Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

24.03.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2014 рік. Рішенням Апостолівського районного суду від 24 вересня 2014 року шлюб було розірвано. Підставою припинення сімейних відносин стали різні інтереси, несумісність характерів, втрата почуття любові та взаємної поваги відповідач не цікавиться інтересами родини, самоусунувся від виховання сина. За час спільного проживання у них з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Апостолівського районного суду від 30 вересня 2013 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина. На цей час відповідач повністю усунувся від виконання своїх обов'язків батька, він не піклується про сина, не цікавиться його умовами проживання, фізичним і духовним розвитком. Відповідач фактично повністю припинив спілкування з сином. Вона неодноразово намагалась спонукати відповідача до поновлення відносин з сином, але він не бажає навіть зустрічатись з ним. Позивачка та її представник до суду не з'явились, надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи - служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позові вимоги підтримує в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 212 ЦПК України,, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.ст.10, 11, 27, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2014 рік. Рішенням Апостолівського районного суду від 24 вересня 2014 року шлюб було розірвано (а.с.8). За час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом також встановлено, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 02.03.2017 року [PERSON], [INFO] проживає разом з малолітнім сином - [PERSON], [INFO] року народження за адресою: [ADDRESS]. Квартира однокімнатна, знаходиться на третьому поверсі, санітарний стан квартири задовільний. В сім'ї створені умови для належного проживання та повноцінного розвитку дитини. Відповідно до характеристики наданої дитячим садком «Попелюшка» [PERSON], [INFO], відвідував дитячий садок з червня по вересень 2016 року. За даний час батько дитини [PERSON] жодного разу не з'являвся у дитячий заклад. Ні якої участі в життя садка та групи не приймав, проводили до садка та забирали дитину мати та бабуся. Згідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА від 2017 року районний орган опіки та піклування Апостолівської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до [PERSON], [INFO], оскільки він повністю самоусунувся від виховання та утримання сина, не цікавиться життям та здоров"ям дитини, не бажає навіть спілкуватися з сином та зустрічатися з ним, хоча проживають в одному місті. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. З Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], вихованням дитини не займається, не проявляє до неї батьківської уваги та турботи, не цікавиться нею. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, доведеними, тому підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved