Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач звернувся 27.12.2019 року до суду з позовною заявою, згідно уточненої редакції якої, просить стягнути з відповідача на його користь витрати за надання освітніх послуг в сумі 749,91 грн, яка складається з суми: -сума основного боргу 683 грн, -інфляція 44,12 грн, -3% річних 22,79 грн, а також судовий збір в розмірі 1921 гривня. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наказом Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університете» від 06.12.2018 року за № 1331су відповідача було відраховано з числа студентів через невиконання зобов`язання по оплаті за навчання. Витрати, пов`язані з наданням освітніх послуг у навчальному закладі відповідачем не відшкодовані. \~ \~ \~ \~ ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 28.02.2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (арк. с. 42). Позивач, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання свого представника не направив, від нього надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 128 ЦПК України. У встановлений судом строк, своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань в ході розгляду справи не заявляв. Від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Між Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університете» та відповідачем 28.08.2015 року було укладено договір № 1700 про надання освітніх послуг (арк. с. 6-7, далі - Договір). Згідно виписки з наказу ДВНЗ «КНУ» №1331су від 06.12.2018 року, відповідача відраховано з групи ЗЕЕМ-17 ск у зв`язку з порушенням умов оплати вартості освітніх послуг, на підставі службової записки головного бухгалтера. (арк. с. 9). Позивач є правонаступником ДВНЗ «КНУ» (арк. с. 17, 58.) Відповідно до довідок-розрахунку сум заборгованості за договором №1700 від 28.08.2015 року з Додатковою угодою до нього становить 749,91 грн та складається з: -683 грн сума основного боргу (за період з 01.11.2018 року по 30.11.2018 рік); -44,12 грн інфляція (за період з 01.11.2018 року по 31.10.2019 рік); -22,79 грн 3% річних (за період з 01.11.2018 року по 11.12.2019 рік); (арк. с. 10-12). \~ \~ \~ \~Навчальний заклад звертався до відповідача в позасудовому порядку з претензією про відшкодування перелічених витрат, що підтверджується Претензією № 60 від 26.03.2019 року з зазначенням номеру поштового рекомендованого повідомлення (арк. с. 13-14). \~ \~ \~ \~Станом на 19.10.2020 року суду не надано докази оплати вище перелічених витрат. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Ст.\~17\~Закону України\~від 23.02.2006\~N\~3477-IV\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як випливає зі статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1.2 Договору строк надання освітньої послуги з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року (надання освітніх послуг визначається датою зарахування та відрахування замовника із університету)(арк. с. 6). На підставі укладеної 17.10.2018 року Додаткової угоди до договору №1700 від 28.08.2015 року про надання освітніх послуг пункт 1.2 читати у наступній редакції: «Строк надання освітньої послуги з 01.09.2020 року по 30.06.2020 року» (арк. с. 7). Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов`язувався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим договором. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 цього Кодексу\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. За правилами\~ст. 614 ЦК України\~особа,\~яка порушила\~зобов`язання,\~несе відповідальність\~за наявності\~її вини\~(умислу\~або необережності),\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Відповідно до ч.2\~ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст.ст.525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зокрема,\~ст.625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки на час ухвалення цього рішення витрати за надання освітніх послуг відповідачем позивачеві не відшкодовано, вимоги позивача є обґрунтованими, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як \~встановлено \~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України,\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить з 01.01.2019 року 1 921 грн. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн (арк. с. 18). Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це\~не може\~сприйматися як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку\~можуть бути\~різними,\~залежно від\~характеру рішення.\~Крім того,\~необхідно брати\~до уваги,\~між іншим,\~різноманітність аргументів,\~які сторона\~може представити\~в суд,\~та відмінності,\~які існують\~у державах-учасницях,\~з огляду\~на положення\~законодавства,\~традиції,\~юридичні висновки,\~викладення та\~формулювання рішень.\~Таким чином,\~питання,\~чи виконав\~суд свій\~обов`язок\~щодо подання\~обґрунтування,\~що випливає\~зі статті\~6\~Конвенції,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (пункт\~23\~рішення ЄСПЛ\~від \~18\~липня 2006\~року у\~справі «Проніна\~проти України»). \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: approved