Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 лютого 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «[PERSON] товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», та просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на користь позивача [PERSON], [INFO], в рахунок компенсації за спричинену в результаті кримінального правопорушення моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень та судові витрати в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 9200 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнено від призначеного покарання на підставі статті 1 пункту «в» Закону України «Про амністію у 2016 році». Вирок суду набрав законної сили 21.05.2018 року. Даним вироком встановлено факт ДТП, яка мала місце 19.07.2016 року близько 17:00 год. по вулиці Соборній в місті Ромни; факт участі у даній ДТП автомобіля «ОРЕL Аscona», д.р.н. ВМ 1228АЕ під керуванням відповідача [PERSON]; факт порушення вказаним водієм Правил дорожнього руху України і, як наслідок, вчинення ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України. При розгляді справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність останнього на час вчинення ним злочину за ч.1 ст. 296 КК України була ним застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус». Оскільки, вчиненим злочином позивачці було завдано матеріальної та моральної шкоди, на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона звернулася 30 травня 2018 року до страховика ТДВ СТДВ «Глобус» із заявою про виплату страхового відшкодування та оригіналами чеків, що підтверджують придбання нею медичних препаратів. 25 січня 2019 року на картковий рахунок позивача від страховика в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус», надійшли кошти в сумі 15427,68 грн. Таким чином, ТДВ СТДВ «Глобус» за страховим випадком повністю відшкодувала витрати на лікування після отриманих тілесних ушкоджень від ДТП та частково моральну шкоду в розмірі 734,65 грн. Окрім матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачці завдано і моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, обумовленими тілесними ушкодженнями, фізичному болі та моральних стражданнях, компенсаційний розмір якої з урахуванням розумності і справедливості позивач визначає в розмірі 20000,00 грн., яка на підставі ст. 23 ЦК України, повинна бути відшкодована їй безпосередньо відповідачем. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати у розмірі 4800 гри., які вона понесла у звязку з необхідністю захисту її прав та інтересів під час досудового розслідування кримінального провадження №12016200100000840 від 19.07.2016 та судовго розгляду справи, а також витрати на професійну правничу допомогу щодо звернення до суду з даним позовом та участь в судових засіданнях її представника в сумі 4400 грн. 04 березня 2019 року відповідач [PERSON] не погоджуючись з позовом, направив суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов не ґрунтується на нормах матеріального права, та пред'явлено до неналежного відповідача. Так, позивач сам зазначає в своєму позові, що йому 25.01.2019 року на картковий рахунок від страховика ТДВ СТДВ «Глобус» в якості відшкодування матеріальної шкоди надійшли кошти в сумі 15427,68 грн., та частково в якості відшкодування моральної шкоди 734,65 грн. У вказаній страховій компанії була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] Враховуючи висновок Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року справа № 755/18006/15-ц в пунктах 55,56,57, моральну та матеріальну шкоду повинна виплачувати страхова компанія, а особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування). Як вбачається з матеріалів справи у відповідача наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9144688 від 14.07.2016 року п.4, якого передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 200000,00 грн. В нашому випадку розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. 5 відсотків від суми матеріальної шкоди , яка була виплачена -15427,68 грн., складає 771,38 грн. Якщо позивач не згоден з сумою виплати моральної шкоди в розмірі 734,65 грн, то мав би звернутись з позовом до належного відповідача до ТДВ СТДВ «Глобус». За таких обставин вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача є необгрунтованими та суперечать нормам ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та пред'явлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в позові. Крім того, оскільки позивач зазначила в позові, що в якості відшкодування матеріальної шкоди їй надійшли кошти в сумі 15427,68 грн., від страховика то в якості чого вона отримала від відповідача 25.07.2016 року 11400,00 грн .? Що стосується судових витрат, то відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого несе потерпілий, крім того цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. На піставі викладного, відповідач просить в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, спричиненої в результаті кримінального правопорушення, та судових витрат відмовити в повному обсязі. 15 березня 2019 року позивач направила суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що 25 січня 2019 року на її рахунок з страхової компанії ТДВ СТДВ «Глобус» надійшли кошти в сумі 15427,68 грн. Оскільки разом з виплатою від [PERSON] ніяких письмових пояснень не було, тому позивачка прийшла до висновку, про що вказувала і в своїй позовній заяві про те, що Страховиком їй було відшкодовано в рахунок відшкодування суми витрачених нею коштів на лікування, а саме: 14693 грн. 03 коп., та в межах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 734 грн. 65 грн. З розрахунку заборгованості, який третьою особою було додано до письмових пояснень стосовно її позову вбачається, що зазначена сума складається з 10779,79 грн. - витрат на лікування, 4108,90 грн. у відшкодування за тимчасову втрату працездатності і 538,99 грн. моральної шкоди. Таким чином, страхова компанія ТДВ СТДВ «Глобус» за страховим випадком відшкодувала позивачу спричинену в наслідок ДТП, вчиненої відповідачем, матеріальну шкоду та частково відшкодувала моральну шкоду. Завдану позивачу відповідачем моральну шкоду вона оцінює у 20000 грн., а страхова компанія сплатила їй моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, як це і передбачено ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку посилається відповідач. Тобто, відповідно до вимог вищевказаного Закону [PERSON] не може сплатити більшу суму моральної шкоди, ніж 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, тому вона і звернулась до суду з позовом. Що стосується посилання відповідача на те, що нею 25.07.2016 було отримано від відповідача - 11400 грн., то ці кошти відповідач добровільно давав позивачу на лікування та посилене харчування, а тому вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, нею у позові від 08.02.2019, не ставилося. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовільнити, посилаючись на обставини викладені в ньому. Відповідач в судове засідання не зявився, в заяві до суду просив проводити розгляд справи у його відсутності, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «[PERSON] товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», в судове засідання не зявилася, в наданих суду поясненнях, просить судове засідання провести у відсутності представника третьої особи та врахувати при ухваленні рішення у даній справі надані письмові пояснення суду в яких зазначила наступне. 25 січня 2019 року ТДВ СТДВ «Глобус» склало розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ЦВ-ЦВ-6469 та сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 15 427,68 грн. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час рожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Отже, будь яка вимога до ТДВ СТДВ «Глобус» по відшкодуванню моральної шкоди, що перевищує 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, не могла та не може бути стягнута з ТДВ СТДВ «Глобус» на користь [PERSON] Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Отже, [PERSON] не обмежена в праві щодо стягнення моральної шкоди з особи, яка завдала таку шкоду. В даному випадку страхової виплати щодо відшкодування моральної шкоди дійсно недостатньо згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а [PERSON] має виплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування. Посилання представника [PERSON] на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, є безпідставним. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, звільнено від призначеного покарання на підставі статті 1 пункту «в» Закону України «Про амністію у 2016 році». Вирок суду набрав законної сили 21.05.2018 року (а.с.9-11). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2018 року у вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області виправлено описку в частині реєстраційного номеру автомобіля, яким керував на момент вчинення ДТП [PERSON], вказане вірне «ОРЕL Аscona», д.р.н. ВМ 1228АЕ, замість не вірно вказаного «ОРЕL Аscona», д.р.н. ВІ 1228АЕ (а.с.12). З виписки з історії хвороби № 12554 стацірнарного хворого, вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.07.2016 року по 05.08.2016 року з діагнозом закритий перелом шийки правої плечової кістки із зміщенням, стан після оперативного лікування. ПФК ІІІ ст. (а.с.13). Згідно листів непрацездатності [PERSON] була звільнена від роботи з 20.07.2016 по 07.08.2016, з 08.08.2016 по 17.08.2016, з 18.08.2016 по 31.08.2016, з 01.09.2016 по 14.09.2016, з 15.09.2016 по 28.09.2016, з 29.09.2016 по 12.10.2016 (а.с.14-16). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9144688. Згідно розрахунку від 25 січня 2019 року ТДВ СТДВ «Глобус» вбачається, що сума страхового відшкодування завдана [PERSON] складає - 15427,68 грн. Згідно умов Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9144688 [PERSON] було сплачено в повному обсязі на розрахунковий рахунок страхове відшкодування у розмірі 15 427,68 грн., відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується [PERSON] № ЦВ-ЦВ-6469 від 25 січня 2019 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт і частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно з п.5 указаної Постанови відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утримання, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно з п. 16 цієї Постанови відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Верховний Суд України в пункті 3 постанови Пленуму №4 від 31.03.1999 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В Методичних рекомендацій „Відшкодування моральної шкоди" (лист Міністерства юстиції України від 13 травня 2004 р. № 35-13/797) вбачається, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди внаслідок ДТП, виражаються в душевних стражданнях, обумовлених тілесними ушкодженнями, які були спричинені їй неправомірними діями [PERSON] Тривалий час вона перебувала в медичних закладах на стаціонарному лікуванні, як в місті Ромни, так і в місті Суми, перенесла оперативне медичне втручання, наркоз, весь час лікування відчувала фізичний біль та моральні страждання, що призвело до змін нормальних, усталених, звичних і необхідних для неї умов життя. Крім того, після пережитого нервового стресу загострились хронічні хвороби: цукровий діабет, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, що також призвело до моральних страждань та переживань. Вищевказані обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. З моменту спричинення їй тілесних ушкоджень і до даного часу, позивач періодично терпить фізичний біль, моральні переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, побоювання за своє життя. Позивачка пережила великий емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи та обурення. Вона й до цього часу намагаєся не їздити на транспортних засобах, оскільки відчуває страх за життя. Щодо посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. З матеріалів справи вбачається, що страхова компанія сплатила позивачці моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, як це і передбачено ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку посилається відповідач. Отже, будь-яка вимога до ТДВ СТДВ «Глобус» по відшкодуванню моральної шкоди, що перевищує 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, не могла та не може бути стягнута з ТДВ СТДВ «Глобус» на користь [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Оскільки, вироком суду доведено вину [PERSON], позивачка [PERSON] не обмежена в праві щодо стягнення моральної шкоди з особи, яка завдала таку шкоду. Тому, посилання представника [PERSON] на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, є безпідставним, а є лише уникненням відповідальності перед [PERSON] за фактично завдану їй шкоду. Крім того, посилання представника [PERSON] на практику [PERSON] Верховного Суду на думку суду є також безпідставними, оскільки в даному випадку страхової виплати щодо відшкодування моральної шкоди дійсно недостатньо згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а [PERSON] має виплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування. Що стосується посилання відповідача на те, що позивачкою 25.07.2016 було отримано від нього 11400 грн., суд зазначає наступне. З пояснень позивачки, вказані кошти відповідач добровільно давав їй на лікування, а саме на операцію правого плеча в Сумській обласній лікарні та посилене харчування, що підтверджується розпискою про отринння нею коштів (а.с.44), а тому вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, позивачкою у позові не ставилося. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, виходячи з обсягу спричинених страждань, характеру душевних страждань, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тривалого лікування позивачки, суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в заявленому позивачем розмірі 20000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносять витрати на оплату правової допомоги. Згідно з ч.2 ст. 120 КПК України витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що ще 17 вересня 2016 року для захисту своїх прав та інтересів нею з адвокатом [PERSON], який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про заняття адвокатською діяльності №200 від 28.07.2003, виданого на підставі рішення Сумської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 5 від 28.07.2003 року було укладено договір про надання правових послуг в кримінальному (адміністративному) процесі. Згідно квитанції №20 від 21.05.2018 позивачем адвокату [PERSON] було сплачено 4800 грн., з розрахунку 400 грн. за 1 год. роботи. Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Таким чином, оскільки, при розгляді кримінального провадження цивільний позов [PERSON] не розглядався, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача витрат у розмірі 4800 грн., які вона понесла у звязку з необхідністю захисту її прав та інтересів під час досудового розслідування кримінального провадження № 12016200100000840 від 19.07.2016 та судового розгляду цього кримінального провадження в Роменському міськрайонному суді (справа № 585/830/17) - задоволенню не підлягають. Крім того, 28 січня 2019 року між позивачкою та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правничих послуг, згідно з яким останній надає їй правничу допомогу щодо захисту її прав та інтересів з відшкодування моральної шкоди, завданої злочином [PERSON] та процесуальних витрат у цивільному судочинстві. Згідно квитанції №17 від 28 січня 2019 року за надання позивачу правничих послуг адвокатом [PERSON], [PERSON] сплатила йому 4400 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~ Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу щодо звернення до суду з даним позовом в сумі 4400 грн. підлягають стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі положень ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1166, 1168, 1187, 1193, 1194 Цивільного кодексу України, суд,

Outcome: approved