Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Скрипніченко Н.М. в інтересах позивача - Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» (далі - АТ «МЕГАБАНК») звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просила суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 152-007-850-2-17-Г від 26 грудня 2017 року, яка станом на 24 липня 2020 року становить 19031,50 грн та складається із: - суми залишку кредиту у розмірі 12950,17 грн; - суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2020 року включно в розмірі 27,52 грн; - суми штрафу в розмірі 6053,81 грн. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 2102 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 грудня 2017 року між ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір № 152-007-850-2-17-Г, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 13452,91 грн на строк з 26 грудня 2017 року до 25 грудня 2020 року включно. Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 24 липня 2020 року становить 19031,50 грн та складається із: суми залишку кредиту у розмірі 12950,17 грн; суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2020 року включно в розмірі 27,52 грн; суми штрафу в розмірі 6053,81 грн. Враховуючи наведене, АТ «МЕГАБАНК» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 152-007-850-2-17-Г від 26 грудня 2017 року у розмірі 19031,50 грн станом на 24 липня 2020 року та понесені ним судові витрати на оплату судового збору у сумі 2102 грн 00 коп. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 22 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 12 листопада 2020 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідачку було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказані документи нею отримані 27 жовтня 2020 року особисто. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 26 грудня 2017 року між ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір № 152-007-850-2-17-Г. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. та 2.3. вказаного Договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 13452,91 грн на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою. Згідно з пунктами 2.2., 2.4., 2.5., 2.6., 2.8., 2.9. Договору кредит надається на строк з 26 грудня 2017 року до 25 грудня 2020 року включно; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), складає 15 % річних; реальна річна процентна ставка 101,094 %; загальна вартість кредиту на дату укладення договору 29308,60 грн; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5 % від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та складає 804,69 грн. Пунктами 3.2.1. - 3.2.3. Кредитного договору № 152-007-850-2-17-Г від 26 грудня 2017 року встановлено, що позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16:00 год. 25 грудня 2020 року, використати кредит на цілі, визначені у п. 1.2. договору, своєчасно та в повній мірі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. За змістом п. 4.1 Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченим договором. Пунктом 4.3. вказаного Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт"/360). Відповідно до п. 4.4 Договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому, правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 2.11 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього Договору. Пунктом 3.3.5. Кредитного договору № 152-007-850-2-17-Г від 26 грудня 2017 року передбачено, що кредитодавець має право вимагати повернення кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, у разі затримання позичальником сплати щомісячного платежу та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Згідно з п.п. 6.3., 6.4. Договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальника за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 13452,91 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 26 грудня 2017 року та випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 26 грудня 2017 року по 24 липня 2020 року. Спір виник унаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ "МЕГАБАНК" заборгованості за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 24 липня 2020 року становить 19031,50 грн та складається із: суми залишку кредиту у розмірі 12950,17 грн; суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2020 року включно в розмірі 27,52 грн; суми штрафу в розмірі 6053,81 грн. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Пунктами 1, 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідачем не надано, у тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором. Відтак, суд констатує, що відповідач порушила умови Кредитного договору № 152-007-850-2-17-Г від 26 грудня 2017 року та має понести відповідальність, визначену нормами чинного законодавства та умовами договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "МЕГАБАНК" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved