Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом про встановлення порядку користування квартирою. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 23.06.2017 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва Житлово-експлуатаційна дільниця № 316 про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/7118/17-ц, номер провадження 2/754/860/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON]. 11.04.2018 року позивач [PERSON] подала до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточненої позовної заяви вбачається, що позивач проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS]. Квартира не приватизована, відноситься до державного фонду та перебуває в комунальній власності м. Києва. Разом з позивачем в квартирі зареєстровані її доньки: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживає разом з позивачем в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] на теперішній час знаходиться у країні Ізраїль, мета поїздки отримання освіти. [PERSON] не бажає сплачувати за комунальні послуги навіть за кімнату, яку займає. Позивачу важко утримувати все помешкання власними коштами, оскільки з 15.02.2013 позивач є пенсіонеркою за віком та має хронічні захворювання, постійно потребує лікування. Оскільки, позивач з відповідачами не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг у зв'язку з чим між ними виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплати по спірній квартирі, позивач [PERSON] просить суд встановити порядок користування квартирою. 08.11.2018 в судовому засіданні від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про залишення частини позовних вимоги без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2018 позовні вимоги щодо укладання із власниками квартири [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] окремі договори найму житлових приміщень та надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, та розподілення особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) і розподілення виниклої заборгованість за житлово-комунальні послуги між співмешканцями квартири залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судових засідання пояснювала, що пропонувала вирішити все мирним шляхом, однак дочка [PERSON] не бажає вирішувати все добровільно, тому просила суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які міститься в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, про задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва Житлово-експлуатаційна дільниця № 316, повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явився. В судому засіданні 10 грудня 2018 року був заслуханий свідок [PERSON]. Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона працює консьєржем в будинку [ADDRESS], підтвердила, що всі комунальні платежі за квартиру [ADDRESS] оплачує [PERSON]. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки від 04.10.2016 року виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району міста Києва [PERSON] проживає, зареєстрована та є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] Квартира не приватизована, відноситься до державного фонду та перебуває в комунальній власності м. Києва. Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п'ять осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 02.02.2017 року на квартиру, спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 43,9кв.м., у тому числі 1-а кімната -12,5кв.м., 2-а кімната-17,6кв.м., 3-я кімната -13,8кв.м., кухня -11,4кв.м., вбиральня -1,0кв.м., ванна кімната -2,5кв.м., коридор - 11,4кв.м +5,0кв.м., лоджії 2,0кв.м.+2,4кв.м., балкон -1,0кв.м. Загальна площа квартири -77,7кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач хоче встановити порядок користування квартирою, оскільки позивач не може самостійно оплачувати комунальні послуги, а відповідач [PERSON] відмовляється сплачувати комунальні послуги, чим створює суттєві перешкоди для позивача в користуванні квартирою. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер (частина 1, 2 ст.61 ЖК України). Відповідно до ч.1 ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Житлове законодавство встановлює мінімальний та максимальний розмір житлової площі у межах якої здійснюється надання житлових приміщень особам. Відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України максимальний розмір житлової площі в Україні встановлюється в розмірі 13,56 квадратного метру на одну особу. Водночас, житло має надаватися не менше рівня середньої забезпеченості громадян у відповідному населеному пункті. Так, відповідно до п. 2 постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і президії Київської міської ради профспілок "Про порядок застосування у м. Києві "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" рівень середньої забезпеченості громадян у м. Києві становить 9кв.м. на одну особу. Отже, судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що всі зареєстровані особи в спірній квартирі є рідними людьми, а саме: [PERSON] є матір'ю [PERSON] та [PERSON]. Також судом встановлено, що сторони по справі на час пред'явлення позову до суду у добровільному порядку визначились з таким користуванням кімнат: позивач [PERSON] користується кімнатою - 17.6кв.м., відповідач [PERSON] разом з сином кімнатою - 13,8кв.м і відповідач [PERSON] кімнатою -12,5кв.м. Син відповідачки [PERSON], [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає в спірній квартирі [ADDRESS] разом з нею. Також, судом було встановлено, що [PERSON] є дитиною інвалідом до 18 років, що підтверджується копією посвідчення, [NUMBER] Врахувавши, що між сторонами мали місце непорозуміння, в тому числі і щодо користування спірною квартирою, сторони не погодили в добровільному порядку порядок користування спірною квартирою, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача та її рідних підлягає захисту у судовому порядку. Отже, згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що в силу ст.104 ЖК України, суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки на облік особи, як такої, що потребує поліпшення житлових умов. Встановлено, квартира [ADDRESS] має ізольовані кімнати, житлова площа становить 43,9кв.м., відповідно до кожного члена сім'ї приходиться по 10,97кв.м, що є нормою мінімальної житлової площі (9кв.м.), встановленої п. 2 постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і президії Київської міської ради профспілок "Про порядок застосування у м. Києві "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" рівень середньої забезпеченості громадян у м. Києві. Крім того судом враховується, саме те, що відповідач [PERSON] має сина інваліда, який потребує постійного догляду і тому вважає, що виділення в користування кімнату 17,6кв.м, яка є найбільшою у квартирі враховує баланс інтересів матері та дитини. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Також, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не заперечую проти встановлення порядку користування квартирою, суд вважає заможливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS],виходячи з того, що встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співмешканців. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку з залишення позовної вимоги без розгляду щодо укладання із власниками квартири [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] окремі договори найму житлових приміщень та надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, та розподілення особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) і розподілення виниклої заборгованість за житлово-комунальні послуги між співмешканцями квартири, відповідно до ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідним повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 160грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України саме з відповідача [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] визнала позов повністю, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 320грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved