Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

12 липня 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача в якому просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] - [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12 липня 2019 року, а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 2000 грн. щомісячно, до виповнення дитиною [PERSON] трьох років. Свій позов обґрунтовувала тим, що 09 листопада 2018 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 925. Від шлюбу в них [INFO] народилась донька [PERSON] . Позивач зазначила, що через півроку після укладення шлюбу народилась дитина, яку необхідно було утримувати та доглядати, а тому у відповідача миттєво з`явилось захворювання, яке на його думку, необхідно було лікувати. 21 січня 2019 року відповідач покинув сім"ю та поїхав до своєї матері, яка зареєстрована з ним за однією адресою та фактично проживає у м.Марганець, Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що із січня 2019 року відповідач уникає спілкування, допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні за дитиною не приймає. Разом сторони не проживають, домашнє господарство не ведуть, у сторін відсутній спільний бюджет, однак шлюб на момент подачі вказаного позову не розірвано, оскільки дитині не виповнилось одного року. Позивач також зазначає, що вона проживає із дитиною у її батьків, за адресою: [ADDRESS] . Немає змоги оформити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, так як не має можливості надати до управління соціального захисту документи про доходи свого чоловіка. Не має можливості працевлаштуватись і отримувати інший дохід. Таким чином, виникла необхідність звернутися до суду із вказаним позовом. 06 вересня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08 листопада 2019 року. (а.с. 16) 19 вересня 2019 року відповідач отримав судову повістку, копію позовної заяви та ухвалу суду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 21) В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви, окрім цього зазначила, що під час того, як вони із позивачем проживали разом він працював, продавав медичну техніку, мав певний дохід. Також зазначила, що в період спільного проживання відповідач на здоров`я не скаржився, на лікуванні не перебував, мав у власності автомобіль. Позивач вказала, що вони із відповідачем разом не проживають із [INFO] . Після народження доньки відповідач декілька раз на її прохання купував дитині підгузки, іншої допомоги від нього не отримувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, 09 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 925, та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с. 9) [INFO] народилась [PERSON] , про що виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 02 травня 2019 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьком дитини зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . (а.с. 10) Як вбачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб виданої 02.05.2019 року за № 948 виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Київської області, за адресою [ADDRESS] вказані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30 липня 2019 року вих. № 15/04-4143 виданої за відомостями Марганецької міської ради, на [PERSON] , надати інформацію щодо реєстрації неможливо у зв`язку із відсутністю відомостей в реєстрі територіальної громади. (а.с. 14) Згідно посвідчення № 1376 виданого Дніпропетровським УПФУ в м.Марганець, [PERSON] , є інвалідом ІІ групи, загального захворювання, а також згідно посвідчення серії [NUMBER] має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці. (а.с. 26) 26 липня 2019 року за № 30 видана довідка головою ОСББ "Єдності-82" [PERSON] , [PERSON] , в тім, що він проживає і прописаний за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] . Також у довідці зазначається, що зі слів матері [PERSON] , вона є інвалідом 2 групи і знаходиться на утриманні сина [PERSON] . (а.с. 27) В судовому засіданні відповідачем [PERSON] надано посвідчення № 43 від 25 лютого 2015 року, в тім, що він отримує пенсію по інвалідності 3 групи, загального захворювання, термін дії посвідчення з 22 квітня 2004 року по 01 січня 2017 року. (а.с. 37) Таким чином, із поданого доказу вбачається, що термін його дії закінчений, інших доказів про наявність у відповідача 3 групи інвалідності чи її продовження відповідно до довідки МСЕК в матеріалах справи відсутні. Тому суд не приймає до уваги вказане посвідчення видане на ім`я [PERSON] . Будь - яких інших доказів про незадовільний стан здоров`я, доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідача за станом здоров`я суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, у відповідності з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст. 183 СК України визначається, що той із батьків, разом із яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину ј заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна). Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині. Враховуючи вищенаведені норми, а також обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що достатнім буде розмір стягнення аліментів на одну дитину, передбачений державою, в розмірі ј частини від усіх видів доходів (заробітку) з [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] - [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 12 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто по [INFO] на користь матері [PERSON] . Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини, аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину - як з батька. Згідно зі ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 липня складає 2118 гривень. Оскільки малолітня дитина сторін знаходиться на утриманні матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини в період догляду за донькою до досягнення нею трьохрічного віку не надає, та з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 12 липня 2019 року і до досягненню дитиною трирічного віку, тобто по [INFO] .

Outcome: approved