Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

26.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після матері - [PERSON], померлої [INFO], на земельну частку (пай) загальною площею 7,44 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП "Київська Русь", що належала їй на підставі сертифікату серії ХР № 0252888, зареєстрованого за №330 14.04.1999 року. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що реалізуючи права спадкоємця, він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 05.03.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю оригіналу відповідного сертифікату, який вона за життя не отримала. На даний час він є єдиним першочерговим спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину. Від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області надійшло письмове заперечення за вих.№02-14/391 від 23.04.2014 року, яке обгрунтовано тим, що селищна рада не є належним відповідачем по справі, оскільки вирішення питань щодо земельних часткою (паєм) належить до компетенції районної державної адміністрації. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 1277 ЦК України та статтею 555 ЦК України (в ред. 1960 р.) визначено підстави та порядок визнання спадщини відумерлою (переходу до держави). Право на звернення з такими вимогами має орган місцевого самоврядування (територіальна громада) лише в разі неприйняття чи відмови від прийняття спадщини спадкоємцями, а також відсутності інших спадкоємців за законом чи заповітом. Зазначену позицію й викладено пленумом Верховоного Суду України в пункті 24 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7. Таким чином, зважаючи на характер спору, що виник у сфері спадкового права, саме територіальна громада в особі Золочівської селищної ради Харківської області є належним відповідачем. Золочівська районна державна адміністрація Харківської області не є належним відповідачем в даній справі, оскільки спір виник не з приводу підстав і порядку видачі сертифікату на право на земельну частку (пай), що згідно ст.13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" відноситься до компетенції місцевої державної адміністрації. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Золочівським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області 23.06.1999 року, видно, що [PERSON] померла [INFO] в смт. Золочів Харківської області (а.с.18). Відповідно до пунктів 4 та 5 перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов"язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосувуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, до відносин, що виникли, необхідно застосовувати положення цивільного законодавства, що діяли на момент смерті [PERSON] Отже, беручи до уваги також роз"яснення Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року, викладені в постанові №7 "Про судову практику у справах про спадкування", та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК, і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2003 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом, суд приходить до того, що до відносин, що виникли, необхідно застосовувати положення ЦК УРСР. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти, подружжя та батьки померлого. На теперішній час спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнятою спадщина визнається такою, що належить спадкоємцеві, з часу її відкриття. У відповідності до положень ст. 549 ч.1 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін"юсту України від 14.06.1994 року №18/5, чинної на час виникнення відносин спадкування, одним з доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном є запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. запис у паспорті спадкоємця, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що спадщину після [PERSON] фактично прийняв, доказом чого є відповідний реєстраційний штамп в паспорті позивача (а.с.4). Постановою державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори від 05.03.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно - земельну частку (пай), що відповідає вимогам п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства ютиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно листів Відділу Держземагенства у Золочівському районі Харківської області від 26.02.2014 року №666 та від 19.03.2014 року №824 [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0252888 від 14.04.1999 року, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів за №330, належала земельна частка (пай) площею 7,44 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП "Київська Русь". Оригінал сертифікату знаходиться у Відділі Держземагентстві у Золочівському районі, який [PERSON] не отримано в зв"язку з її смертю (а.с.10, 11). Таким чином, дослідиши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON]. та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На відшкодування судових витрат позивач не наполягає. Виходячи з вищевказаного, згідно ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, п.4, 5 перехідних положень ЦК України, -

Outcome: approved