Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до СТОВ «Канівці» (далі - відповідач), третя особа - приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок Сергій Валерійович про припинення права оренди земельної ділянки у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач, як власник земельної ділянки сільськогосподарського призначення, 01 січня 2009 року уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 10 років. У 2017 року позивач звернулася до відповідача з попередженням про закінчення останнім обробітку належної їй земельної ділянки, оскільки договір дійсний лише до 01 січня 2019 року на що отримала підтвердження даного факту у листі. Наприкінці 2018 року позивач звернулася до відповідача з листом про звільнення земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії договору, на що отримала відмову, оскільки договір оренди зареєстрований лише у 2016 році. З інформації з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна позивач дізналася, що право оренди на підставі договору оренди землі зареєстроване за відповідачем приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. лише 10 липня 2016 року. За таких обставин, позивач просила суд припинити право оренди землі, зареєстроване за відповідачем. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 березня 2020 року відкрито провадження у справі призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року витребувано від СТОВ "Канівці" докази. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого останній вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не мають законодавчого обґрунтування, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено. Зокрема стверджував, що договором оренди землі укладеним між сторонами визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Вказав на те, що відповідно до законодавства право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації. Крім того, у своїй постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2777цс16 ВСУ зробив висновок, що строк дії договору оренди земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. Згідно зі змістом відповіді на відзив представник позивача стверджувала, що доводи відповідача, що строк оренди слід рахувати з моменту його державної реєстрації є необґрунтованими. Так, строк дії договору оренди землі, який погодили сторони, а саме 10 років відповідає домовленостям сторін в момент укладення договору. Відповідач здійснивши державну реєстрацію права оренди в 2016 році, фактично збільшив термін дії договору. Зазначила, що безперечним фактом визнання відповідачем моменту припинення орендних відносин вважається лист-відповідь відповідача в якому останній визнав факт припинення орендних відносин після спливу 10 річного строку дії договору, а саме 01 січня 2019 року. В судовому засідання представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Третя особа приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В в судове засідання не з`явився, подав до суду листа, в якому просив розгляд справи проводити в його відсутність, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1047 га, кадастровий номер 7125181600:03:000:0811, розташованої в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 30 грудня 2004 року серії ЧР №136524 (а.с. 5). З позову вбачається, що 01 січня 2009 року між позивачем (як орендодавцем) і відповідачем (як орендарем) укладено договір оренди землі, строк його дії становить 10 років. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 квітня 2019 року № 162733755 право оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки зареєстровано за відповідачем 10 липня 2016 року на підставі договору оренди землі від 01 січня 2009 року (а.с. 6). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються відповідними нормами, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, законодавство чітко передбачало вимогу про здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, такий договір набирає чинності саме з моменту його реєстрації. А тому, десятирічний строк дії укладеного договору оренди земельної ділянки слід обчислювати саме з моменту його державної реєстрації, тобто з 10 липня 2016 року. Враховуючи, що договір укладено строком на десять років, він припинить свою дію 10 липня 2026 року. У своїй постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 Верховний суд України зробив правовий висновок, який зводиться до того, що строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладання. За змістом статей 18 та 20 Закону України «Про оренду землі», які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами ст. 792 ЦК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладанні цього договору. З вказаним висновком стосовно початку строку дії договору земельної ділянки погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 532/384/16-ц від 15 серпня 2018 року. З огляду на викладене доводи позивача щодо закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" однією з підстав для припинення договору оренди землі, на наявність якої і вказувала позивач, є закінчення строку, на який його було укладено (ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі"). Проте позивач не довела та не підтвердила належними і допустимими доказами, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року закінчився, а тому підстави для визнання договору оренди закінченим відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed