Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернувся прокурор Мурованокуриловецького району Вінницької області мотивуючи її тим, що при проведеній прокуратурою перевірці рішень сесії Петриманської сільської ради було встановлено, що рішенням 10 сесії 4 скликання Петриманської сільської ради від 30 червня 2004 року «Про надання в оренду водного об'єкту (ставка) в межах населеного пункту Петриманської сільської ради» надано в оренду терміном на 4 роки 11 місяців водний об'єкт (ставок), що розташований в межах с. Петримани Петриманської сільської ради [PERSON], загальна площа з земельними ділянками водного фонду 3,64 га. Рішенням 20 сесії 5 скликання Петриманської сільської ради від 10 вересня 2008 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області та відповідну земельну ділянку водного фонду межі якої винесено в натурі, [PERSON], строком на 5 років. Площа земельної ділянки водного фонду, договір оренди на яку продовжується, становить 3,6484 га. На підставі вказаних рішень 12 грудня 2008 року між Петриманською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області та громадянином [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,6484, у тому числі під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водою - 3,0835 га. Договір укладено строком на 5 років та зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 22 липня 2009 року за № 040985000002. 26 липня 2010 року між Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди водного об'єкта (ставка) строком на термін дії договору оренди землі, а саме до 26 липня 2014 року. Рішенням 24 (позачергової) сесії 6 скликання Петриманської сільської ради № 133 від 07.05.2014 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області на відповідну земельну ділянку водного фонду, межі якої винесено в натурі [PERSON] строком на 10 років. Площа земельної ділянки водного фонду, договір оренди на яку продовжується, становить 3,6484 га, в тому числі: під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водним дзеркалом - 3,0835 га. Вказані рішення Петриманської сільської ради від 30 червня 2004 року, від 10 вересня 2008 року та № 133 від 07 травня 2014 року та укладений на їх підставі договір оренди земельної ділянки від 12 грудня 2008 року суперечать вимогам Земельного та Водного законодавства. Зокрема переданий в оренду водний об'єкт відноситься до загальнодержавного значення, а тому його розпорядником є Мурованокуриловецька районна державна адміністрація, а не Петриманська сільська рада. Тобто, Петриманська сільська рада вийшла за межі своїх повноважень при виданні оскаржуваних рішень та при укладенні спірних договорів оренди. Крім того, Петриманською сільською радою надано в оренду [PERSON] земельну ділянку водного фонду без проведення проекту відведення земельної ділянки та без проведення державної експертизи землевпорядної документації. Орендна плата встановлена без нормативно-грошової оцінки. А тому, прокурор Мурованокуриловецького району просить суд: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення 10 сесії Петриманської сільської ради 4 скликання від 30 червня 2004 року «Про надання в оренду водного об'єкту (ставка) в межах населеного пункту Петриманської сільської ради» в межах населеного пункту Петриманської сільської ради за яким надано в оренду терміном на 4 роки 11 місяців водний об'єкт (ставок), що розташований в межах с. Петримани Петриманської сільської ради [PERSON], загальна площа з земельними ділянками водного фонду 3,64 га. 2. Визнати незаконним та скасувати рішення 20 сесії 5 скликання Петриманської сільської ради від 10 вересня 2008 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» за яким продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області та відповідну земельну ділянку водного фонду межі якої винесено в натурі, [PERSON], строком на 5 років, площею 3,6484 га. 3. Визнати незаконним та скасувати рішення 24 (позачергової) сесії 6 скликання Петриманської сільської ради № 133 від 07.05.2014 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» за яким продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області на відповідну земельну ділянку водного фонду, межі якої винесено внатурі, [PERSON] строком на 10 років, площею 3,6484 га, в тому числі: під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водним дзеркалом - 3,0835 га. 4. Визнати недійсним укладений 12 грудня 2008 року між Петриманською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області та громадянином [PERSON] договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,6484, у тому числі під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водою - 3,0835 га., зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 22 липня 2009 року за № 040985000002. 5. Зобов'язати громадянина [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії [NUMBER] виданий Ладиженським МВМ УМВС України у Вінницькій області) повернути земельну ділянку водного фонду загальною площею 3,6484, у тому числі під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водою - 3,0835 га. Ухвалою суду від 18.02.2015 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено Мурованокуриловецьку районну державну адміністрацію. Прокурор в судовому засіданні заявлений позов підтримав за обставин викладених у ньому. Просив задовольнити. Додатково суду пояснив, що незаконне надання в оренду спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Представник відповідачів позов не визнав, з підстав викладених у запереченнях (а.с 38-41) Зокрема зазначив, що затверджений Наказом Держводгоспу України від 03.06.1997 року перелік водних об'єктів місцевого значення на який у своєму позові посилається прокурор не може бути підставою віднесення до водних об'єктів місцевого значення лише тих, які зазначені у ньому. Даний перелік приймався виключно для розрахунку нормативів спеціального водокористування, а не для розмежування повноважень місцевих рад, та місцевих державних адміністрацій, щодо розпорядження водними об'єктами. Тому, Ставок в руслі річки Батіжок, притоки річки Дністер є водним об'єктом місцевого значення. Також, вказав, що ст.51 Водного Кодексу (в редакції від 01.01.2004 року) не визначала порядку розпорядження земельними ділянками водного фонду. А отже розмежування цих повноважень встановлювалось виключно Земельним Кодексом України. Відповідно до п. "а" ст.12 якого до повноважень сільської ради належать розпорядження земельними ділянками територіальних громад. Оскільки спірна земельна ділянка під ставком знаходиться в межах населеного пункту, Петриманська сільська рада діяла в межах своїх повноважень надаючи її в оренду. Також зазначив, що законодавство чинне на момент виникнення спірних правовідносин не вимагало погодження проекту землеустрою з установами визначеними п.6 ст.123 ЗК України, а порядок проведення експертизи документації із землеустрою не був визначений, відтак не було обов'язку її проводити. Вважає, що прокурор не може бути позивачем у даній справі, а може лише представляти інтереси держави в особі Мурованокуриловецької РДА. Представник третьої особи Мурованокуриловецької РДА Слющенкова В.П. у вирішенні даного спору поклалась на думку суду, при цьому суду пояснила, що рішеннями і діями щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду права районної державної адміністрації як органу виконавчої влади, який реалізує повноваження власника порушені не були, оскільки РДА таким не являється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Рішенням 10 сесії 4 скликання Петриманської сільської ради від 30 червня 2004 року «Про надання в оренду водного об'єкту (ставка) в межах населеного пункту Петриманської сільської ради» надано [PERSON] в оренду терміном на 4 роки 11 місяців водний об'єкт (ставок), що розташований в межах с. Петримани Петриманської сільської ради, загальна площа з земельними ділянками водного фонду 3,64 га. (а.с. 22) Рішенням 20 сесії 5 скликання Петриманської сільської ради від 10 вересня 2008 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області та відповідну земельну ділянку водного фонду межі якої винесено в натурі, [PERSON], строком на 5 років. Площа земельної ділянки водного фонду, договір оренди на яку продовжується, становить 3,6484 га. (а.с. 23) На підставі вказаних рішень 12 грудня 2008 року між Петриманською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області та громадянином [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,6484 г, у тому числі під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водою - 3,0835 га. Договір укладено строком на 5 років та зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 22 липня 2009 року за №040985000002 (а.с. 10) 12 грудня 2008 року визначено межі земельної ділянки, що надавалася в оренду та складено акт її прийому-передачі (а.с. 15) 26 липня 2010 року між Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди водного об'єкта (ставка) строком на термін дії договору оренди землі, а саме до 26 липня 2014 року (а.с. 24). Рішенням 24 (позачергової) сесії 6 скликання Петриманської сільської ради № 133 від 07.05.2014 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком)» продовжено договір оренди водного об'єкту (ставка), який розташований на території Петриманської сільської ради в межах села Петримани Мурованокуриловецького району Вінницької області на відповідну земельну ділянку водного фонду, межі якої винесено внатурі [PERSON] строком на 10 років. Площа земельної ділянки водного фонду, договір оренди на яку продовжується, становить 3,6484 га, в тому числі: під гідротехнічними спорудами - 0,5649 га, під водним дзеркалом - 3,0835 га. (а.с. 19) Згідно ст.1 Водного кодексу України, водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт); ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 51 Водного кодексу України (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Передача орендарем права на оренду водного об'єкта (чи його частини) іншим суб'єктам господарювання забороняється. Орендодавцями водних об'єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради. Окремі повноваження щодо надання водних об'єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам. Орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Водокористувачі, яким водний об'єкт (його частина) надано в оренду, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом. Користування водними об'єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗК України (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Тобто, передача водних об'єктів (їх частин) загальнодержавного значення в оренду регламентується ст.51 Водного кодексу України, та п.4 ст. 59 Земельного кодексу України, згідно якої орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин). Категорія водного об'єкта визначається у відповідності зі ст. 5 Водного кодексу України і наказом Державного Комітету України по водному господарству № 41 від 03.06.97 р., зареєстрованим в Мін'юсті України 06.01.98 р. № 2/2442. До водних об'єктів загальнодержавного значення, відповідно до статті 5 Водного кодексу України (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), належать серед інших поверхневі води (озера, водосховища, річки і канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області та їх притоки всіх порядків, а також ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення. До водних об'єктів місцевого значення належать: поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення. З наведеного вбачається, що законом зазначений вичерпний перелік об'єктів загальнодержавного значення (ст.5 Водного кодексу України). Разом із тим, згідно із Наказом Державного Комітету України по водному господарству № 41 від 03.06.97 року „Про затвердження Переліку річок та водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення" затверджений Перелік річок та водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення. Згідно даного Переліку водних об'єктів місцевого значення у Вінницькій області немає. Таким чином, орендодавцем земель водного фонду, які знаходяться на території Мурованокуриловецького району Вінницької області є відповідні районні державні адміністрації згідно зі ст.51 Водного кодексу України (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), а тому Петриманська сільська рада, прийнявши рішення про надання в оренди [PERSON] водного об'єкту (ставка) та уклавши з ним договір оренди цієї земельної ділянки, перевищила свої повноваження щодо розпорядження землями водного фонду. Разом з тим, посилання позивача на порушення Петриманською сільською радою ст.123 ЗК України суд не приймає, оскільки вказана стаття ЗК України (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) регулювала відносини, щодо надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам, а рішенням 10 сесії 4 скликання Петриманської сільської ради від 30 червня 2004 року водний об'єкт передавався в оренду не юридичній особі, а громадянину [PERSON] Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню саме положення ст. 124 ЗК України. Згідно ч. 3 якої (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу. Водночас відповідно до ст. 20 Закону України «Про землеустрій» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. А у відповідності до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26 травня 2004 року, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин, був затверджений Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Пунктом 2 зазначеного Порядку проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення. В ході розгляду справи судом було встановлено, що на час прийняття сільською радою рішення про надання спірної земельної ділянки в оренду її межі в натурі не визначалися, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Визначення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) було проведено лише 12 грудня 2008 року, що підтверджується Актом визначення меж земельної ділянки (а.с.14). За таких обставин надання спірної земельної ділянки в оренду потребувало розробки проекту відведення цієї земельної ділянки. Разом з тим доводи позивача щодо того, що земельну ділянку надано в оренду без проведення державної експертизи землевпорядної документації є безпідставними, оскільки Закон України «Про державну експертизу землевпорядної документації» набув чинності 15 липня 2004 року, тобто вже після прийняття 30 червня 2004 року Петриманською сільською радою оскаржуваного рішення. А на час його прийняття чинне законодавство не вимагало проведення державної експертизи землевпорядної документації. Однак, за змістом частин першої та п'ятої статті 21 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. Частиною першою статті 13 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Таким чином, грошова оцінка земельної ділянки на час прийняття рішення 10 сесії Петриманської сільської ради 4 скликання від 30 червня 2004 року «Про надання в оренду водного об'єкту (ставка) в межах населеного пункту Петриманської сільської ради» була обов'язковою умовою передачі землі державної чи комунальної власності в оренду. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що рішення сільської ради про надання в оренду водного об'єкта (ставка) прийнято Петриманською сільською радою поза межами наданих повноважень, без проекту відведення земельної ділянки водного фонду, орендна плата встановлена без нормативно-грошової оцінки, суд приходить до висновку, що рішення: Петриманської сільської ради від 30.06.2004 року «Про надання в оренду водного об'єкта (ставка) в межах населеного пункту Петриманської сільської ради», від 10.09.2008 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком), від 07.05.2014 року «Про продовження договору оренди земельної ділянки під водним об'єктом (ставком) є незаконними, а договір оренди цієї ділянки - недійсним у зв'язку з недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину встановленого законом порядку. Щодо посилання відповідача на те, що прокурор не може бути позивачем по даній справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. При зверненні до суду із позовною заявою, згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», прокурор самостійно визначає та обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави або у чому існує загроза інтересам держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №-рп/99 під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним судженням, у зв'язку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та зазначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. В позовній заяві прокурором було вказано, що незаконне надання в оренду спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Таким чином, прокурор є належним позивачем по даній справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, ухвалюючи рішення у справі, провадження в якій відкрито за заявою прокурора, суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір із відповідача (повністю або пропорційно до задоволених вимог), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в дохід Державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону N 3674-VI, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved