 14.01.2016 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.05.2007 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту. В той же день між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки. 26.02.2009 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» була укладена Додаткова угода № 1 до договору поруки. Всупереч вимог кредитного договору відповідач за зустрічним позовом [PERSON] припинила погашення суми заборгованості по наданому кредиту. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що Банк пред`явив йому, як поручителю за кредитним договором, вимогу шляхом подання позовної заяви до суду через 2 роки після припинення відповідачем [PERSON] сплати кредиту. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом сороку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить суд визнати припиненим правовідношенням за Договором поруки від 21.05.2007 року №115166 зі змінами від 26.02.2009 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 10.02.2016 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що в Договорі про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21.05.2007 року, на який посилається ПАТ «УкрСиббанк» стоїть не її підпис, а підпис невідомої позивачці за зустрічним позовом особи. Нотаріально посвідчена довіреність від її імені на представника в матеріалах справи відсутня. На підставі викладеного позивачка за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21.05.2007 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2016 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2016 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року провадження у справі відновлено. Розпорядженням Деснянського районного суду м. Києва № 847 від 08.02.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи № 754/1672/17 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості для визначення головуючого судді. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі призначено суддю Деснянського районного суду м. Києва Лісовську О.В. 11.06.2018 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник просить стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 11156534000 від 21.05.2007 року у розмірі 78476, 97 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 546244, 36 грн. та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року залишено без розгляду позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 12.02.2019 року Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі повторної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі судово-економічної експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2019 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді, заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Лісовської О.В. на розгляд іншому судді в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ "УкрСиббанк", [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. 29.07.2019 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання припинення прав та зобов`язань та визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що в Договорі №11156534000 від 21.05.2007 року про надання споживчого кредиту, на який посилається відповідач за зустрічним позовом, як на основний доказ, позичальником вказана громадянка України [PERSON] . В додатках до позовної заяви та в матеріалах справи відсутні докази існування громадянки України [PERSON] , а присутні докази того, що позов пред`явлений до громадянки Росії. Такод в Додатковій угоді № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11156534000 від 21.05.2007 року в пункті 1.1 сторони домовились викласти Додаток № 1 у наступній редакції, що додається, а в п. 5 вже вказано неіснуючий в матеріалах справи Додаток, що невідємною частиною цієї Додаткової угоди з зовсім іншим номером - Додаток №1/1 (Додаток№2). Згідно Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11156534000 від 21.05.2007 року графік погашення кредиту є невід`ємною частиною Додатка №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11156534000 від 26.02.2009 року але такого договору не існує.ь На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним. Припинити права та зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11156534000 від 21.05.2007 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року зустрічний позов [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про припинення прав та зобов`язань та визнання недійсним кредитного договору повернуто. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 16.10.2019 року Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2020 року зустрічний позов [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про прийняття зустрічної позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року відмовлено відповідачці [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Лісовської О.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ "УкрСиббанк" про припинення прав та зобов`язань та визнання недійсним кредитного договору до розгляду одночасно з основним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом повністю підтримав позовні вимоги первісного позову та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання недійсним договору просив відмовити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - проти основного позову заперечував, повністю підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання недійсним договору не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 21.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11156534000 (а.с. 6-10, т. 1). Відповідно до п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1 Договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 110900, 00 доларів США та сплати процентів, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 560045, 00 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит не пізніше 21.05.2017 року. За користування кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. 21.05.2007 року в забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки №115166, за умовами якого останній поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с. 18-19, т. 1). 26.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11156534000 (а.с. 14, т. 1). 26.02.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору поруки № 115166 від 21.05.2007 року, за умовами якої останній забезпечував порукою змінене основне зобов`язання за Кредитним договором (а.с. 20, т. 1). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. За положеннями статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення такого зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка за первісним позовом [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов Договору кредиту, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п. 4.1. Договору про надання споживчого кредиту, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісії, відповідач сплачує Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором станом на 05.06.2018 року відповідачі мають заборгованість за кредитом в розмірі 78476,97 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 546244, 36 грн. На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашають. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачі умови укладених Договорів не виконують, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачують, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі й з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11156534000 від 21.05.2007 року у розмірі 78476, 97 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 546244, 36 грн. Що стосується зустрічним позовних вимог [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що поручительство є особистим зобов`язанням, яке нерозривно пов`язане з особою і поручителя, і боржника, за забезпечення виконання особистих зобов`язань якого укладається порука. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами(ч. 1ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.251, ч. 2 ст.252 ЦК України). Кредитним договором та договором поруки визначено строк виконання основного зобов`язання - повернення кредитних коштів - 21 травня 2017 року. У пункті 3.1. Договору поруки передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення своїх зобов`язань Боржника за Основним договором. Таким чином, суд не вбачає підстав вважати, що договір поруки був припинений, оскільки зобов`язання ні за Кредитним договором, ані за Договором поруки у встановленому законом порядку не припинені та не виконані, новий термін виконання договору не встановлювався, тому підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: - зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину; - вчинення правочину у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до висновку експерта №617/664/17-32 від 18.05.2017 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №754/1672/15-ц, підписи від імені [PERSON] у графі «Позичальник» у ряду «в особі представника «підпис») в нижній частині кожного аркуша, у «Розділі 8. Адреси, реквізити та підписи Сторін» у графі «Позичальник: [PERSON] » у рядку «(підпис) ( [PERSON] )», у рядку (підпис, прізвище та ініціали особи, яка отримала) ( [PERSON] ), а також на аркуші 8 у графі «Позичальник: [PERSON] » у рядку «(підпис) ( [PERSON] )», у рядку (підпис, прізвище та ініціали особи, яка отримала) ( [PERSON] ) Договору про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21 травня 2007 виконані [PERSON] (а.с.24-27, т. 2). Суд вважає, що висновок експерта від 18.05.2017 року №617/664/17-32 є належним доказом у розумінні ст.77-80 ЦПК України, на підставі якого встановлено, що позивачка за зустрічним позовом підписувала спірний договір про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21.05.2007 року. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, твердження позивачки за зустрічним позовом [PERSON] та її представника про те, що вона не підписувала спірний Договір про надання споживчого кредиту №11156534000 від 21.05.2007 року спростовуються дослідженими письмовими доказами. Таким чином, оскільки наявні докази у справі в сукупності свідчать про те, що безпосереднє підписання спірного договору позивачкою за зустрічним позовом здійснювалося, суд приходить до висновку про те, що у позивачки дійсно було волевиявлення спрямоване на вчинення правочину та отримання кредитних коштів, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-95цс13, виходячи з того, що відповідно до статті Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права сторони та у чому саме полягає порушення цих прав. Інші доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] також судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, будь-яких належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження своїх доводів суду не надано. З огляду на встановлені факти та досліджені докази, слід дійти висновку, що [PERSON] та [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того, що при укладенні оспорюваного договору Банк порушив його їх щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами за зустрічним позовом не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання оспорюваного договору недійсними, а тому у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1827, 00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved