Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач 1), Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» (відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 148) просив стягнути з [PERSON] збитки за вимушений прогул в розмірі 83325,16 грн, реальні збитки в сумі 19210,00 грн, компенсацію за моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.06.2017 р. позивач працював на посаді начальника юридичного відділу Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника». 31.11.2017 р. позивача було звільнено з займаної посади. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2018 р. та постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2018 р. у справі №753/23587/17 поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 01 грудня 2017 року. Стягнуто з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь [PERSON] заробітну плату за листопад 2017 року в розмірі 3250.00 без врахування податків і обов`язкових платежів, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28358,40 грн., судовий збір у розмірі 960,00 грн. Оскільки добровільно Всеукраїнська благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» в особі голови правління Бакуменка О.Д. не виконало рішення суду, були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду. До цього часу Всеукраїнська благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» в особі голови правління Бакуменка О.Д. не виконує судове рішення, не видає наказу про поновлення на посаді, вимоги держвиконавця ігнорує, внаслідок чого позивачу заподіяно збитків у виді вимушеного прогулу. Крім цього, позивач зазнав душевних страждань, внаслідок тривалого невиконання рішення суду, оскільки він не в змозі забезпечувати родину. Також, внаслідок дій відповідачів були відкриті кримінальні провадження щодо зламу дверей робочого кабінету, проникнення до приміщення, вимагання майна та коштів, нападу на приміщення, використання завідомом підробленого документу. Внаслідок пограбування кабінету позивача, 03.11.2018 р. він змушений був продати будинок та земельну ділянку, в ході якого поніс збитки в сумі 19210,00 грн, що включають податок з продажу майна, військовий збір, витрати на витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна та інші послуги. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. від 24.12.2018 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 68) Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2019 р. позов [PERSON] до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" про стягнення збитків за час вимушеного прогулу, реальних збитків та моральної шкоди, - залишено без розгляду. (а.с. 135-136) Протокольною ухвалою суду від 09.10.2019 р. прийнято заяву про збільшення позовних вимог від 26.09.2019 р., залучено Всеукраїнську благодійну організацію "Український фонд культури імені Бориса Олійника" в якості третьої особи. (а.с. 159-160) Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника", про стягнення збитків за час вимушеного прогулу, реальних збитків та моральної шкоди. 12.10.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 13.10.2020 р. призначено спрощене позовне провадження по цивільній справі № 761/45508/18. Відповідачем та третьою особою подані відзив та письмові пояснення, які не приймаються судом до уваги, оскільки відсутні докази направлення їх іншим учасникам справи. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Представники відповідача та третьої особи заперечують щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2018 р. з урахуванням постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2018 р. у справі №753/23587/17 поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 01 грудня 2017 року. Стягнуто з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь [PERSON] заробітну плату за листопад 2017 року в розмірі 3250.00 грн. без врахування податків і обов`язкових платежів, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28358,40 грн., судовий збір у розмірі 960,00 грн. (а.с. 10-12, 13-20) 23.06.2018 р. Печерським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкриті виконавчі провадження №56654348 з примусового виконання виконавчого листа №753/23587/17 щодо стягнення з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь [PERSON] 960,00 грн; №56654428 з примусового виконання виконавчого листа №753/23587/17 щодо стягнення з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь [PERSON] 3250,00 грн; № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №753/23587/17 щодо стягнення з Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» на користь [PERSON] 28358,40 грн. (а.с. 22-24) 11.09.2018 р. Печерським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57176269 з примусового виконання виконавчого листа №753/23587/17 щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури імені Бориса Олійника» з 01 грудня 2017 року. (а.с. 25) Згідно відповіді Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ №7749/4 від 02.11.2018 р. щодо виконавчого провадження №56654190 05.07.2018 р. боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано, кошти, на які можливо звернути стягнення, відсутні, керівник боржника вимоги щодо з`явитись до державного виконавця ігнорує. (а.с. 26) Згідно відповіді Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ №10818/4 від 02.11.2018 р. щодо виконавчого провадження №57176269 17.10.2018 р. при виході за адресою реєстрації боржника встановлено, що керівник відсутній. Відомості щодо виконання рішення відсутні, на боржника накладено штраф за невиконання рішення суду. (а.с. 27) Відповідно до ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач при зверненні до суду просив на підставі ст. 22 ЦК України стягнути з [PERSON] збитки (неотриманий прибуток) за час вимушеного прогулу та реальні збитки, пов`язані з продажем майна (земельної ділянки та будинку). У відповідності до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В постанові Верховного Суду від 15.07.2020 р. у справі №205/5667/16-ц зазначено, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що діями саме відповідача [PERSON] , як фізичної особи, йому було завдано збитків. Законодавство встановлює, що збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою іншої особи, однак протиправної поведінки [PERSON] в даному випадку встановлено не було. Позивачем не доведено і причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Варто зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами В постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. В зв`язку з цим, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків у вигляді неотриманого прибутку за час вимушеного прогулу та реальних збитків відсутні. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача [PERSON] , який спричинив моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, який це спричинив. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків за час вимушеного прогулу, реальних збитків та моральної шкоди, суд не вбачає. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed