Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Обласної дитячої лікарні про скасування наказу «Про скасування суміщення посад» як незаконного, поновлення на попередні умови праці та виплату недорахованої суми. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 04 лютого 2015 року відповідно до наказу № 15-к/о Про прийняття на роботу його прийнято на роботу на 1,0 ставки посади інженера з охорони праці адміністративно-управлінського персоналу до Обласної дитячої лікарні. 25 березня 2015 року Наказом №40-к/о Про прийняття на роботу його прийнято на посаду інженера господарсько-обслуговуючого персоналу для виконання функціональних обов'язків з метрології за сумісництвом на 0,25 ставки. Відповідно, 04 лютого 2015 року його було ознайомлено з посадовою інструкцією інженера з охорони праці Обласної дитячої лікарні м.Мукачево та 04 квітня 2015 року з посадовою. Інструкцією інженера по метрології. 24 жовтня 2017 року наказом №157-к/о Про скасування суміщення посад йому, інженеру з охорони праці адміністративно-управлінського персоналу, у зв'язку з кадровими змінами в організації виробництва і праці, скасовано суміщення посади інженера господарсько-обслуговуючого персоналу з виконання функціональних обов'язків по метрології з 25 грудня 2017 року. Вважає, що наказ №157-к/о Про скасування суміщення посад від 24 жовтня 2017 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує його трудові права, в той же час, як дії роботодавця мають чітко відповідати положенням Кодексу законів про працю, та Закону України Про оплату праці. У свою чергу, Наказом за №40-к/о від 25 березня 2015 року Про прийняття на роботу його приймають за внутрішнім сумісництвом, а Наказом №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення посад - відповідач скасовує суміщення посад, внаслідок чого з нього знімають оплату 0,25 ставки сумісництва інженера господарсько-обслуговуючого персоналу з виконання функціональних обов'язків по метрології. Тобто, він працював на посаді інженера господарсько-обслуговуючого персоналу з виконання функціональних обов'язків по метрології у Обласній дитячій лікарні по сумісництву йому надано 0,25 ставки посади, а не було встановлено доплату за суміщення посад, як випливає із Наказу №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення. Таким чином, йому було надано 0,25 ставки посади інженера господарсько-обслуговуючого персоналу, а не встановлено доплату за суміщення. Оплата за суміщення професій (посад) регулюється п.3 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплаті праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери в якому зазначено, що за суміщення професій (посад) працівникам встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки). Але не дивлячись на це, в порушення норм трудового законодавства відповідач видав Наказ Про скасування суміщення посад не дотримуючись Кодексу законів про працю у зв'язку з кадровими змінами в організації виробництва і праці, який вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Також зазначає, що про Наказ за №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення посад він дізнався 22 травня 2018 року, коли повернувся з лікарняного, оскільки в період з 22 листопада 2017 року по 10 травня 2018 року він знаходився на лікарняному, так як переніс інсульт і тим самим пропустив трьохмісячний строк звернення до суду. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON]Ю.) звертається до суду та просить скасувати наказ №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення посадяк незаконний та поновити його на попередні умови праці; виплатити недонараховану суму за період з 25 грудня 2017 року, а також поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин та позовні вимоги задоволити повністю. Відповідач - представник Обласного дитячого лікарня м.Мукачево [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 24 жовтня 2017 року заступником головного лікаря по управлінню персоналом та правовому захисту [PERSON] було ознайомлено [PERSON] з наказом №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення посад. Однак, від підпису про ознайомлення [PERSON] відмовився, про що було складено відповідний Акт про відмову від ознайомлення. З 22 листопада 2017 року [PERSON] перебував на лікарняному, що становить 30 календарних днів з моменту ознайомлення [PERSON] з наказом №157-к/о від 24 жовтня 2017 року Про скасування суміщення посад. Це є достатнім терміном для подання документів до суду. Тому на підставі вищенаведеного позовні вимоги не визнає, просить відмовити у відновленні строків звернення до суду і в позові в цілому. Дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії Наказу №15-к/о в.о. головного лікаря Обласної дитячої лікарні Закарпатської обласної адміністрації Управління охорони здоров'я [PERSON] від 04 лютого 2015 року, [PERSON] - прийнято на роботу на 1,0 ставку посади інженера з охорони праці адміністративно-управлінського персоналу з 04 лютого 2015 року з випробувальним терміном строком три місяці з 04 лютого 2015 року до 03 травня 2015 року (а.с.5). Відповідно до копії Наказу №40-к/о в.о. головного лікаря Обласної дитячої лікарні Закарпатської обласної адміністарції Управління охорони здоров'я [PERSON] від 25 березня 2015 року, [PERSON] - інженеру з охорони праці адміністративно-управлінського персоналу з 01 квітня 2015 року надано сумісництво 0,25 ставки посади інженера господарсько-обслуговуючого персоналу для виконання функціональних обов'язків з метрології (а.с.6). Відповідно до копії наказу №157-к/о від 24 жовтня 2017 року головного лікаря обласної дитячої лікарні [PERSON] «Про скасування суміщення посад» вбачається, що [PERSON] скасовано суміщення посад: «скасувати суміщення посади інженера господарсько-обслуговуючого персоналу з виконання функціональних обов'язків по метрології з 25 грудня 2017 року». (а.с.7). Тобто позивачу надано сумісництво посад, а не суміщення посад, тому наказ №157-к/о від 24 жовтня 2017 року головного лікаря обласної дитячої лікарні [PERSON] «Про скасування суміщення посад» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. З копії Акту про відмову [PERSON] інженера з охорони праці Обласної дитячої лікарні м.Мукачево від підпису про ознайомлення з Наказом про скасування суміщення посад від 24 жовтня 2017 року №157-к/о, складеного заступником головного лікаря по управлінню персоналом та правовому захисту - [PERSON], старшим інспектор з кадрів - [PERSON], інспектором з кадрів - [PERSON] Від 24 жовтня 2017 року вбачається, що заступником Головного лікаря по управлінню персоналом та правовому захисту обласної дитячої лікарні м.Мукачево 24 жовтня 2017 року інженеру з охорони праці [PERSON] було надано для ознайомлення Наказ від 24 жовтня 2017 року №157-к/о про скасування суміщення посад, а саме: скасувати суміщення посади інженера господарсько-обслуговуючого персоналу з виконання функціональних обов'язків по метрології з 25 грудня 2017 року. [PERSON] з Наказом ознайомився, а від підпису про ознайомлення з наказом відмовився . Так, право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією (ст. 55 Конституції України), яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку на захист порушеного або оспореного права чи охоронюваного законом інтересу (ст.ст. 3, 4 ЦПК України) та можливістю використати передбачені законом процесуальні засоби для здійснення своїх процесуальних прав (ст. ст. 27, 31 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України, кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Нормою частини 1 та 2 статті 2 Кодексу законів про працю України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. У статті 5-1 Кодексу законів про працю України зазначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст..233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. (ст..234 КЗпПУ). Позивач про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду не надав, суд не бере до уваги твердження позивача, що він перебував на лікарняному, оскільки на лікарняному останній перебував з 22 листопада 2017 року, в той час як з наказом ознайомлений 24 жовтня 2017 року. Згідно\~ст.256ЦК\~України позовна давність-це строк,у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Що стосується позовних вимог в частині виплати не донарахованої суми заробітної плати суд приходить до наступного висновку. Оплата праці при суміщенні професій (посад) і виконанні обов'язків тимчасово відсутнього працівника регулюється\~ст. 105 КЗпП України, відповідно до якої,\~працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.\~Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Як зазначено у ч. 3\~ст. 32 КЗпП України\~у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Статтею 103 КЗпП України\~також передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~згідно зі\~ст. 102-1 КЗпП\~працівники, які працюють за сумісництвом (виконують крім основної у вільний від неї час і іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця), одержують заробітну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розміром. Сумісники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тоді, коли було порушено встановлені для певної категорії працівників обмеження для роботи за сумісництвом. Такі порушення за певних умов можуть бути підставою для припинення трудового договору за сумісництвом. Визначені Кабінетом Міністрів України відповідно до\~ст. 102-1 КЗпП\~умови роботи за сумісництвом, у тому числі щодо її тривалості, яка протягом місяця не повинна перевищувати половину місячної норми робочого часу, поширюються лише на працівників державних підприємств, установ і організацій. Пунктом 15 цієї ж\~постанови\~було роз'яснено судам, що в тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до\~ст. 105 КЗпП\~у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника. При цьому слід мати на увазі, що згідно з п. 5\~постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 31 серпня 1996 р. N 1033\~(з наступними змінами) на період погашення заборгованості по заробітній платі працівникам бюджетних установ, умови оплати праці яких затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1996 р. N 565 "Про упорядкування умов оплати праці працівників окремих галузей бюджетної сфери", доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та суміщення професій (посад) здійснюються в розмірі до 30 відсотків посадового окладу (тарифної ставки). Зазначені правила не застосовуються, коли йдеться про виконання робітниками і службовцями робіт різної кваліфікації, оплата за які провадиться згідно зі\~ст. 104 КЗпП. Відповідно до п. 1, 5 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 р. № 43 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 р. за № 76,\~сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.\~Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно. Оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу.\~При встановленні сумісникам з погодинною оплатою праці нормованих завдань на основі технічно обґрунтованих норм оплата провадиться за кінцевими результатами за фактично виконаний обсяг робіт. Законодавчого визначення суміщення професій в законодавстві України не існує. Отже, у цій частині необхідно керуватися положеннями постанови [PERSON] Міністрів СРСР "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" та Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС "Про порядок і умови суміщення професій (посад)". Пунктами 2 і 3 зазначеної Постанови встановлене наступне: «2. Установить, что совмещение профессий (должностей), то есть выполнение работником наряду со своей основной работой, обусловленной трудовым договором, дополнительной работы по другой профессии (должности), и выполнение обязанностей временно отсутствующего работника без освобождения от своей основной работы допускаются на одном и том же предприятии, в учреждении, организации с согласия работника в течение установленной законодательством продолжительности рабочего дня (рабочей смены), если это экономически целесообразно и не ведет к ухудшению качества продукции, выполняемых работ, обслуживания населения. 3. Совмещение профессий (должностей) разрешается, как правило, в пределах той категории персонала, к которой относится данный работник (рабочие, инженерно-технические работники, служащие и другие). Совмещение профессий (должностей) работниками, относящимися к разным категориям персонала в производственных отраслях народного хозяйства, а также совмещение профессий (должностей) во всех случаях в непроизводственных отраслях народного хозяйства допускаются по перечням профессий и должностей, утверждаемым Советами Министров союзных республик (или в устанавливаемом ими порядке) и министерствами и ведомствами СССР по согласованию с соответствующими профсоюзными органами, если иное не предусмотрено действующим законодательством.». Пунктом 1 Інструкції Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" визначено, що: «Под совмещением профессий (должностей) понимается выполнение работником наряду со своей основной работой, обусловленной трудовым договором, дополнительной работы по другой профессии (должности).». З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем фактично виконуються роботи із суміщення професій, а не сумісництва, як це зазначив позивач, оскільки позивач виконує на тому ж підприємстві поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) без звільнення від своєї основної роботи, тому йому повинна проводиться доплата саме за суміщення професій (посад) на умовах, передбачених у колективному договорі. Суду не наданий жодною із сторін «Перелік і гарантовані розміри доплат, надбавок», тому суд позбавлений можливості достовірно встановити розмір доплати або надбавки за суміщення професій і посад, а також встановити чи взагалі передбачена така доплата працівникам. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу п.1 ч.1\~ст.5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору, а оскільки його вимоги задоволенню не підлягають, на підставі положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed