Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 06 грудня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (перейменований в АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобовязання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 1178,78 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 975,75 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 23385,12 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1276,98 грн., всього - 27316,63 грн. На підставі викладеного, позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 27316,63 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року (л/с 40) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 17 липня 2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 49), яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без його відому та згоди. Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності. 04 вересня 2018 року до суду від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 64-93, 95-125), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги. Так, позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] повинен сплатити заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2011 року в сумі 27316,63 грн. Про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом відповідач повідомлявся належним чином шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" та направлення SMS повідомлень. Крім того, позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності немає. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача АТ КБ "ПриватБанк", на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду просить розглядати справу за його відсутності, проти позову заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 06 грудня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (перейменований в АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із анкети-заяви позичальника від 06 грудня 2011 року (л/с 9), Умов та правил надання банківських послуг (л/с 11-25), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Універсальна" (л/с 10). Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві позичальника засвідчив свою згоду з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчив, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг та згодний з його умовами. Одночасно відповідач прийняв на себе зобовязання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті ПАТ КБ "ПриватБанк" www.privatbank.ua. АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 04 вересня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180619/64 (л/с 69, 113) вбачається, що за кредитним договором від 06 грудня 2011 року [PERSON] отримав кредитну картку № 4149437716992571, строком дії до останнього дня листопада місяця 2015 року. З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 70-72, 110-112) вбачається, що останній отримував кредитні кошти, користувався ними та добровільно сплачував заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п.1.1.1.60 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту. Залежно від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та "Памятці клієнта/довідці про умови кредитування" і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.2.1.7 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.1.1.2.1.8 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобовязань за договором клієнт зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту й овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-8) вбачається, що починаючи з 01 серпня 2015 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитом в сумі 1178,78 грн. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що при нарахуванні процентів за користування кредитом позивач АТ КБ "ПриватБанк" безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки. Так, з розрахунку заборгованості (л/с 5-8) вбачається, що при видачі кредиту сторони визначили розмір базової процентної ставки на рівні 36 % річних. Протягом часу кредитування банк нараховував відповідачеві проценти за користування кредитом за процентними ставками: з 06 грудня 2011 року - 36 % річних, з 01 січня 2013 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2 % річних. Крім того, за користування простроченим кредитом банк нараховував проценти за подвійною процентною ставкою, а також нараховував проценти на загальну заборгованість по кредиту та по процентам. Отже, протягом строку дії кредитного договору позивач АТ КБ "ПриватБанк" змінював розмір процентної ставки за користування кредитом. Разом з тим, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг - банк має право змінювати тарифи, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви позичальника від 06 грудня 2011 року) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року в цивільній справі № 6-1374цс17. У відзиві на позовну заяву (л/с 49) відповідач [PERSON] стверджує, що йому нічого не було відомо про зміни позивачем процентної ставки за користування кредитом. При цьому, в судове засідання позивач АТ КБ "ПриватБанк" не надав достатніх доказів про те, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про зміни процентної ставки та прийняв нові умови. Так, у відповіді на відзив (л/с 64-93, 95-125) позивач АТ КБ "ПриватБанк" пояснив, що про зміни процентної ставки відповідач [PERSON] повинен був дізнатись із загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному сайті банку, але такий спосіб повідомлення не підтверджує факту ознайомлення боржника із зазначеною інформацією. Також АТ КБ "ПриватБанк" пояснив, що відповідача [PERSON] було повідомлено про зміни процентної ставки шляхом направлення SMS повідомлень (л/с 81-82, 108-109), але суду не надано жодних доказів про те, що боржник отримав ці повідомлення та ознайомився з ними. За таких обставин суд приходить до висновку, що односторонні зміни позивачем АТ КБ "ПриватБанк" процентної ставки за кредитним договором від 06 грудня 2011 року, укладеним між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону та погоджених сторонами умовах, оскільки банк, вчиняючи такі дії, не дотримався відповідної процедури та не переконався в належному повідомленні про це позичальника. Крім того, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. В судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного 06 грудня 2011 року між сторонами, закінчився 30 листопада 2015 року, відповідно до строку дії кредитної картки № 414943776992571, виданої відповідачеві [PERSON] (л/с 69, 113). Для правильного вирішення даної цивільної справи суд здійснює власний розрахунок по нарахуванню процентів за користування кредитом, виходячи з наданої позивачем інформації, зазначеної у розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-8): тіло кредиту - 1178,78 грн., розмір процентної ставки - 36 % річних, розрахунковий період - 122 календарних дня за період з 01 серпня 2015 року (початок виникнення простроченої заборгованості) по 30 листопада 2015 року (день закінчення строку кредитного договору), сума нарахованих процентів - 141,84 грн. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Разом з\~тим,\~згідно ч.1\~ст.256\~ЦК України\~позовна давність\~- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. Умовами кредитного договору, укладеного 06 грудня 2011 року між сторонами, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником частинами. Строк дії кредитного договору закінчився 30 листопада 2015 року, відповідно до строку дії кредитної картки № 4149437716992571, виданої відповідачеві [PERSON] (л/с 69, 113). З розрахунку заборгованості за договором (л/с 5-8) вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором утворилась у відповідача [PERSON] 01 серпня 2015 року. Останній добровільний платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснив 05 листопада 2015 року в сумі 160 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач АТ КБ "ПриватБанк", звернувшись з позовом 26 червня 2018 року, не пропустив трирічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач АТ КБ "ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2011 року: кредит - в сумі 1178,78 грн., проценти за користування кредитом, нараховані за період з 01 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року - в сумі 975,75 грн. У звязку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, позивач АТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 23385,12 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1276,98 грн. Проте, суд не погоджується з розміром неустойки, нарахованої позивачем. Так, відповідно до п.1.1.7.13 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобовязується сплачувати комісії та інші платежі, встановлені банком за банківське обслуговування клієнтів у відповідності до Тарифів. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Розрахунок позивача по нарахуванню пені за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (л/с 5-8) є незрозумілим, що унеможливлює його перевірку. Нарахування пені одночасно за двома різними методиками (в розрахунку: "нарахування пені за прострочене зобов'язання" та "пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.") не передбачено ні Умовами та правилами надання банківських послуг, ні Тарифами банку. При цьому, право банку на стягнення пені обмежується спеціальним строком позовної давності в один рік, що передував часу звернення із відповідною позовною вимогою. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань в сумі 23385,12 грн., задоволенню не підлягають через необґрунтованість. Вимоги позивача АТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. підлягають задоволенню. Вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення процентної складової штрафу підлягають задоволенню в сумі 66,03 грн., із розрахунку: 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту та по нарахованих процентам за користування кредитом (кредит - в сумі 1178,78 грн., проценти - в сумі 141,84 грн., всього - 1320,62 грн.). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2011 року: кредит - в сумі 1178,78 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 141,84 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 66,03 грн., всього - 1886,65 грн. Суд вважає можливим відмовити в задоволенні решти позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором: проценти за користування кредитом - в сумі 833,91 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобовязань - в сумі 23385,12 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1210,95 грн., через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 121,69 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 27316,63 грн., сума сплаченого судового збору - 1762 грн., сума задоволених позовних вимог - 1886,65 грн.).

Outcome: partial