Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

11.09.2020 позивач звернулася до суду з позовом до Лебединської сільської ради про визнання права власності. Свої доводи мотивує тим, шо на підставі свідотцтва про право власності на будинок від 12.04.1996 року вона є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Всі правовстановлюючі документи зберігалися у гаражному приміщенні біля її будинку. 02.06.2015 року в період проведення АТО під час обстрілу з окупованої території, снаряд влучив у будинок у приміщення гаражу, в зв"язку з чим відбувся спалах та руйнування. Свідотцтво про право власності на будинок втрачено - сгоріло. Право власності було зареєстровано в органах БТІ Новоазовського району Донецької області, то отримати дублікат в БТІ Новоазовського району Донецької області не можливо, так як воно знаходиться на окупованій території. Інформації щодо її права власності на будинок в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна також не значиться. У своєму будинку вона вирішила зареєструвати свою племінницю, але їй відповідачем відмовлено в її реєстрації, оскільки необхідно під час реєстрації надати оригінал правовстановлюючого документу, як факт підтвердження свого права власності. Оригінал свідотцтва про право власності на будинок втрачений. Не залишилось після пожежі і обстрілу навіть його копія, у зв`язку з чим її права підлягають захисту в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно довідки Лебединської сільської ради № 339 від 20.03.2019 року [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] .(а.с.6). В результаті військових дій від 04.06.2015 року пошкоджений жилий будинок та господарські споруди по адресу: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження від 04.06.2015 року складеного комісією Лебединської сільської ради Волноваського району.(а.с7). Згідно технічної документації виготовленої 25.11.2019 року ТОВ "Волноваське БТІ" будинок [ADDRESS] має загальну площу 104,2 кв.м., житлову площу 45,9 кв.м.(а.с.8-11). За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним окумента, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред"являти позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує його право власності. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючого документу, а саме свідотцтво про право власності на будинок, є таким, що був втрачений позивачкою, права якої можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України, щодо визнання права власності житловий будинок роташований за адресою: [ADDRESS] . Із урахуванням всіх обставин та приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню, з визнанням за позивачкою права власності на будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved