Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому послався на те, що [INFO] в ефірі комунального підприємства «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» Бердянської міської ради, імовірно, в програмі «[INFO]» пролунала недостовірна інформація, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є депутатом Бердянської міської ради. Так, у сюжеті була розповсюджена інформація, яка пролунала з вуст [PERSON] про те, що депутати Бердянської міської ради,зокрема, [PERSON], приходили до неї додому разом з багатьма п'яними людьми та збирали підписи за зняття мера, висловлювалися нецензурною лайкою. Також у сюжеті прозвучали прямі образи позивача. Так, телекомпанія показала коментар [PERSON], який у різких виразах відгукувався про своїх колег депутатів, а саме: «[INFO]». Сюжет транслювався в ефірі кілька разів [INFO]. Проте трансльоване в ефірі носить недостовірний та образливий характер, не відповідає дійсності, так як немає ніяких доказів про зареєстровані правоохоронцями заяви від «постраждалих» бердянців, про які в ефірі заявили відповідачі, а також про інші факти. Висловлювання та розповсюдження відповідачами зазначених вигаданих відомостей викликало у позивача нервове хвилювання, душевні страждання, погіршення стану здоров'я, що привело до проходження амбулаторного лікування з приводу гіпертонічної хвороби з високим ступенем ризику. Посилаючись на ст.ст. 23,277, 297, 1167, 1190 ЦК України, просив зобов'язати відповідачів спростувати відомості, розповсюджені [INFO] в ефірі КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом, у такий же спосіб, яким вона була поширена, з приношенням вибачень перед позивачем та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. У травні 2014 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій залучив співвідповідачем комунальне підприємство „Бердянська міська телекомпанія „ТБ - Бердянськ", в якій, посилаючись на ті ж самі обставини, що зазначені ним у первинному позові щодо розповсюдження [PERSON] та [PERSON] інформації, яка принижує його честь , гідність і ділову репутацію, додатково послався на те, що ведуча [PERSON] в цьому ж сюжеті новин дослівно висловилася: «[INFO]». Тому просив зобов'язати відповідачів терміново, тобто у найближчому випуску програми «Новини» Комунального підприємства „Бердянська міська телекомпанія „ТБ - Бердянськ" Бердянської міської ради спростувати відомості, які були розповсюджені [INFO] в ефірі КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом, у такий же спосіб, яким вона була поширена, а саме простувати інформацію: -відповідача 1: «[INFO]»; -відповідача 2: «[INFO]»; -відповідача 3: «[INFO]» з приношенням вибачень перед позивачем та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. У червні 2014 позивач остаточно визначився з позовними вимогами, подавши відповідну уточнену позовну заяву, в якій, залишивши без змін саме обґрунтування позову, доповнив лише прохальну частину, де спочатку просив визнати відомості та інформацію, які були поширені [INFO] в ефірі КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянск» в програмі «[INFO]», а саме: -відповідача 1: «[INFO]»; -відповідача 2: «[INFO]»; -відповідача 3: «[INFO]» недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Інші вимоги залишив без змін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] підтримали позов із зазначених у ньому підстав, доповіли обставини, викладені в ньому та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, направив письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, прохаючи спростувати певну інформацію про осіб, які збирали підписи за зняття Бердянського міського голови, поширену ним, проте не зазначив жодного доказу того, в даному висловлюванні мова йде саме про нього. Позивач безпідставно посилається на п.3 ст.277 ЦК України, який було виключено у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27.03.2014 року. Крім того, він вважає, що поширена ним в ефірі 26.02.2014 року інформація, яку позивач безпідставно вважає недостовірною, - є оціночним судженням, оскільки містить у собі особисті думки, переконання, а також критичну оцінку певних фактів і недоліків, які є вираженням його об'єктивної думки і поглядів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, заперечень на позовну заяву не направила. Представник відповідача Комунального підприємства „Бердянська міська телекомпанія „ТБ - Бердянськ" Бердянської міської ради [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що відповідно до ст.67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація і її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація є дослівним цитування заяв і виступів посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, народних депутатів.., депутатів рад усіх рівнів. В даному випадку ця інформація була поширена депутатом Бердянської міської ради [PERSON] Оскільки позивач позиціонує себе як публічну особу, то він повинен бути готовий до ширшої критики щодо своєї особистості, що підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Висловлювання відповідача [PERSON] не містять фактичних даних, є оціночними судженнями, а тому не можуть бути предметом судового захисту. Тому такі висловлювання, навіть якщо вони мали місце, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В уточненій позовній заяві позивач посилається на ч.3 ст.277 ЦК України, відповідно до якої негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, проте вказана частина ст.277 ЦК України виключена Законом України від 27.03.2014 року, який набрав чинності 19.04.2014 року, тому позивач повинен довести в загальному порядку ту обставину, що поширена інформація, є недостовірною. Даних про те, що відповідачі мали намір завдати позивачу немайнову шкоду, не надано. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, то позивачу в цій частині слід відмовити, оскільки ним не доведено факту приниження його честі, гідності і ділової репутації. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що, коли він побачив 26.02.2014 року приблизно а 18-00 годині сюжет в новинах про те, що [PERSON] та [PERSON] ходили по домівках і збирали підписи за зняття мера, він був шокований, бо цього не може бути. Спочатку про це сказала диктор новин, потім виступав мер [PERSON], надав слово [PERSON], потім знову мер, який після цього надав слово [PERSON]. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та відтвореного в судовому засіданні запису на СД-диску сюжету програми «[INFO]» за [INFO] в ефірі Комунального підприємства «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» Бердянської міської ради стосовно предмету позову, судом з'ясовано, що було поширено наступну інформацію в такій послідовності: спочатку ведуча випуску новин висловилася наступним чином: «[INFO]». Потім в кабінеті міського голови спочатку [PERSON]. повідомила: «[INFO]», а після неї відповідач [PERSON] звернувся в ефірі з такою промовою: «[INFO]»; Судом також встановлено, що позивач, вважаючи поширену відносно нього інформацію образливою, неправдивою та недостовірною, такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, 04 березня 2014 року звернувся до директора КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» із зверненням, в якому просив спростувати поширені 26.02.2014 року відомості щодо нього з приношенням вибачення від телекомпанії перед мешканцями м.Бердянська за надання недостовірної та не провіреної інформації, не допустити її подальшого розповсюдження та розмістити його коментар/власне тлумачення в тій же програмі і в той же час, в такому ж обсязі, у задоволенні якого йому було відмовлено. У відповідності до ст. 28 Конституції України, ч.1 ст. 297, ч.1 ст. 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. За змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї передбачений ст. 32 Конституції України. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. За змістом ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь та гідність особи. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи" № 4 від 27 лютого 2009 року, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст.23 ЦК). Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Факт поширення інформації про позивача в ефірі комунального підприємства «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» в програмі «[INFO]» [INFO] підтверджено доказами по справі та не заперечується учасниками процесу. Аналізуючи інформацію, розміщену в сюжеті програми «[INFO]», суд дійшов до переконань про те, що відомості, розповсюджені, зокрема, відповідачем [PERSON], за своїм характером не є оціночними. Розповсюджена нею інформація викладена у формі тверджень про факти, які вчинені позивачем: а саме, що він разом ще з двома депутатами Бердянської міської ради в компанії нетверезих молодиків ходить по квартирам до мешканців міста Бердянська і збирає підписи за зняття міського голови, а в разі незгоди - висловлюється нецензурною лайкою. На думку суду, відповідач мала на меті спаплюжити репутацію позивача формуванням негативної думки громадськості чи окремих громадян щодо його діяльності з посиланням на конкретні фактичні данні. Втім, [PERSON] у підтвердження цих даних не направила суду ані відповідних бланків листів з підписами мешканців за зняття мера, ані клопотань про виклик конкретних осіб в якості свідків, які були очевидцями вчинення позивачем вказаних дій. Тому, суд вважає, що розповсюджена нею інформація відносно позивача викладена у формі тверджень, а поширені факти у випуску новин: ««[INFO]» є недостовірними й такими, що порушують особисті немайнові права позивача [PERSON] Щодо інформації, розповсюдженої відповідачем [PERSON], то суд вважає її також недостовірною, виходячи з наступного. Частина 3 статті 277 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вжиті [PERSON] слова одразу після виступу [PERSON], яка назвала в числі інших прізвище [PERSON], представляють позивача як аморальну людину, схильну до вживання алкогольних та наркотичних засобів, що вчиняє протиправні дії та залишається безкарною та якого з ганьбою виключили з партії «Батьківщина». При цьому відповідач використовує ще й такі слова як: «моральные уроды», «эта троица, это а-ля мажоры бердянського разлива», «людишки», які за загальноприйнятими нормами є образливими, спроможними зганьбити честь і зашкодити репутації. Вони можуть сприйматися громадськістю чи окремими громадянами, з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, як негативні щодо [PERSON] та порушують немайнові права останнього. При цьому, водночас, суд наголошує, що відсутні дані, наприклад, рішення суду, щодо достовірності такої інформації, як-то вчинення протиправних проступків в нетверезому стані і залишення при цьому безкарним.А тому суд вважає, що поширена відповідачем негативна інформація є недостовірною. Суд при цьому не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] про те, що ним не було розповсюджено інформацію саме стосовно позивача, оскільки саме після слів [PERSON], яка назвала три прізвища, в тому числі й [PERSON], які збирали підписи за зняття мера, [PERSON] з приводу їхніх дій та інших вчинків, а отже і [PERSON], розповсюджено інформацію в телевізійній програмі. Не можна зважати на те, що, на думку відповідачів [PERSON] та КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ», є безпідставним посилання позивача на ч.3 ст.277 ЦК України, яка була виключена, оскільки суд застосовує норми закону, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин. На момент виходу в ефір програми «[INFO]» [INFO] частина 3 ст.277 ЦК України була чинною, оскільки виключена Законом України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27.03.2014 року, який набрав чинності лише 19 квітня 2014 року, тобто навіть після звернення позивача до суду з цим позовом. Не заслуговують на увагу суду і посилання відповідача на те, що висвітлена ним інформація є оціночним судженням, бо вона не містить оцінки певних фактів та недоліків та не є вираженням суб'єктивної думки, оскільки викладена у формі негативної інформації і прямих образ позивача та містить твердження про певні аморальні вчинки позивача, а вони, як встановлено судом, не відповідають дійсності й таке обвинувачення не доведене належними доказами. Крім цього, суд відхиляє і позицію представника відповідача КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ», що позивач позиціонує себе з публічною особою, а тому повинен бути готовий до ширшої критики своєї особистості з посиланням на практику Європейського суду з прав людини. Так, дійсно відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справа про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначається, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Радою Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Однак, судом встановлено, що відносно позивача відповідачами не було поширено через засоби масової інформації якусь гостру критику його дій як депутата міської ради. В даному випадку мають місце образливі висловлювання та звинувачення у вчиненні протиправних дій, які не підтверджені належними фактами. Тому суд приходить до висновку, що інформація, а саме: - «[INFO]»; - «[INFO]» є недостовірною, такою, що дискредитує честь, гідність, ділову репутацію позивача та вона (інформація) розповсюджена відповідачами та підлягає спростуванню останніми тим же способом, як її й було поширено. Отже, суд приходить до висновку, що позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Втім суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання недостовірною інформації та її спростування, викладеної диктором випуску новин, а саме: «[INFO]», враховуючи, що вона була подана на початку новин та в ній не вказувалося жодного прізвища. Крім цього посилання на те, що їх прізвища (тобто представників депутатського корпусу) відомі і вже оприлюднені, дають підстави вважати, що це могли бути інші особи, оскільки до цих висловлювань жодним чином не йшлася мова про самого позивача із озвучуванням його прізвища, а тому суд вважає припущенням позивача, що дана інформація якимсь чином стосується його, дискредитує його як депутата міськради та порочить його честь, гідність і ділову репутацію. Крім цього, не відповідають положенням законодавства вимоги позивача щодо принесенням перед ним вибачень. Приписами пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи " встановлено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Тому суд вважає, що позивач обрав такий спосіб захисту свого права як зобов'язання принести вибачення, який чинним законодавством не передбачений, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає також. Щодо відшкодування моральної шкоди в солідарному порядку в розмірі 25000,00 грн., як просить в позові позивач, то суд застосовує властивий цивільному праву принцип еквівалентного компенсування шкоди особистим немайновим правам і благам: обсяг шкоди неможливо точно вирахувати, оскільки моральна шкода не має вартісного еквіваленту. Будь-яка компенсація такої шкоди не буде адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, суд приймає до уваги критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, як-то, відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК величина грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власної ініціативи чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд визнає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Навіть сама людина, якій завдано моральної шкоди, не завжди може визначити її розмір, тим паче у грошовому еквіваленті. З огляду на це, право регулювання розміру відшкодування моральної шкоди надано суду. Суд погоджується з позицією позивача про настання у нього моральної шкоди у зв'язку з поширеною у випуску програми «[INFO]» [INFO] неправдивої інформації стосовно нього, враховуючи, що він у період з 26.02.2014 року по 05.03.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні в Бердянській міській лікарні з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст.2, високий ступінь ризику, кризовий перебіг, лікворно-гіпертензійний синдром, вестибулопатія, що підтверджено відповідною довідкою №8 від 05.03.2014 року. Однак, на думку суду, справедливою сатисфакцією може бути сума у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, та розподілена таким чином: з [PERSON] на користь позивача належить стягнути 3000,00 грн., а з [PERSON] - 2000,00 грн., враховуючи сам зміст неправдивої інформації, форму її викладення та можливі наслідки щодо моральних переживань позивача. При цьому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ», враховуючи положення ст. 67 Закону України «Про інформацію», оскільки інформація, яка визнана судом недостовірною, є дослівним цитування інших відповідачів та поширена депутатом міської ради, тому в частині позову щодо стягнення моральної шкоди з КП «Бердянська міська телекомпанія «ТБ-Бердянськ» слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial