Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Керівництво психоневрологічного диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ» в жовтні2021 року звернулось до суду з заявою стосовно [PERSON] , [INFO] про примусову його госпіталізацію до психіатричного стаціонару, посилаючись на те, що актом № 8 від 19.10.2021 комісія лікарів психіатрів проведеним психіатричним оглядом на предмет призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару прийшла до висновку, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, у зв`язку з чим вважає за необхідне клопотати про надання йому психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування. Представник психоневрологічного\~диспансерного відділення\~№ 3\~в судовому\~засіданні заявлені\~вимоги підтримала\~повністю та\~суду зазначила,\~що лікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, оскільки має хронічне психічне захворювання, яке потребує госпіталізації, наразі він перебуває в стані гострого психотичного розладу, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] , його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти надання йому психіатричної допомоги у примусовому порядку. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14\~цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно ст.\~14\~Закону\~України\~«Про психіатричну\~допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як "психічно хвора", якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судом досліджено висновок з акту засідання комісії психоневрологічного диспансеру м.Торецька від 19.10.2021 №7, згідно якого [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи за психічним захворюванням. [PERSON] вперше особисто звернувся до психіатра в 2013 році. Потім спостерігався дільничним психіатром,проходив стаціонарне лікування в стаціонарі в м. Горлівка. В 2014 році [PERSON] виїжджав на заробітки до РФ, де неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричних лікарнях РФ. Після повернення в Україну в 2019 році знову потрапив до стаціонару в психлікарню м. Краматорська. В 2020 році пройшов психіатричний МСЕК, де йому було встановлено 2 групу інвалідності. У зв`язку з погіршенням психічного стану в 2020 році 4 рази знаходився на лікуванні в психіатричному стаціонарі. Однак стан погіршувався, у зв`язку з тим, що не приймав підтримуюче лікування. 27.09.2021 до лікарів психоневрологічного диспансеру звернулася сестра та мати [PERSON] , які попросили допомоги, оскільки стан [PERSON] погіршився. Також, на адресу ПНДВ м. Торецька, ВЦА м. Торецьк надійшла скарга від сусідів [PERSON] , в якій повідомлялось, що пацієнт є агресивним та погрожує мешканцям, особливо дітям, неодноразово створював ситуації, небезпечні дії для існування сусідів. Комісія лікарів, враховуючи психічний стан [PERSON] , у зв`язку з погіршенням психічного стану пацієнта та відмови пацієнта від прийому підтримуючого лікування прийшла до висновку про звернення до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою про призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового стаціонарного лікування. Дані обставини також частково підтверджується іншими письмовими документами, а саме: випискою з амбулаторної карти [PERSON] , згідно з якою [PERSON] є користувачем медичних психіатричних послуг у лікаря-психіатра в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» психоневрологічному диспансерному відділенні №3 м. Торецьк з 2013 року; колективною заявою матері [PERSON] та сусідів [PERSON] від 18.10.2021, в яких вони скаржаться на поведінку [PERSON] та просять керівництво психоневрологічного диспансеру прийняти відповідні заходи; звернення завідувачки відділення №3 м. Торецьк КНП «ОКПЛ м. Слов`янськ» до т.в.о. начальника відділення поліції від 29.09.2021 щодо надання пояснень з приводу відміни супроводу хворого [PERSON] , звернення т.в.о. начальника відділення поліції на ім`я завідувача психоневрологічного диспансеру, в якому повідомляють про поведінку [PERSON] . Отже, за наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ" від 19.10.2021 про необхідність надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування та інших матеріалів справи, суд вважає, що є підстави для надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування, оскільки [PERSON] страждає на хроничне психічне захворювання, добровільно лікування не проходить, внаслідок чого психічний стан хворого погіршився, через що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Таким чином, заява завідувачки психоневрологічного диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ" підлягає задоволенню.

Outcome: approved