Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17.09.2008 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір складається із Анкети - Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою та фактично є договором приєднання до умов встановлених банком, згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобов'язань по погашенню кредиту, у зв'язку з чим, станом на 16.03.2017 року у позивача утворилася заборгованість в загальному розмірі 13967,67 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.. В судове засідання не з'явилися сторони, представник позивача підтримав позов та просив задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, про дату, місце та час судового засідання, надала до суду відзив на позовну заяву в якій просила відмовити у задоволенні позовної заяви позивачу в повному обсязі, застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача а також розглядати справу без її участі (а.с.125-135). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений договір про надання банківських послуг без номеру (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с.10-26), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви та Тарифів позивач надав відповідачу платіжну картку та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000,00 грн., в обмін на обов'язок відповідача погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за його використання (п.2.1.1.5.5. Умов). Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг передбачене право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту у будь-який момент. Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню). Так, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань у відповідності до ст. 549 ЦК України, п. 2.1.1.7.6. Умов передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф розмір якого передбачено тарифами договору, а саме - 500 грн. та 5% від суми позову. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.03.2017 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 13967,67 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 6586,82 грн.; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2418,75 грн.; - заборгованості за пенею 4058,88 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) 653,22 грн. Сума заборгованості за Договором підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-9). Однак, згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Отже, покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Під час прийняття рішення по суті спору, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України в від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 де зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, з аналізу правових норм випливає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 653,22 грн. (процентна складова). Відповідно до ч. 4ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1ст. 266 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення. Пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 04.11.1950 р. ратифікованої із заявами та застереженнями 17.07.1997 р., яка набула чинності для України 11.09.1997 р. (далі - Конвенція), передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1.забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів; 2.запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). З матеріалів справи вбачається, що відповідач, користувався карткою 19.04.2016 року, а саме поповнив картковий рахунок на 600,00 гривень, а позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся за допомогою до суду, та подав позовну заяву 25 травня 2017 року а.с.152 зворот). У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не обгрунтоване та задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 13064,45 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 6586,82 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2418,75 гривень; заборгованість за пенею 4058,88 гривень. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial