Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ "Споживчий центр" про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів кредитного договору, визнання недійсним кредитного договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача ТОВ "Споживчий центр" подала до суду клопотання, в якому просила суд передати справу за позовом [PERSON] на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки вона не підсудна Оболонському районному суду м. Києва. Представник позивача в судовому засіданні проти передачі справи на розгляд іншому суду заперечував. Представник відповідача в судовому засідання клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду підтримала. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 2 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. п. 1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2017 року між позивачем [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" був укладений кредитний договір №07.06.2016-000000347, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачеві транш у розмірі 6000,00 грн, а позивач в свою чергу зобов'язався повернути транш протягом 14 календарних днів і сплатити плату за його користування в розмірі 28%, що становить 1680,00 грн. Указаний кредитний договір від 21 травня 2017 року №07.06.2016-000000347 за своїм змістом є договором споживчого кредитування, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що кредит надавався позивачеві на задоволення власних потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, його незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався [PERSON], до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім цього, у рішенні від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що положення п. п. 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Ураховуючи викладене, суд вважає, що спір, який виник між сторонами, пов'язаний з захистом прав [PERSON] як споживача кредитних послуг, а тому він вправі пред'явити позов відповідно до правил альтернативної підсудності, визначних ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Згідно з відомостями, наданими суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (Оболонський район м. Києва), а отже, при відкритті провадженні у справі судом не будо допущено порушень правил підсудності За таких обставин,

Outcome: dismissed