Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

07 листопада 2014 року АТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 літ. «А-5» загальною площею 274,2 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 8, що належить [PERSON] У позовній заяві позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення, підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 в літ. «А-5» загальною площею 274,2 (двісті сімдесят чотири цілих дві десятих) кв. м, що знаходиться за адресою м. Харків, вул.\~Чернишевська, буд. 8, та належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь АТ «[PERSON] Аваль» на суму 1\~281\~010,80 доларів США; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки застосувати процедуру продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, встановити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна у виконавчому провадженні; стягнути з відповідача суму судового збору за подання позовної заяви. Позивач посилається на те, що 08.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль») та громадянкою України [PERSON] укладено кредитний договір №010-2/07/1-686-07, згідно умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 608\~000,00 доларів США зі сплатою 12% річних з цільовим використанням на придбання нерухомого майна. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №010-2/07/1-686-07 від 08.06.2007 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 08.06.2007 року укладено договір іпотеки №010-2/07/1-686/1-07, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 в літ. «А-5» загальною площею 274,2 (двісті сімдесят чотири цілих дві десятих) кв. м, що знаходиться за адресою м. Харків, вул.\~Чернишевська, буд. 8, який належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджено договором купівлі продажу, посвідченим 08.06.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2521 та витягом №4107245 з державного реєстру правочинів, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], 08.06.2007 року. П.1.1 зазначеного договору іпотеки передбачено, що він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з укладених кредитних договорів, за умовами яких позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та можливу неустойку у розмірах та у випадках передбачених кредитними договорами. Кінцевий строк повернення кредитів ще не настав, але позичальник свої зобовязання по укладеним кредитним договорам не виконує: кредитні кошти не повертає, відсотки за користування кредитом, що передбачено договором та графіком погашення кредиту, не сплачує. Внаслідок невиконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору у останньої перед Банком за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 20.10.2014 року складає 1\~193\~151,73 доларів США, де: -сума заборгованості за кредитом 601\~268,58 доларів США; -сума прострочених відсотків за користування кредитом 434068,87 доларів США; -сума пені, нарахована за порушення строку погашення кредиту з 20.10.2013 року по 19.10.2014 року 72\~482,40 доларів США. -сума пені, нарахована за порушення строку погашення відсотків з 20.10.2013 року по 19.10.2014 року 85\~331,88 доларів США. П.1.1 укладеного договору іпотеки передбачено, що він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з укладених кредитних договорів, за умовами яких позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та можливу неустойку у розмірах та у випадках передбачених кредитними договорами. Кінцевий строк повернення кредитів ще не настав, але позичальник свої зобов'язання по укладеним кредитним договорам не виконує: не погашає кредит та відсотки, що передбачено договором та графіком погашення кредиту. 30.04.2012 року господарським судом Харківської області порушено провадження у справі №Б-39/89-09 за заявою [PERSON] про визнання її банкрутом та 03.11.2010 року постановою Господарського суду Харківської області фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру в порядку ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого [PERSON] Предмет іпотеки увійшов до складу ліквідаційної маси в процедурі банкрутства [PERSON] по справі №Б-39/89-09. 21.01.2011 року ліквідатором банкрута ФО-П [PERSON] арбітражним керуючим [PERSON] на товарній біржі «Правопорядок» був проведений аукціон з продажу майна банкрута, на якому майно банкрута, що перебувало в іпотеці АТ «[PERSON] Аваль» було продане [PERSON] за 501\~400,00 гривень (протокол №1 проведення аукціону). 22.01.2011 року між арбітражним керуючим [PERSON] (ліцензія на здійснення діяльності арбітражного керуючого серії АВ №521529, видана державним департаментом з питань банкрутства 09.07.2010 року) та [PERSON] за наслідками проведення аукціону укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 в літ «А-5», загальною площею 274,2 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 84. Договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 24.01.2011 року постановою Харківського апеляційного господарського суду скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 03.11.2010 року, якою ФО-П [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, провадження у справі припинено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про що свідчать докази відправлення поштової кореспонденції на її адресу, що містяться в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомила. У звязку з неявкою відповідача та за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.06.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є АТ «[PERSON] Аваль») та громадянкою України [PERSON] укладено кредитний договір №010-2/07/1-686-07, згідно умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 608\~000,00 доларів США зі сплатою 12% річних з цільовим використанням на придбання нерухомого майна. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки визначені договором. Згідно п.4.1.1 кредитних договорів за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Взятих на себе зобовязань, щодо повернення кредитних коштів та відсотків у відповідності до умов кредитного договору №010-2/07/1-686-07 від 08.06.2007 року [PERSON] не виконує в звязку з чим станом на 20.10.2014 року заборгованість перед Банком становить 1\~193\~151,73 доларів США, де: -сума заборгованості за кредитом 601\~268,58 доларів США; -сума прострочених відсотків за користування кредитом 434068,87 доларів США; -сума пені, нарахована за порушення строку погашення кредиту з 20.10.2013 року по 19.10.2014 року 72\~482,40 доларів США. -сума пені, нарахована за порушення строку погашення відсотків з 20.10.2013 року по 19.10.2014 року 85\~331,88 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів належних йому. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи той факт, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2011 року скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 03.11.2010 року, якою ФО-П [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, провадження у справі припинено, не задоволені вимоги кредиторів за недостатністю чи відсутністю майна банкрута у відповідності до ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції що діяла на час визнання ФО-П [PERSON] банкрутом, погашеними не визнані, а отже боргові зобовязання [PERSON] за кредитним договором перед АТ «[PERSON] Аваль» залишаються непогашеними. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №010-2/07/1-686-07 від 08.06.2007 року між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 08.06.2007 року укладено договір іпотеки №010-2/07/1-686/1-07, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 в літ. «А-5» загальною площею 274,2 (двісті сімдесят чотири цілих дві десятих) кв. м, що знаходиться за адресою м. Харків, вул.\~Чернишевська, буд. 8, що належав іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності. П.1.1 договору іпотеки передбачено, що він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з укладених кредитних договорів, за умовами яких позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та можливу неустойку у розмірах та у випадках передбачених кредитними договорами. У відповідності з п. 3.1.4. договору іпотеки №010-2/07/1-686/1-07 від 08.06.2007 року, у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за договором іпотеки або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу. Згідно п. 5 ст. 3 Закону, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Позичальник [PERSON] свої зобовязання перед банком за кредитним договором не виконала, а отже основне зобовязання є дійсним. У відповідності з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. 30.04.2012 року господарським судом Харківської області порушено провадження у справі №Б-39/89-09 про банкрутство [PERSON] 03.11.2010 року постановою Господарського суду Харківської області фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру в порядку ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого [PERSON] Предмет іпотеки увійшов до складу ліквідаційної маси в процедурі банкрутства [PERSON] по справі №Б-39/89-09. 21.01.2011 року ліквідатором банкрута ФО-П [PERSON] арбітражним керуючим [PERSON] на товарній біржі «Правопорядок» був проведений аукціон з продажу майна банкрута, на якому майно банкрута, що перебувало в іпотеці АТ «[PERSON] Аваль» було продане [PERSON] за 501\~400,00 гривень (протокол №1 проведення аукціону). 22.01.2011 року між арбітражним керуючим [PERSON] (ліцензія на здійснення діяльності арбітражного керуючого серії АВ №521529, видана державним департаментом з питань банкрутства 09.07.2010 року) та [PERSON] за наслідками проведення аукціону укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень підвалу №32, 33, 37-48, 54-59 в літ «А-5», загальною площею 274,2 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 84. Договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 24.01.2011 року постановою Харківського апеляційного господарського суду скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 03.11.2010 року, якою ФО-П [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, провадження у справі припинено. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналогічної правової позиції притримується і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 13.05.2015 року у справі №6-53цс15. У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно п. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобовязання перед Банком не виконує, основне зобовязання є дійсним, іпотека не припинена, не зважаючи на той факт, що право власності на предмет іпотеки перейшло до іншої особи, іпотека зберігає свою силу, а АТ «[PERSON] Аваль» в свою чергу має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що перебуває в іпотеці. Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя від продажу предмету іпотеки у валюті кредиту доларах США слід зазначити наступне. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, водночас також дозволений обіг іноземної валюти, але з дотриманням вимог спеціального законодавства України). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином (належним виконанням позичальником зобовязання за валютним кредитом є повернення кредиту та сплата ним відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та у валюті, як це визначено кредитним договором). Ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами (сторони, уклавши кредитний договір, повинні суворо дотримуватись положень, які ним встановлені, в т.ч. щодо повернення позичальником коштів в тій валюті, в який він отримав кредит, щодо сплати % в тій валюті, в якій це передбачено умовами договору). Ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, передбачені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що [PERSON] має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначає, що: операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" звертає увагу на наступне.Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93) Пункт 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказує, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Пункт 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначає, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦКУ. Враховуючи викладене та той факт, що позичальником та іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором не виконуються, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в межах позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми судового збору за подачу позовної заяви, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судового збору за подання позовної заяви також підлягають задоволенню.

Outcome: approved