Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до ТОВ «Агроінвест», [PERSON], [PERSON] та інших про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеному між нею та іншими громадянами (відповідачами по справі) з одного боку та відповідачем ТОВ "Агроінвест" з другого боку 01.02.2005 року. Свої вимоги мотивує тим, що в змісті укладеного договору оренди відсутня одна із істотних умов договору оренди землі - перегляд розміру орендної плати, що відповідно до п.3 ч.1 ч.2 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" є однією з істотних умов договору оренди землі. Також, оспорюваний договір оренди землі не відповідає п.13 Типової форми договору оренди землі (щодо періодичності перегляду орендної плати). Крім того, з примірником договору оренди не ознайомлювалася та відповідну копію не отримувала, до часу звернення з позовом до суду не знайомилася зі змістом договору оренди. Під час судового розгляду представник позивачки позовні вимоги про розірвання договору оренди землі підтримав по мотивам викладеним в позові. Під час судового розгляду представник відповідача ТОВ "Агроінвест" проти позову заперечила, надавши письмові заперечення та вказавши, що підстави для визнання недійсним спірного договору оренди відсутні, зазначаючи що позивач не вказала, в чому саме полягає порушення її прав у зв"язку з відсутністю в договорі оренди землі умови щодо порядку перегляду орендної плати. Також зазначила що [PERSON] не зверталась до ТОВ "Агроінвест" з пропозиціями щодо зміни умов договору землі, перегляду розміру орендної плати та з претензіями щодо порушення її прав товариством. Протягом 9 років отримувала визначену умовами договору орендну плату, в розмірі 1,5% від грошової оцінки землі, яка кожного року підвищувалася. Інші відповідачі - громадяни [PERSON] та інші в судове засідання не з"явилися, заперечень по суті позову не надали. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Нижньосірогозькому районі під час судового розгляду заперечень по суті позову не мав. Представник третьої особи філії ДЗК надав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Між позивачкою та громадянами [PERSON] та іншими (відповідачами по справі) з одного боку та ТОВ «Агроінвест» з другого боку 01.02.2005 року укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Нижньосірогозькому відділі Херсонської філії Центру ДЗК 16 березня 2005 року. Пунктом 9 договору оренди від 01 лютого 2005 року передбачено, що орендна плата становить 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі. (а.с.6-9). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час укладання спірних договорів оренди (01.02.2005 року), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Судом установлено, що 06 вересня 2005 року вказані договори оренди земельних ділянок були зареєстровані належним чином у Херсонській регіональній філії Центру державного земельного кадастру. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Встановлюючи, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачки як орендодавця у зв'язку з відсутністю у договорі оренди умови, передбаченої статтею 15 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ - періодичність перегляду орендної плати, суд приходить до наступного: Позивачка та її представник в обгрунтування позову посилаються на те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки є недійсним в силу невідповідності його ст.15 ЗУ «Про оренду землі» , оскільки він укладений без дотримання вимог цієї норми щодо відсутності такої умови як перегляд орендної плати. Разом з тим, відповідно до змісту вказаної норми закону, істотною умовою договору є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином в оспорюваному договорі є всі необхідні складові щодо такої умови як орендна плата (п.9-12 Договору оренди) - її розмір, індексація, форми платежів (грошова, натуральна), строки внесення орендної плати, порядок її внесення та відповідальність за її несплату (крім зазначення порядку її перегляду). Разом з тим сторони не заперечували що з часу укладення спірного договору оренди в 2005 році та до 2014 року позивачка не зверталася до ТОВ "Агроінвест" щодо перегляду орендної плати, отримувала орендну плату у формах та розмірі, передбаченими договором оренди. За весь термін дії договору оренди позивачка лише 24.02.2014 року звернулася до відповідача [PERSON]" з листом щодо перегляду розміру орендної плати, надавши копію відповідного листа та чека про направлення листа з рекомендованим повідомленням.(а.с.12). Разом з тим, поштового повідомлення про отримання зазначеного листа представник позивачки суду не надав. Посилання представника позивачки що зміст порушення прав останньої як орендодавця в зв"язку з відсутністю в договорі оренди зазначення порядку перегляду орендної плати полягає у порушенні права позивачки на перегляд орендної плати є безпідставним, оскільки п.32-п.33 Договору оренди передбачена можливість зміни умов договору як за взаємною згодою сторін так і у судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 3 березня 2004 року затверджено Типовий договір оренди землі, який є по суті затвердженою компетентним органом письмовою формою договору із заздалегідь визначеними умовами. Норма про використання типового договору є диспозитивною, а отже, його використання проводиться за волею сторін, вираженою у цивільному договорі. Разом з тим, зміст договору може бути конкретизовано у кожному конкретному випадку. Оскільки сторони договір оренди підписали добровільно, це відповідало їх волевиявленню, суд не приймає посилання позивача щодо неознайомлення її зі змістом договору та неможливістю отримати копію договору. Враховуючи викладене, обгрунтування позивачкою підстав позову як невідповідність умов укладеного договору оренди типовій формі договору оренди землі є безпідставним. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка ж не надала суду доказів щодо того чи дійсно порушуються її права в зв»язку з відсутністю в договорі оренди зазначеної умови, в чому саме полягає порушення її законних прав та істотність такого порушення, тому підстави для задоволення позову відсутні. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для розірвання договору оренди, а відтак і для задоволення позовних вимог в цілому.

Outcome: dismissed