Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ПП"Карпатресурс" звернувся до суду з даним позовом, який представник підтримав в судовому засіданні та пояснив, що Приватному підприємтсву "Карпатресурс" на підставі договору купівлі-продажу майна підприємства - банкрута від 30.05.2008року належить 96/100 частин цілісного майнового комплексу Отинійської меблевої фабрики. 25.11.2011року [PERSON], будучи директором підприємства звернувся до суду з позовом до ПП "Карпатресурс" про стягнення 416509, 79 грн. боргу. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року даний позов задоволено та 10.08.2012 року винесено ухвалу про порядок виконання рішення суду, а саме: здійснено стягнення боргу з відповідача ПП "Карпатресурс" у розмірі 419 464,79 грн. шляхом передачі у власність [PERSON] рухомого та нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS], що належало підприємству. Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.11.2012 року визначено частку нерухомого майна, переданого у власність [PERSON], яке складається із експериментальної дільниці літ. "Д", трансформаторної літ. "Г", цеху літ. "В", ремонтно-механічної майстерні літ. "Е", сушильного господарства літ. "Ц", прохідної літ. "А", вбиральні літ. "Ш", що становить 54/100 частин цілісного майнового комплексу за вищезазначеною адресою. 24.05.2013 року між [PERSON] та іншими співласниками було укладено договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності. посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківській області від 29.08.2013 року було скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року, ухвалу від 10 серпня 2012 року та додаткове рішення від 16.11.2012 року. Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2013 року зазначені рішення залишені без змін. [PERSON] знаючи про апеляційне оскарження вищезазначених рішень Коломийського міськрайонного суду, 01.08.2013 року уклав з приватним підприємством «Фабрика дитячих меблів» договір оренди та передає в оренду 300 кв.м. сушильного господарства та цеху, вказуючи, що приміщення належать йому на підставі договору про поділ майна. Також, 01.11.2013 року укладає ще два договори оренди на спірні приміщення з приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] ПП «Карпатресурс» на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 29.08.2013 року оскаржило дійсність договору про поділ майна від 24.05.2013 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області рішення першої інстанції скасовано та позов задоволено, визнано недійсним договір про поділ майна. Зазначив, що враховуючи вищенаведене, [PERSON] не набув статусу власника цього майна, яке належало ПП «Карпатресурс» та не мав права укладати оскаржувані договори, що є підставою для визнання їх недійсними. Просить суд позов задовольнити та визнати недійсними договора оренди №1 та №2 від 01.11.2013 року та 01 серпня 2013 року укладені між [PERSON] та відповідно ПП"[PERSON], ПП"[PERSON], ПП"Фабрика дитячих меблів". Відповідачка ФОП [PERSON] представляючи інтереси відповідачів [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП" Фабрика дитячих меблів" в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що на момент укладення оскаржуваних договорів оренди Договір від 24.05.2013 року про поділ майна не було визнано недійсним оскільки рішення апеляційного суду Івано-Франківської області про його скасування було прийнято 28.01.2014 року. При укладенні договорів було дотримано загальні вимоги, передбачені ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. [PERSON] на час укладення договорів оренди був власником майна. оскільки їх зареєстрував у встановленому законом порядку. Просить суд у позові відмовити. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 - 3 с. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що Приватному підприємтсву "Карпатресурс" на підставі договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 30.05.2008 року належить 96/100 частин цілісного майнового комплексу Отинійської меблевої фабрики. 25.11.2011 відповідач [PERSON], будучи директором підприємства звернувся до суду з позовом до ПП "Карпатресурс" про стягнення 416509, 79 грн. боргу. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року даний позов задоволено та 10.08.2012 року винесено ухвалу про порядок виконання рішення суду, а саме: здійснено стягнення боргу з відповідача ПП "Карпатресурс" у розмірі 419 464, шляхом передачі у власність [PERSON] рухомого та нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS], що належало підприємству. Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.11.2012 року визначено частку нерухомого майна, переданого у власність [PERSON], яке складається із експериментальної дільниці літ. "Д", трансформаторної літ. "Г", цеху літ. "В", ремонтно-механічної майстерні літ. "Е", сушильного господарства літ. "Ц", прохідної літ. "А", вбиральні літ. "Ш", що становить 54/100 частин цілісного майнового комплексу за вищезазначеною адресою. 24.05.2013 року між [PERSON] та іншими співвласниками було укладено договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, реєстровий номер 2066, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. Рішенням та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківській області від 29.08.2013 року було скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року, ухвалу суду від 16.11.2011 року та додаткове рішення від 16.11.2012 року. [PERSON] знаючи про апеляційне оскарження вищезазначених рішень Коломийського міськрайонного суду, 01.08.2013 року, на підставі яких були передані [PERSON] нежитлові приміщення, уклав з приватним підприємством «Фабрика дитячих меблів» договір оренди та передав в оренду 300 кв. м. сушильного господарства та цеху, за адресою [ADDRESS], вказуючи, що приміщення належать йому на підставі договору про поділ майна від 24.05.2013 року. Також 01.11.2013 року [PERSON] знаючи про апеляційне оскарження рішень і ухвали касаційної інстанції укладає ще, два договори оренди за № 1 та № 2 на спірні приміщення площею 330 кв.м. та 350 кв.м. з приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] Про обізнаність [PERSON] свідчить та обставина, що він був стороною у справах, які оскаржувалися і йому направлялись усі процесуальні рішення. Крім того, відповідачі /орендарі/ між собою є рідними братами, а [PERSON] є дружиною [PERSON] ПП «Карпатресурс» на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 29.08.2013 року оскаржило дійсність договору про поділ майна від 24.05.2013 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області рішення першої інстанції скасовано та позов ПП «Карпатресурс» задоволено, визнано недійсним договір про поділ майна. Судові рішення, які стали підставою для укладення договору про поділ майна, що є у спільній частковій власності, скасовані, та відповідно до ст.ст. 203 і 215 ЦК України договір від 24.05.2013 року про поділ майна, укладений між ПП "Карпатресурс", [PERSON] і [PERSON] є недійсним з моменту його укладення. Враховуючи скасування апеляційною інстанцією рішення від 09.12.2011 року та ухвали від 10.08.2012 року, додаткового рішення від 16.11.2012 року, а також визнання недійсним Договору про поділ майна підприємства від 24.05.2013 року, [PERSON] не набув статусу власника цього майна, яке належало ПП «Карпатресурс» та відповідно не мав права укладати оскаржувані договори, що є підставою для визнання їх недійсними. За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння ПП «Карпатресурс» на підставі рішення суду та укладеного договору про поділ майна від 25.05.2013 року, але в подальшому дане рішення та додаткове рішення скасовано, то слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено постанову, якою скасовано ряд рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], в тому числі і ті, на які посилається [PERSON], як на підставу, що підтверджує його право власності на приміщення по [ADDRESS]. На даний час ПП «Карпатресурс» має прямий та безперешкодний доступ до усіх приміщень за адресою [ADDRESS] та згідно Витягу від 20.03.2015 року на них зареєстроване право власності за підприємством, а тому на думку суду буде недоречним застосовувати норми ст. 388 ЦК України тобто витребувати майно від вдповідача, яке на даний час йому не належить. він ним не користується та не чинить перешкоди позивачу у його користуванні, що підтвердили самі сторони у судовому засіданні. В даному випадку враховуючи, що Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 24.05.2013 року між [PERSON] та іншими співвласниками визнано недійсним, а Витяги з Державного реєстру скасовані, та враховуючи, що саме вони послужили підставоюу набуття права власності на спірне майно при укладенні договорів оренди між [PERSON] та іншими відповідачами, тому відповідно їх слід визнати недійсними. Встановлене судом підтверджується копією договору оренди № 1 від 01.11.2013 року, копією договору оренди № 2 від 01.11.2013 року, копією договору оренди від 01.08.2013 року, копією договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 30.05.2008 року, копією рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2013 року, копією ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2013 року, копією рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.01.2014 року та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та

Outcome: approved