Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.12.2020 відкрито провадження по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.08.2019 о 14 год. 30 хв., по а/д М-06 Київ-Чоп, 37км, у напрямку м. Житомир, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності, та скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 31.10.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільна відповідальність від ДТП, водія [PERSON] була застрахована в страховій компанії ПРАТ СК «УСГ» відповідно до полісу АМ 6241763. Позивачем було подано заяву до страхової компанії ПРАТ СК «УСГ» та отримано страхове відшкодування в розмірі 100 000,00грн. Більш того в зв`язку з відсутністю коштів позивач був вимушений продати залишки автомобіля. Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля» 4920 від 29.01.2020 автомобіль було продано за 70 000,00грн. Позивач не отримав належного відшкодування завданої шкоди внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, тому змушений звертатись до суду та просити стягнути з відповідача [PERSON] , майнову шкоду на користь позивача [PERSON] в розмірі 264 263,00грн = 416210,00грн (майнова шкода завдано в наслідок пошкодженн автомобіля) +3000грн (авто товарознавче дослідження) + 15000,00грн )витрати на правову допомогу) + 52,86грн (витрати за послуги банку) - 100000,00грн (кошти отримані від страхової компанії) - 70000,00грн (кошти за продаж залишків автомобіля) та судовий збір в розмірі 2643,00грн. 13.04.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Мельника Федіра Вікторовича відповідно до якого зазначено, що позивач у своєму позові вказав майнове відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача у розмірі 264 263,00грн. В свою чергу заявлена до стягнення сума для відповідача з урахуванням його майнового стану є надвеликою, оскільки відповідач являється пенсіонером, а стягнення суперечить принципам розумності та справедливості. Також з урахуванням досить поважного віку відповідача (76 років) та його незадовільного стану здоров`я може унеможливити виконання судового рішення, оскільки хворіє на ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу (III ст., ступінь II ризик високий), недостатністю мітрального та трикуспідального клапанів з регургітацією - II ст. аортального клапану І ст. СН І ст.; церебральним атеросклерозом, дисциркулярною енцефалопатією II ст., облітеруючим атеросклерозом артерій нижніх кінцівок І ст. ХАН І ст. обох нижніх кінцівок, стенозом гомілкових сегментів, гіперметропією, пресбіопією, має катаракту обох очей на початковій стадії. Також він має частковий надрив ахілового сухожилка. Крім цього у 2007 року відповідач почав хворіти на цукровий діабет 2 типу середнього ступеня важкості. У тому ж році відповідач переніс інфаркт міокарда, виконувалось стентування, а у 2018 році в нього відбувся повторний інфаркт міокарда. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Мельник Ф.В. просить суд на підставі ч.4 ст. 1193 ЦК України зменшити розмір відшкодування майнової шкоди, який заявлений позивачем до 80 000,00грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Санченко Р.Г., 25.03.2021, 18.05.2021, 06.08.2021 в судових засіданнях підтримали позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 01.09.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача - адвокат Мельник Ф.В. 25.03.2021, 18.05.2021 в судових засіданнях заперечував проти суми відшкодування в розмірі 264 263,00грн, посилаючись на обставини викладені у відзиві, просив суд на підставі ч. 4 ст. 1193 ЦК України зменшити розмір відшкодування майнової шкоди, який заявлений позивачем до 80 000,00грн. На інші судові засідання відповідач та його представник - адвокат Мельник Ф.В. не з`явились, про день та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток. Також, 04.08.2021 до суду надійшло клопотання від представника відповідача - адвокат Мельник Ф.В. про відкладення розгляду справи, яка призначена 06.08.2021, так як адвокат не може бути присутній в судовому засіданні, оскільки перебуває в якості захисника в іншому судовому засіданні, на підтвердження подав витяг з сайту Судова влада України із зазначенням розгляду кримінального провадження. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 06.08.2021 було вирішено задовольнити клопотання представника відповідача - адвоката Мельник Ф.В. та оголосити перерву до 01 вересня 2021 року. 13.08.2021 до суду повторно надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Мельника Ф.В. про відкладення розгляду справи, яка призначена на 01.09.2021, так як адвокат не може бути присутній в судовому засіданні, оскільки перебуває в якості захисника в іншому судовому засіданні, однак належних доказів на підтвердження зайнятості в іншому судовому процесі суду не надав. Частиною першою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У рішенні від 07.07.1989 по справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», в якому Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, а також вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. В широкому сенсі забезпечення добросовісної поведінки учасників справи - це питання доступу до правосуддя. Отже, суд вважає, що представник відповідача - адвокат Мельник Ф.В. зловживає процесуальними правами, щодо відкладення розгляду справи, що може призвести до затягування розгляду справи, а тому враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дійшов до висновку про можливе вирішення справи на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини 10.08.2019 о 14 год. 30 хв., по а/д М-06 Київ-Чоп, 37км, у напрямку м. Житомир, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності, та скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 31.10.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ»на підставі страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6241763. Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] . Позивач [PERSON] зазначив, що звернувся до страхова компанії ПрАТ «СК «УСГ»та отримав страхове відшкодування в розмірі 100 000,00грн на підставі страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6241763. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] № 195 від 10.03.2020, виконаного експертом Бородіним Анатолієм Віталійовичем (свідоцтво №1919 від 15 грудня 2017 року, видане на підставі рішення Центральної експертно - кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, станом на 10.08.2019, в результаті його пошкодження в ДТП, становить 416210,00грн. Також, судом установлено, що позивач [PERSON] продав автомобіль «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі - продаж автомобіля № 4920 від 29.01.2020, автомобіль було продано за 70000,00грн. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, у ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховий випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» визначено, що до видів обов`язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Цим Законом визначено порядок та строки звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування (ст.35 Закону), окрім того, Законом визначені дії страховика та потерпілого щодо визначення розміру шкоди для здійснення страхового відшкодування ( ст.34 Закону), і такі дії є обмежені певним проміжком часу. Відповідач [PERSON] зазначив у відзиві, що просить зменшити розмір відшкодування майнової шкоди до 80000,00грн, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК Украни, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення, з посиланням на стан свого здоров`я та вік. Відповідно до висновку епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №9115 за 2018 рік, зазначено, що [PERSON] є пенсіонер, має діагноз: повторний інфаркт міокарда передньо-перетинкової. Верхівської стінки лівого шлуночка. Дифузний та післяінфарктний кардіосклероз. Недостатністю мітрального та трикуспідального клапана з регургітацією - II ст., аортального клапану з регургітацією І ст. Легенева гіпертензія І ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь І, ризик 4 (дуже високий). СН І ст., із збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, ФК ІІ. Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості, субкомпенсований. Згідно із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, визначено, що [PERSON] за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року отримав доходи з таких джерел, а саме: виплачена державна та соціальна матеріальна допомога за 2020 рік в розмірі 6253,83грн; за 2021 рік відсутня інформація про доходи. Однак суд констатує, що документи про стан здоров`я відповідача, які надані суду датуються датами за 2018 - 2019 роки, дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер [NUMBER] саме під керуванням водія [PERSON] 10 серпня 2019 році, а отже не зважаючи на стан здоров`я відповідач був спроможній сідати за кермо транспортного засобу та керувати автомобілем. Документів про стан здоров`я відповідача на час розгляду судом зазначеної справи суду ані позивачем, ані його представником не надано. До того ж у відзиві обґрунтувань щодо зменшення розміру майнової шкоди не зазначено, на підставі яких міркувань або доказів відповідач визнає зменшення саме суми до 80000,00грн. Разом з тим відповідач та його представник не заперечують та не оспорють Висновок №195 від 10.03.2020 про визначення матеріального збитку на суму 416 210,00грн, з якого також вбачається, що вартість відновлювального ремонту з ринковою вартістю автомобіля, без врахування скритих дефектів становить 586 577,19грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] , станом на 10.08.2019. Цивільний процесуальний кодекс України регламентує, щодо права звернення до суду з клопотання про призначення експертизи, відповідно до статті 103 ЦПК України. Однак, процесуальними правами та вимогами Цивільного процесуального кодексу України про призначення експертизи, учасники справи не скористалися. Таким чином суд приймає та визнає, що Висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номер [NUMBER] №195 від 10.03.2020, проведений експертом «Української експертної комісії» Бородіним А.В. є належним та допустимим доказом щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen C4 Picasso», оскільки не викликає сумнівів щодо правильного використання нормативно-правових актів та інформаційних джерел із застосування Методики товарознавчої експертизи. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи із аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N1074/8395 (з відповідним змінами). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження№ 61-10773св20). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, аналізуючи встановлене вище, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає виплата в якості відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 246 210,00грн = 416210,00грн (вартість матеріального збитку) - 100000,00грн (страхова виплата) - 70000,00грн (кошти за продаж автомобіля). Однак, відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4 ст.137 ЦПК України). Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] в суді здійснював адвокат Санченко Р.Г. на підставі Договору про надання правової допомоги адвокатом № Б-26/05 від 26.12.2019 в порядку цивільного судочинства, повноваження якого було підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №3791 та Ордером на надання правової допомоги серії АА № 103446. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 15000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з відповідача може становити надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки судом встановлено, що [PERSON] знаходиться в поважному віці, та є пенсіонером. До того ж надані позивачем документи не є належними та допустимими документами, в розумінні статей 137 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги. Тому підстав для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу немає. Також суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавче дослідження в розмірі 3000грн, оскільки може стати індивідуальним надмірним тягарем для відповідача, як пенсіонера. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення управах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково судовий збір в розмірі 2462,10грн покладається на відповідача.

Outcome: partial