Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 13 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року надано змінену позовну заяву,згідно якої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, стягнення витрат на утримання нерухомого майна та стягнення безпідставно отриманих внаслідок введення в оману грошових коштів, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь 57052,12 грн., та усунути їй перешкоди у користуванні спадковим майном, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача надати їй ключі від замків на вхідних дверях вказаної квартири впродовж 3-х днів після набрання законної сили судовим рішенням, та заборонити йому без її згоди міняти замки на дверях зазначеної квартири. Вказує, що квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності відповідачу та його матері, [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] , виданого Шостою криворізькою державною нотаріальної конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-4017, право власності на 1/2 частину вказаної квартири перейшло в порядку спадкування від [PERSON] до її батька [PERSON] . В спірній квартирі після смерті [PERSON] мешкав та був зареєстрований лише її батько, який здійснював витрати на утримання квартири, у вигляді комунальних платежів, та поточних ремонтів. За останні три роки комунальних платежів було сплачено на загальну суму 23588,81 грн., та половину суми якої вона просить стягнути з відповідача разом з нарахованими інфляційними витратами в сумі 1864,59 грн. та 3% річних в сумі 907,61 грн. Також, її батько замінив вікна та вхідні двері, у зв`язку з тим, що вони прийшли у непридатний стан, а також встановив водонагрівач. Таким чином, понесені зазначені витрати суттєво збільшили вартість квартири. Зазначає, що відповідач жодної участі в утриманні квартири не приймав. 25.04.2019 її батько був госпіталізований в лікарню в тяжкому стані, та відповідач повідомив її матері, що для начебто утримання в лікарні її батька, який помер [INFO] , та для подальшого похорону, йому необхідні грошові кошти в сумі 30000 грн., у зв`язку з чим, вона, та її мати, [PERSON] , в цей же день, в офісі [PERSON] передали останньому зазначені кошти. При цьому, відповідач, як близький родич померлого знав, що може отримати в ПФУ для похорону грошові кошти в розмірі 2 місячних пенсій померлого, в сумі близько 18000 грн. Після чого, відповідач вказані кошти отримав, та за його словами витратив їх на поховання, а передані ними кошти начебто наявні у нього, але повертати ці кошти відмовився, та зазначив, що витратить їх на оплату комунальних платежів за свою частину квартири, за яку він ніколи не сплачував за комунальні послуги. Крім того, з 30.04.2019 по 07.05.2019, вона перебувала за межами України, а тому не перебувала на похоронах батька. Таким чином, просить стягнути з відповідача 30000 грн., як безпідставно отриманих грошових коштів, 23588,81 грн. на відшкодування витрат на утримання квартири, 1864,59 грн. відшкодування інфляційних витрат по сплаті комунальних послуг, 907,61 грн. як 3% річних від суми комунальних платежів, 87 грн. відшкодування інляційних витрат за час користування отриманими грошовими коштами в наслідок обману та 604,11 грн. 3% річних за час користування отриманими грошовими коштами в наслідок обману. В червні 2019 року, відповідач [PERSON] , самовільно всупереч встановленого законом порядку змінив замки на вхідних дверях квартири, та не надав один комплект ключів їй, чим самовільно позбавив її можливості користуватися вказаною квартирою. На теперішній час, 1/2 частина зазначеної квартири належить їй в порядку спадкування, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] її батька [PERSON] . Таким чином, їй та відповідачу квартира належить на праві спільної часткової власності, а тому вона має право звернутися до суду з позовом про порушення її права власності. Стислий виклад заперечень відповідача. 11.01.2021 відповідач [PERSON] надав суд відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказує, що він з 1988 року по жовтень 1996 року мешкав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Його брат, [PERSON] , в квартирі мешкав та був зареєстрований сам з 1996 року по день його смерті, тобто до [INFO] . [INFO] його мати, [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. Спадкоємцями після смерті матері були він, та його брат, які мали право успадкувати по 1/4 частини квартири, кожний, але на прохання брата, який в той час, після розірвання шлюбу зі своєю дружиною [PERSON] , взагалі не мав житла, тому він відмовився від своєї частини в спадщині на його користь. Після прийняття спадщини [PERSON] сам проживав, та користувався спірною квартирою. Оскільки він користувався і його 1/2 частиною квартири, то за взаємною домовленістю він особисто здійснював витрати на утримання квартири, тобто комунальні послуги. Ніяких спорів щодо порядку користування спадковим майном і порядку сплати комунальних платежів у них з братом ніколи не було. [PERSON] поміняв вхідні двері в квартирі, замки в них, ключі від яких знаходились у нього одного, і нікому іншому, в тому числі йому та своїй доньці, брат передавати відмовився категорично. [PERSON] зловживав спиртними напоями, а після виходу на пенсію та звільнення з роботи, останні 5 років свого життя це зловживання стало хронічним. Його брат зі своєю донькою, [PERSON] не спілкувався взагалі. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, відмовилася від позовної вимоги про усунення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача надати їй ключі від замків на вхідних дверях вказаної квартири. Оскільки, відповідач в судовому засіданні надав їй добровільно ключі від вказаної квартири, та ключі підійшли до замків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, на підставах викладених в позовній заяві та зміненій позовній заяві. Також, зазначає, що в позові не враховано житлово-комунальні послуги, які залежать від фактичного користування, а саме вода та газ, тому вважає, що за інші комунальні послуги повинні здійснювати оплату два співвласника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, в судовому засіданні вказує, що він від позивача не отримував ніяких грошових коштів, тому не вважає за потрібне нічого віддавати. Він дійсно отримав гроші в ПФУ після смерті брата, які і витратив на його поховання. Замки на дверях квартири він був вимушений змінити, оскільки прийшли представники АТ "Криворіжгаз" з метою встановлення лічильника газу , тому йому було необхідно потрапити до квартири. Він намагався віддати позивачці ключі від квартири, але позивач відмовилася їх брати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 19.01.2021, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.01.2021 постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 12-00 год. 03.02.2021, за клопотаннями відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку зайнятістю в інших справах. Ухвалою суду 03.02.2021 відкладено розгляд справи на 12-00 год. 22.02.2021, за клопотанням представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку зайнятістю його по цивільній справі №215/6129/19 в Дніпровському апеляційному суді. 22.02.2021 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 12-00 год. 03.03.2021, за клопотанням позивача [PERSON] , у зв`язку з наданням їй часу для підготовки заперечень на відзив та виклику її представника [PERSON] . Ухвалою суду 03.03.2021 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 05.04.2021, за клопотанням представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його зайнятістю у кримінальному провадженні в Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу. 05.04.2021 в судовому засіданні оголошено по справі перерву до 11-00 год. 05.05.2021, для виклику свідка [PERSON] . Ухвалою суду 05.05.2021 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 02.06.2021, за клопотанням представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, у зв`язку з карантинними заходами, запровадженими внаслідок пандемії. 02.06.2021 оголошено по справі перерву до 10-00 год. 07.07.2021, для надання часу позивачу [PERSON] перевірити ключі, які надав відповідач в судовому засіданні підходять до вхідних дверей квартири. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] народилася [PERSON] , у відомостях про батьків зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.01.1981 (а.с. 36). 13.08.2005 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №620 (а.с. 37). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10.05.2019 Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №529 (а.с. 33). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №83, та довідки про причини смерті до форми №106/о №83, причина смерті [PERSON] хронічний пієлонефрит (а.с. 133). Згідно копій товарного чеку №1/27.04, [PERSON] сплатив всього 8600 грн. магазину « [INFO] » ФОП [PERSON] за похоронні атрибутики, товарного чеку від 29.04.2019 відповідач сплатив 4500 грн. кафе « [INFO] » ПП [PERSON] за поминальний обід, товарного чеку б/н [PERSON] сплатив 5000 грн. за транспортні послуги та організації похорон (а.с. 134). Відповідно до накладної №222, [PERSON] сплатив всього 11000 грн. за установку гранітного пам`ятника та огранки на могилі [PERSON] (а.с. 135). Згідно разового доручення №912400161636/102/437, [PERSON] одержав допомогу від Тернівського відділення обслуговування громадян в м. Кривий Ріг (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного УПФ України в Дніпропетровській області, на поховання померлого [PERSON] , який помер і проживав за адресою: [ADDRESS] , в сумі 19665,80 грн. (а.с.138). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2019, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1163, спадкоємцем майна [PERSON] , 1957 року народження, який помер [INFO] , є його донька [PERSON] , [INFO] , спадщина складається з: 1/2 частки квартири, зо знаходиться за адресою: [ADDRESS] , документом, що посвідчує право власності на яку є свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Чорнобай З.Л., 22.12.2004 за реєстровим №2-4017, та зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» 16.02.2005, реєстраційний номер 8240957, номер запису: 4378 в книзі: 9П-178, що в цілому складається х двох кімнат, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 42,99 кв.м., та розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 9, 10-11). Відповідно до заяви від 14.03.2020, засвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л., зареєстрованої в реєстрі за №271, [PERSON] , співвласник 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , якою він та [PERSON] , володіємо на праві спільної часткової власності у рівних частках, повідомив [PERSON] , про свій намір продати належну йому 1/2 частку вищевказаної квартири за ціною 50000 грн.(а.с. 139). Згідно заяви [PERSON] від 15.04.2020, засвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко О.В., зареєстрованої в реєстрі за №838, мовою оригіналу: «Я, [PERSON] , 20.03.2020 отримала поштою Вашу заяву, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. 14.03.2020, реєстр №271. Вказаною заявою Ви повідомили мене про те, що маєте намір продати 1/2 частку квартири [ADDRESS] за 50000 грн., та запропонував мені її купити за вищевказану суму. Однак, в цій заяві Ви не зробили мені пропозиції щодо можливості огляду квартири з метою з`ясування її стану на теперішній час, оскільки з червня 2019 року Ви перешкоджаєте мені користуватися квартирою, оскільки без мого відома та згоди змінили замки на вхідних дверях, не надали один комплект ключів мені та самовільно всупереч встановленого законом порядку позбавили мене можливості користуватися вищевказаною квартирою. Крім того, за останні три роки моїм померлим батьком [PERSON] було сплачено комунальні платежі на загальну суму 23588,81 грн., з яких: 18410,12 грн. оплата за опалення сплачені на рахунок КПТМ «Криворіжтепломережа», 405,46 грн. сплачені ТОВ «Енерго-Імпульс» за обслуговування тепло лічильника, 4265,23 грн. за управління будинком, обслуговування будинку та прибудинкової території сплачені на користь ТОВ «КК-Новий Дім» та ТОВ «УЮТ-2011», 508 грн. сплачені на користь ТОВ «Домофон-КС» за обслуговування домофону. З наведених сум Ви повинні були сплатити 11794,41 грн. З урахуванням інфляційних витрат та 3% річних. Крім того, 25.04.2019 для утримання мого батька в лікарні та для подальшого похорону Ви безпідставно отримали від мене грошові кошти в сумі 30000 грн., котрі не використали на зазначені цілі, з врахуванням інфляційних витрат сума боргу становить 30691,11 грн. Враховуючи наведене, я погоджуюсь придбати у Вас 1/2 частку квартири [ADDRESS] за суму еквівалентну 500 доларів США по курсу на день укладання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, та за умови наявності в квартирі всього майна, котре залишилося після смерті мого батька» (а.с. 140). Відповідно до роздруківок з Нова-Кома за період з грудня 2015 року по березень 2019 року, [PERSON] сплачував за надані комунальні послуги на загальну суму 23588,81\~грн. (а.с. 14-32). Згідно відповіді №6126 Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області, щодо розгляду матеріалу за заявою [PERSON] від 10.06.2019. Під час проведення перевірки було встановлено те, що до теперішнього часу [PERSON] до Тернівського ВП КВП не надала жодних підтверджуючих документів на спільну власність квартири, а саме на 1/2 частини квартири. В ході чого поспілкувавшись з гр. [PERSON] , останній пояснив те, що згідно ст. 63 Конституції України відмовляється надавати будь-які письмові пояснення проти себе або своїх близьких, та надав копію документа, який підтверджує його власність, та власність його померлого брата гр. [PERSON] , та рекомендовано звернутися з позовом до суду (а.с. 13). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вислухавши учасників\~по справі,\~та їх\~представників,\~дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України, при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, померлий [PERSON] та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 712/10644/16. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Так, судом встановлено, що відповідачу [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] належало по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , кожному. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] посилалася на те, що її померлим батьком [PERSON] за останні три роки було сплачено всього 23588,81 грн., з яких: 18410,12 грн. оплата за опалення сплачені на рахунок КПТМ «Криворіжтепломережа», 405,46 грн. сплачені ТОВ «Енерго-Імпульс» за обслуговування тепло лічильника, 4265,23 грн. за управління будинком, обслуговування будинку та прибудинкової території сплачені на користь ТОВ «КК-Новий Дім» та ТОВ «УЮТ-2011», 508 грн. сплачені на користь ТОВ «Домофон-КС» за обслуговування домофону, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій (а.с. 78-93). Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що її батько [PERSON] ніс тягар утримання спільного майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України, на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Фізичною особою вважається людина як учасник цивільних правовідносин, що передбачено ст. 24 ЦК України. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, що передбачено нормами ч. 4 ст. 25 ЦК України. Згідно ст.55\~ЦПК України,\~у разі\~смерті фізичної\~особи,\~припинення юридичної\~особи,\~заміни кредитора\~чи боржника\~у зобов`язанні,\~а також\~в інших\~випадках заміни\~особи у\~відносинах,\~щодо яких\~виник спір,\~суд залучає\~до участі\~у справі\~правонаступника відповідної\~сторони або\~третьої особи\~на будь-якій\~стадії судового\~процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Аналізуючи викладені норми права та враховуючи, що між співвласниками квартири, а саме між померлим [PERSON] та відповідачем [PERSON] не було ніяких домовленостей щодо сплати комунальних коштів за утримання спільного майна, батько позивача за життя не звертався до суду з цього питання, не звертався за життя з письмовою вимогою про повернення частини сплачених ним витрат на утримання спільного майна, тобто померлий [PERSON] за життя не заявив про свій намір та про своє бажання на відшкодування сплачених ним коштів за комунальні послуги, тому вказані правовідносини не передбачають правонаступництва, а тому відсутні правові підстави для задоволення частини позову щодо стягнення з відповідача в якості відшкодування витрат на утримання квартири [ADDRESS] , в розмірі 23588,81 грн., 1864,59 грн. інфляційних витрат по сплаті комунальних послуг та 907,61 грн. , як 3% річних, від суми комунальних платежів. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 30000 грн., як безпідставно отриманих коштів внаслідок обману, 87,00 грн. інфляційних витрат та 604,11 грн.,як 3% річних за час користування вказаними коштами, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно чч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність, що передбачено ч. 1 ст. 206 ЦК України. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Так,\~в судовому\~засіданні було\~встановлено,\~що також\~не заперечувалося\~сторонами,\~що \~відповідач [PERSON] \~отримав грошові\~кошти у\~розмірі 30000\~грн.,\~які належали\~його братові,\~від колишньої дружини померлого [PERSON] , яка їх передала йому з власної ініціативи під час забирання [PERSON] з квартири до лікарні. Вказані гроші [PERSON] знайшла в квартирі його брата та по приїзду швидкої частину з них передала йому на витрати, які пов`язані з лікуванням та потім з похованням [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є головою правління ОСББ «Січ-17» в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] , мешкав [PERSON] . Відповідача вона знає, а позивача знає із соцмереж. Раніше, при встановленні лічильника газу був присутній в квартирі [PERSON] . Так, їй зателефонувала сусідка з квартири [ADDRESS] вказаного будинку, та сказала, що не може додзвонитися до [PERSON] , та сказала, що викликала дільничного та [PERSON] . Після чого, вона, дільничний, колишня дружина [PERSON] та [PERSON] зайшли до квартири, яка була відкрита та побачили [PERSON] , який лежав на дивані в залі та скиглив. Колишня дружина [PERSON] , при нас всіх, у квартирі знайшла схованку з документами та грошима, та забрала це все. Донькив квартирі не було, а відповідач був. Після чого викликали швидку, та винесли його в машину. Дружина [PERSON] знала, де лежать кошти. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем не надано до суду жодного доказу щодо надання нею [PERSON] грошових коштів в сумі 30 000 грн., факт передання цих коштів взагалі нічим не підтверджується , тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні частини позову щодо стягнкння з [PERSON] 30 000 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 87 грн. відшкодування інляційних витрат за час користування отриманими грошовими коштами в наслідок обману та 604,11 грн. , як 3% річних за час користування отриманими грошовими коштами в наслідок обману . Стосовно наданого до суду ДВД диску з аудіозаписом розмови начеб-то між позивачем та відповідачем , а.с.39 який надано позивачем до суду та який на думку позивача підтверджує факт отримання грошей в сумі 30000 грн., слід зазначити, що з даного аудіозапису не можливо встановти про яку саме сумму коштів йде мова та ким ці кошти були надані. З аудіо розмови вбачається що мова йде про отриману пенсію з ПФУ та про порядок користування квартирою, але про кошти в сумі 30 000 грн. взагалі не йдеться, тому даний аудиозапис не можна визнати достатнім доказом в розумінні ст.80 ЦПК України, на підставі якого можливо суду дійти висновку про отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 30 000 грн. В силу частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. У підставу позову може входити як один, так і декілька юридичних фактів. Юридичні факти, покладені в підставу позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними. Від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору. Підстава позову має важливе практичне значення. Правильне її встановлення визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову. З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством засад (принципів) змагальності і диспозитивності при зверненні до суду позивачі самостійно обирають спосіб захисту порушеного права та обґрунтовують доказами. Таким чином, принцип диспозитивності відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем. [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, а саме з позовною вимогою про усунення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача надати їй ключі від замків на вхідних дверях вказаної квартири впродовж 3-х днів після набрання законної сили судовим рішенням, та заборонити йому без її згоди міняти замки на дверях зазначеної квартири, вказувала, що відповідач [PERSON] змінив замки на вхідних дверях спірної квартири, та не надав один комплект ключів їй, чим самовільно позбавив її можливості користуватися вказаною квартирою. В силу статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном закріплено в ст. 391 ЦК України, відповідно до якої зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. Вказані висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц. Так, в судовому засіданні 02.06.2021 відповідач [PERSON] добровільно надав позивачу [PERSON] примірник ключів від вхідного замка дверей, у зв`язку з чим він забезпечив позивачу доступ до житла, тобто виконав вимог закону. Свідок [PERSON] , яка є головою правління ОСББ «Січ-17» в судовому засіданні пояснила, що позивач передавала через неї лист з позовом до суду, а відповідач в свою чергу дав їй ключі від квартири для передання позивачу, які в подальшому вона повернула [PERSON] [INFO] , оскільки позивач їх не забрала. Вона писала в соцмережах позивачу щодо листа про намір відповідача продати їй квартиру. У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. В п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, позивачу відповідно до положень ст. 317, ч.2 ст. 319 ЦК України, як співвласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки під час розгляду справи відповідач надав позивачу ключі від квартири та позивач відмовилася від частини позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном, а суд розглядає спір диспозитивно в межах заявлених позовних вимог, тому підстави для вирішення вказаної частини позову відсутні. Відповідно до ст.ст.264-265 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Оскільки позивач не підтримала частину свого позову щодо усунення перешкод в користуванні майном внаслідок надання їй ключів відповідачем під час розгляду справи, на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, що передбачено п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Пунктом 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок відповідача в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно із договором про надання правової допомоги у цивільному процесі від 05.01.2021, укладеного між [PERSON] та адвокатом Радченко О.М., відповідно до якого адвокат зобов`язується: користуватися статусом представника в цивільному процесі, здійснювати представництво сторони в цивільній справі, використовуючи всі надані йому цивільно-процесуальним законом права та засобами представництва, має право складати та подати позовну заяву, ввести від імені клієнта будь-які справи в усіх судових закладах, правоохоронних органах та в усіх державних установах України з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом подання та підписання позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, та інше (а.с. 147). В акті виконаних робіт від 06.01.2021, наведено конкретний перелік наданих клієнту послуг на суму 12000 грн. (а.с. 150). Згідно розрахунку від 06.01.2021, відповідач [PERSON] повинен сплатити разом 12000 грн. за договором про надання правничої допомоги у вказаній справі, та відповідно до квитанції №01/01/21 від 1706.01.2021, адвокатом Радченко О.М. одержано від [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 грн. згідно договору від 05.01.2021 (а.с. 149, 151). Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи, обсяг виконаних представником відповідача робіт, час витрачений на виконання таких робіт, складність справи та ціну позову, суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в задоволенні позову відмовлено, що відповідає складності справи та фактичному витраченому часу представника відповідача [PERSON] . На підставі ст.ст. 13, 41, 47 Конституції України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 150 ЖК України, ст.ст. 13, 16, 23, 25, 202, 204, 317, 319, 391, 322, 356, 360, 526, 625, 1166, 1167, 1213, 1215 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 43, 49, 55, 81, 133, 137, 141, 142, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved