Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Державного підприємства "Науково - дослідний та проектно - вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" (надалі по тексту - відповідач), в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь: нараховану але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2016 року по 09 жовтня 2017 року в сумі 29 509, 34 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з період часу з 10 жовтня 2017 року по 04 липня 2018 року. Вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 24 жовтня 2002 року по 09 жовтня 2017 року вона працювала у відповідача на посаді провідного інженера відділу ПОБ та кошторисів та була звільнена за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі з нею проведено не було. Позивачка в судове засідання не з?явилась; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала заяву про розгляд справи за її відсутності; на задоволення позовних вимог наполягає в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзив на позов не надіслав; заяв про розгляд справи за його відсутності чи оголошення по справі перерви до суду не надіслав; свого представника для участі у розгляді справи не направив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Законом, зокрема ст.47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом № 113/к від 23 жовтня 2002 року [PERSON] було прийнято на роботу до відповідача посаду техніка 1 категорії у відділ електрифікації . Наказом № 187/к від 30 листопада 2010 року [PERSON] переведено на посаду інженера. Наказом № 13/к від 14 лютого 2011 року [PERSON] переведено до відділу ПОБ і кошторисів на посаду інженера. Наказом № 180/к від 30 листопада 2011 року [PERSON] переведено на посаду інженера 3 категорії. Наказом № 201/к від 30 листопада 2012 року [PERSON] переведено на посаду інженера 2 категорії. Наказом № 298/к від 28 листопада 2013 року [PERSON] переведено на посаду інженера 1 категорії. Наказом № 177/к від 17 жовтня 2016 року [PERSON] переведено на посаду провідного інженера (а.с.4). Наказом № 148/к від 02 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.5). В підтвердження наявної заборгованості позивачкою суду надано довідку № 263 від 20.10.2017 року, де зазначено, що відповідачем не проведено виплату заробітної плати та станом на 18 жовтня 2017 року заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] складає 29 509, 34 грн. (а.с.6). Доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату [PERSON] заборгованості по заробітній платі, яка складає 29 509, 34 грн. відповідачем не надано, не було їх встановлено і під час розгулу справи судом. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом достовірно встановлено, що ні в день звільнення [PERSON], а ні в послідуючому, відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачкою, а тому відповідач повинен виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 10 жовтня 2017 року по 04 липня 2018 року ( як зазначено позивачкою у подані позовній заяві ). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто, застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., № 6-113цс16 від 27 квітня 2016р., № 6-259цс17 від 13 березня 2017р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України). Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати ". Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10 жовтня 2017 року по 04 липня 2018 року ( саме, як зазначено позивачкою у прохальній частині позовних вимог ) у розмірі 13 836, 63 грн. ( заробітна плата [PERSON] за серпень 2017 року - 1 609, 20 грн. ( 22 робочих днів ) + жовтень 2017 року - 1 642, 28 грн. ( 21 робочий день ) = 3 251, 48 грн. : 43 робочих дні = 75, 61 грн. ( заробітна плата за один робочий день ) х 185 днів ( час затримки у виплаті заробітної плати за період з 10 жовтня 2017 року по 04 липня 2018 року (як зазначено позивачкою у прохальній частині позовної заяви )) = 13 836, 63 грн. ), без врахування відповідних податків і обов'язкових платежів. Зазначена позивачкою сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню на її думку у розмірі 17 693, 93 грн. судом не приймається до уваги, так як під час проведення відповідних нарахувань позивачкою допущено помилку у визначені суми середнього заробітку, оскільки, позивачем проведено нарахування за весь період прострочення з урахуванням вихідних і святкових днів (нарахування здійснено на 268 днів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст.116, 117 КЗпП України, керівних роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13, правових позицій викладених в постановах Верховного Суду України в вищезазначених справах, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Так, відповідно до постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995р. середньоденна заробітна плата позивачки без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів складає 235,89 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку, як зі звільненим працівником з 26 травня по 20 листопада 2017р. складатиме 28542,69 грн. без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів, при цьому судом враховано принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 740, 80 грн.

Outcome: partial