Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Адвокат Кульчицький О.С., як представник [PERSON] , 24.11.2020 (дата здачі документів на пошту) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, вказавши, що 04 лютого 2020 року на вулиці Припортовій в м. Черкаси водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI», р.н. [NUMBER] , рухаючись в напрямку до вул. Козацька скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] в КНП «Третя Черкаська МЛШМД». 12.06.2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подало в інтересах [PERSON] заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УПСК», в якій було викладено вимогу виплатити страхове відшкодування у загальному розмірі 61 781 грн., з яких моральна шкода - 56 676 грн. та відшкодування витрат на поховання - 5 105 грн. Листом вих. №1354/12087 від 15 липня 2020 року Відповідачу направлено копію постанови про закриття кримінального провадження №12020250000000039 від 19 травня 2020 року. 07 жовтня 2020 року, у зв`язку з невиплатою страхового відшкодування, ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подало в інтересах Позивача скаргу на грубе порушення вимог законодавства з боку Відповідача до Національного банку України. 09 листопада 2020 року Відповідач виплатив лише 29 870 грн. 50 грн. страхового відшкодування та додатково 205 грн. 66 коп. пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Листом №14-0005/66063 від 10 листопада 2020 року Національний банк України повідомив, що Відповідач перерахував страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» у загальному розмірі 29 870 грн. 50 коп. та зазначив, що розмір страхового відшкодування розраховано з врахуванням відповідальності двох учасників дорожньо-транспортної пригоди та за вирахуванням витрат на катафалк. Позивач не погоджується з розміром отриманої суми посилаючись на те, що в даному випадку не можна застосовувати положення п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім того всі понесені витрати на поховання було доведено відповідними платіжними документами. А тому просить стягнути з ПАТ «УПСК» на користь [PERSON] 28338 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, 3572,50 грн. страхового відшкодування витрат на поховання, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 03.12.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача надав письмову заяву у якій підтримав у повному обсязі позовні вимоги. Просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «УПСК» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження та шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в позовній заяві. Суд, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 04 лютого 2020 року на вулиці Припортовій в м. Черкаси водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI», р.н. [NUMBER] , рухаючись в напрямку до вул. Козацька скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] в КНП «Третя Черкаська МЛШМД». Відомості про вказану дорожньо-транспортну пригоду внесено до ЄРДР за №12020250000000039. Згідно постанови начальника ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області Головко В.В. від 19.05.2020 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020250000000039 від 05.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме виходячи з монтування вказаної постанови: оскільки в даній дорожній обстановці водій [PERSON] не порушив правил дорожнього руху України і не мав технічної можливості своїми діями уникнути наїзду на пішохода [PERSON] та дії водія автомобіля «CHEVROLET LACETTI», р.н. [NUMBER] [PERSON] не перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої транспортної пригоди, тобто не є ні причиною, ні умовою виникнення даної ДТП. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.02.2020 року [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та паспортом громадянина України виданого на ім`я [PERSON] серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . На час розгляду справи у суду відсутні відомості щодо наявності у померлого [PERSON] інших родичів першої черги. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «CHEVROLET LACETTI», р.н. [NUMBER] [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК», що підтверджується копією Поліса №АО01440253. 12.06.2020 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи в інтересах [PERSON] , звернулось з заявою до ПрАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування в сумі 56676 грн. (відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 27.3 Закону) та в сумі 5105 грн. (відшкодування витрат на поховання відповідно до ст. 27.4 Закону). До заяви про виплату страхового відшкодування в підтвердження витрат на поховання в сумі 5105 грн. було долучено товарний чек №56 від 07.02.2020 та копію договору-замовлення №56 на організацію та проведення поховання. 07.10.2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подало в інтересах [PERSON] скаргу на грубе порушення вимог законодавства з боку ПрАТ «УПСК» до Національного банку України. [PERSON] в позові вказує, що 09.11.2020 року ПрАТ «УПСК» виплатило їй лише 29 870 грн. 50 грн. страхового відшкодування та додатково 205 грн. 66 коп. пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Зазначені доводи щодо дати та розміру проведеного відшкодування ПрАТ «УПСК» не спростовано. Листом №14-0005/66063 від 10.11.2020 року Національний банк України повідомив позивачу, що ПрАТ «УПСК» перерахував страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» у загальному розмірі 29 870 грн. 50 коп. та зазначив, що розмір страхового відшкодування розраховано з врахуванням відповідальності двох учасників дорожньо-транспортної пригоди відповідно до п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та за вирахуванням витрат на катафалк, які, на їх думку, не було підтверджено належними доказами. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 27.3 Закону - Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Крім того статтею 27.4. Закону встановлено, що Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті [PERSON] з врахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становить 56676 грн. (4723 грн. х 12 = 56676 грн.). Зменшуючи розмір виплати потерпілій моральної шкоди на 50 % страховик послався на вимоги положень п.36.3 ст.36 Закону країни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, дане положення застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля (джерела підвищеної небезпеки). Отже положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даному випадку не можуть бути застосовані. Таким чином, відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачці положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому є всі підстави для стягнення на користь [PERSON] недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою батька в розмірі 28338 грн. (із розрахунку 56676 грн. / 2 = 28338 грн.), відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується витрат [PERSON] на поховання батька [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до гі.44.1. ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який використовується в цілях ведення бухгалтерського обліку та в цілях оподаткування. Разом з тим, відповідно до абз.19 ст.2 Закону України № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек. видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Відповідно до вимог ст. 27.4 Закону страховик здійснює виплату відшкодування витрат понесених на поховання за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати. Нормами Закону не передбачено вимоги щодо надання страховику акту виконаних робіт (наданих послуг), вимагається лише підтвердження понесення витрат. Позивачем на підтвердження витрат на поховання було надано товарний чек №56 від 07.02.2020 про сплату 5105 грн. та копію договору-замовлення №56 на організацію та проведення поховання, в переліку послуг наданих за договором також вказано - катафалк в сумі 2400 грн. Крім того, з наведених вище підстав, також не можна застосувати положення п. 36.3 ст. 36 Закону при здійснені виплат на відшкодування витрат на поховання. [PERSON] було підтверджено належними доказами понесені витрати на поховання, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3572,50 грн. (з розрахунку (5105 грн. - 2400 грн.) / 2 = 1352,5 грн. виплачених ПрАТ «УПСК»; 5105 грн. - 1352,5 грн. = 3752,5 грн.) на відшкодування витрат на поховання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 28338 грн. та 3572,50 грн. страхового відшкодування витрат на поховання. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях. Таким чином до стягнення з ПрАТ «УПСК» в прибуток держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн. На час розгляду справи позивачем не надано доказів на підтвердження понесення інших судових витрат. На підставі ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved