Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У січні 2015 року перший заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] з вимогами про стягнення з відповідачів ПАТ „Чернігівобленерго" та Ріпкинський район електричних мереж ПАТ „Чернігівобленерго" матеріальної шкоди в сумі 525061,57 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у відповідності до положень ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру", прокурор на підставі заяви [PERSON], здійснює її представництво у суді, як соціально незахищеної громадянки, яка через свій вік та стан здоров'я не спроможна самостійно захистити свої інтереси. Так, в ніч на 26.07.2010 року внаслідок замикання у трансформаторі КТП 434 в господарстві [ADDRESS] сталася пожежа, яка призвела до тяжких наслідків: смерті [PERSON] та знищення будинку, господарських споруд, сільськогосподарської техніки та іншого майна, а всього на загальну суму 526861, 57 грн. За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження, в ході якого проведено комплексну судову пожежотехнічну, електротехнічну та металознавчу експертизу, якою встановлено, що осередком пожежі в ніч з 25 на 26 липня 2011 року став трансформатор, який знаходився біля господарства [ADDRESS]. Висновками комплексної електротехнічної, в галузі охорони праці і безпеки життєдіяльності та пожежно-технічної експертизи встановлено причини аварійної роботи та причинний зв'язок між невиконанням вимог пожежної безпеки і технічною причиною пожежі. Висновками автотоварознавчої, судово-будівельної та товарознавчої експертизи встановлено розмір завданих позивачці збитків 526861,57 грн. За наведених обставин, прокурор посилається на доведеність факту, що внаслідок невиконання оперативно ремонтними працівниками Ріпкинського РЕМ вимог нормативно технічних документів по технічному обслуговуванню КТП-434 щодо її утримання, сталася пожежа, якою позивачці завдано матеріальних збитків і моральної шкоди, які підлягають стягненню на користь [PERSON] з юридичної особи ПАТ „Чернігівобленерго". В подальшому, уточнивши позов, позивач просила стягнути з відповідача на її користь і моральну шкоду в розмірі 700000 грн., завдану знищенням всього майна та смертю чоловіка. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги Першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" та Ріпкинського району електричних мереж Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" на користь [PERSON] матеріальну шкоду, в розмірі 162045 (сто шістдесят дві тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" на користь [PERSON] моральну шкоду, в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" на користь держави судовий збір, в розмірі 2120 (дві тисячі сто двадцять) грн. 45 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою до суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора та її позов у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно не відшкодовано кошти за знищений трактор зменшено розмір відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з висновком про те, що необережність померлого чоловіка позивача та розміщення в зоні КПТ 434 легкозаймистих та горючих матеріалів призвели до поширення пожежі та збільшення матеріальної шкоди, оскільки не встановлювалося, коли довкола КПТ 434 з'явилися вказані предмети та хто їх туди розмістив, а тому підстав стверджувати, що ті предмети розміщувалися позивачем чи її померлим чоловіком не має підстав. Крім цього, апелянт не погоджується зі зменшеним розміром моральної шкоди до 50 000 грн., оскільки вважає, що визначений місцевим судом розмір моральної шкоди суперечить вимогам п.2 ч.3 ст. 23 ЦК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", так як суд першої інстанції не з'ясував глибину моральних страждань позивача, які вона пережила під час пожежі та переживає й досі, втративши свого чоловіка у пожежі. В апеляційній скарзі ПАТ „Чернігівобленерго" просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах [PERSON] відмовити в повному обсязі. Незаконність оскаржуваного рішення апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення необґрунтовано не застосував до вказаних правовідносин строки позовної давності відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. Апелянт посилається на те, що довідки Горностаївської та Олешнянської сільських рад не є документами, що підтверджують право власності на нерухоме майно та відповідно не можуть бути належними доказами по справі для відшкодування матеріальної шкоди. Також апелянт зазначає, що під час розгляду справи місцевим судом ПАТ „Чернігівобленерго" заперечувало проти висновку судової будівельно-технічної експертизи у кримінальній справі №68/0604 від 27.12.2012 року та зазначало, що останній не є доказом по справі у розумінні ст. 59 ЦПК України. Апелянт зазначає, що необережність померлого [PERSON] та розміщення в зоні КПТ 434 легкозаймистих та горючих матеріалів призвели до поширення пожежі від КТП до майна потерпілого, а тому ПАТ „Чернігівобленерго" вважає, що не має нести відповідальність та відшкодовувати шкоду [PERSON], внаслідок грубого порушення норм чинного законодавства самим потерпілим. Крім того, апелянт вважає, що місцевий суд в порушення ст. 31 ЦПК України прийняв уточнені позовні вимоги, в яких позивачем окрім відшкодування матеріальних збитків, ставилося питання про відшкодування моральної шкоди. ПАТ „Чернігівобленерго" посилається на відсутність в позивача доказів завдання їй моральної шкоди відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 23 ЦК України та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди". В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить оскаржуване рішення про стягнення матеріальної шкоди в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора Чернігівської області задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно посилався на наявність обопільної вини сторін та грубої необережності зі сторони покійного [PERSON], яка призвела до наслідків пожежі та безпідставно не відшкодував шкоду за все пошкоджене майно в тому числі і за трактор Т-40. Окрім цього, апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача стверджував, що КТП 434 було огороджено дерев'яною огорожею, а тому помилковим є твердження суду щодо розміщення легкозаймистих предметів саме позивачем чи членами її родини. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ПАТ „Чернігівобленерго" та заступника прокурора Чернігівської області в інтересах [PERSON] підлягають відхиленню, а апеляційна скарга [PERSON] - частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ „Чернігівобленерго" повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, як власник цього джерела, при цьому враховував встановлену судом необережність потерпілого [PERSON], яка призвела до збільшення розміру шкоди, та вважав, що з відповідача ПАТ Чернігівобленерго підлягає стягненню 1/2 вартості будинку, що зазначена у висновку експерта. Також судом було зазначено, що жодного належного доказу щодо кількості, якості та видових характеристик майна, що згоріло у будинку, суду не надано, а тому позовні вимоги щодо стягнення вартості решти майна задоволенню не підлягали. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд у рішенні зазначив, що враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які зазнала позивачка, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану та вважав обґрунтованим розмір відшкодування у сумі 50 000 грн. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення матеріальної шкоди, однак не може погодитися з висновком районного суду щодо розміру стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в ніч на 26.07.2010 року внаслідок замикання у трансформаторі КТП 434 в господарстві [ADDRESS] сталася пожежа, яка призвела до тяжких наслідків: смерті [PERSON] та знищення будинку, господарських споруд, сільськогосподарської техніки та іншого майна. Відповідно до висновку експертів № 2597/8506/11-13/8505/11-14, осередок пожежі на території домогосподарства за адресою: [ADDRESS] знаходився у середині масляного бака трансформатора (КТП 434) у верхній частині первинної обмотки близько виводу від початку обмотки фази С по стороні 10 кВ. Причиною виникнення пожежі послужило займання трансформаторного масла запаленого електричною дугою, виниклою у верхній частині обмотки фази С по стороні 10 кВ, у масляному баку трансформатора, встановленого у даному КТП 434, внаслідок виникнення міжвиткового короткого замкнення. Причиною виникнення міжвиткового замикання у масло наповнених трансформаторах є порушення ізоляції витків їх обмоток внаслідок втрати ізолювальних властивостей ізолювального шару на поверхні дроту обмотки через вплив на неї підвищеної температури, яка може виникати, коли опір навантаження є меншим внутрішнього опору джерела живлення або внаслідок зволоження трансформаторного масла, а також у разі старіння ізоляції трансформаторного масла, тощо. Згідно з висновком судової комплексної електротехнічної, в галузі охорони праці і безпеки життєдіяльності та пожежно-технічної експертизи №11709/944/945 від 12.03.2012 року, причиною довготривалого аварійного режиму у трансформаторі КТП 434, що розташована в с. Строївка біля господарства [ADDRESS], і який почався з виткових замикань у ввідній частині високовольтної обмотки фази С та закінчився коротким замиканням на корпус трансформатора з виникненням електричної дуги, стало порушення міжвиткової ізоляції в ввідній частині фази С та невиконання оперативно ремонтними працівниками Ріпкинського РЕМ вимог нормативно технічних документів по технічному обслуговуванню КТП-434 щодо утримання її у відповідності до вимог п.1.4.20 Правил улаштування електроустановок та паспорту КТП-434 щодо застосування відповідних цим вимога високовольтних запобіжників, які повинні були обмежити час дії аварійного режиму за своєю ампер-секундною характеристикою. Постановою старшого слідчого СВ Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області від 13.03.2015 року кримінальне провадження за фактом пожежі, внаслідок якої згоріло домоволодіння № [ADDRESS] закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях посадових осіб Ріпкинського РЕМ. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що під час досудового розслідування не встановлено вини посадових осіб Ріпкинського РЕМ у тому, що на КТП 434 виникла пожежа. Крім того, смерть [PERSON] пов'язується з його власною необережністю, оскільки він на власний ризик, маючи можливість уникнути пошкодження пожежею, як це зробила [PERSON], він навпаки, свідомо ризикуючи своїм життям намагався врятувати майно від пожежі, тобто в даному випадку дії [PERSON] пов'язані з невиправданим ризиком, що стало причиною його загибелі. Згідно п. 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою КМУ від 04.03.1997 року № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються: за периметром трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів пристроїв на відстані 3 метрів від огорожі або споруди. З додатку до № 1 до державного акту на право постійного користування землею ВАТ Чернігівобленерго серії 11 ЧН № 002511 встановлено, що КТП 434 в с. Строївка розташовується на земельній ділянці розміром більше ніж 36 м2, яка є охоронною зоною. Відповідно до схеми території домогосподарства [ADDRESS], складеної експертами при проведенні комплексної судової пожежно-технічної, електротехнічної та металознавчої експертизи №11709/944/945 від 12.03.2012 року, встановлено, що біля КТП 434 знаходились легкозаймисті та горючі матеріали, а саме, складована деревина, сіно, гумові шини. Тому, експерти дійшли висновку, що знаходження вказаних речей у безпосередній близькості біля КТП у момент виникнення пожежі посприяло її поширенню на господарські споруди та будинок. Таким чином, експерти, мотивуючи свої висновки, зазначили, що під час дослідження ними всіх причин пожежі встановлено порушення правил пожежної безпеки з боку [PERSON] Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.5 Постанови від 01.03.2013 року № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ст. 1187 ЦК України не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також і іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що КТП - 434, яка перебуває у володінні ПАТ „Чернігівобленерго", до якої подається висока напруга, але вона не перебуває під постійним повним контролем людей, є джерелом підвищеної небезпеки в зв'язку з чим відповідач ПАТ „Чернігівобленерго" повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, як власник цього джерела, а тому доводи апеляційної скарги ПАТ „Чернігівобленерго" щодо відсутності з його боку вини у завданні шкоди позивачу є необґрунтованими. Разом з тим, відповідно до ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Зважаючи на постанову старшого слідчого СВ Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області від 13.03.2015 року та на висновок судової комплексної електротехнічної, в галузі охорони праці і безпеки життєдіяльності та пожежно-технічної експертизи №11709/944/945 від 12.03.2012 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обопільної вини сторін у наслідках пожежі, як з боку відповідача неякісне утримання свого обладнання, що призвело до роботи КТП 434 у аварійному режимі, так і з боку чоловіка позивачки [PERSON] - необережності, що виявилась у порушення правил пожежної безпеки та правил охорони електричних мереж, яка призвела до поширення пожежі, тобто збільшення шкоди. За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг [PERSON] та заступника прокурора Чернігівської області не знайшли свого правового підтвердження під час перевірки законності і обґрунтованості рішення, а висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача ПАТ Чернігівобленерго підлягає стягненню 1/2 вартості будинку, що зазначена у висновку експерта є законним та обґрунтованим. Інші твердження апелянта ПАТ „Чернігівобленерго" про те, що довідки Горностаївської та Олешнянської сільських рад не є документами, що підтверджують право власності на нерухоме майно та відповідно не можуть бути належними доказами, не можуть бути взятими до уваги апеляційним судом, оскільки на час побудови у 1953 році спаленого житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Таким чином, довідка з сільської ради про належність житлового будинку [PERSON] є належним доказом по справі в розумінні ст. 58 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Саме відповідно до вимог зазначеної норми процесуального та матеріального закону, а також з врахуванням всіх обставин справи та зокрема того, що шкода заподіяна внаслідок пожежі, характеристика майна вказувалась членами родини приблизно та наявних експертиз, суд і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 162045 грн. 00 коп. Отже, наведені норми матеріального закону та наявні у справі докази спростовують доводи апеляційних скарг [PERSON], Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" та заступника прокурора Чернігівської області в інтересах [PERSON] у частині визначення розміру матеріальної шкоди, стягнутої за рішенням суду, а тому з вказаним висновком в частині визначення розміру матеріальної шкоди погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам чинного законодавства України. Інші доводи апеляційної скарги ПАТ „Чернігівобленерго" щодо порушення строків позовної давності апеляційним судом не враховуються, так як судом першої інстанції було вірно визнано причини пропуску строків позовної давності поважними та обґрунтовано поновлено їх. У той же час, апеляційний суд не може погодитися з висновком районного суду щодо розміру стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. Так, відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як зазначено в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( не майнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд першої інстанції у рішенні зазначив, з яких міркувань вважав розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. достатнім для відшкодування, однак на думку апеляційного суду не в повній мірі з'ясував глибину моральних страждань, їх характер та обсяг, в зв'язку з чим враховуючи вимоги вищевказаних норм процесуального закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, апеляційний суд, вирішуючи спір відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті знищення його майна під час пожежі та загибелі чоловіка, яка підлягає відшкодуванню, слід визначити у розмірі 150 000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" та заступника прокурора Чернігівської області в інтересах [PERSON] підлягають відхиленню, а апеляційна скарга [PERSON] щодо необґрунтованості рішення районного суду про розмір моральної шкоди частковому задоволенню в зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року підлягає зміні в частині стягнення моральної шкоди, з збільшенням її розмір до 150 000 грн. В іншій частині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року належить залишити без змін.

Outcome: partial