Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

18.02.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, також стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 900, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.12.2016 року на ґрунті довготривалих неприязних відносин між сторонами виник конфлікт, внаслідок якого позивач отримала легкі тілесні ушкодження, які були нанесені [PERSON] Результатом вказаного стало внесення 22.12.2016 відомостей до ЄРДР за №12016060020007729 про вчинення кримінального провадження, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України та направлення слідчим СВ Житомирського ВП ГУПН в Житомирській області до суду обвинувального акту у вказаній справі. Ухвалою суду від 01.02.2019 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов потерпілої [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, також роз`яснено право останньої на звернення з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства. Оскільки вина [PERSON] доведена належними та допустимими доказами, водночас протиправними діями відповідачем [PERSON] завдано фізичний біль та психологічну травму, остання звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.03.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.32-33). 04.04.2019 на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2019, прокуратурою Житомирської області направлено матеріали кримінального провадження №12016060020007729 від 22.12.2016. 15.05.2019 відповідач надала відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Зазначила, що працює викладачем 1-ї категорії Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу Національного транспортного університету та проживає у відомчому гуртожитку вказаного начального закладу. По сусідству з нею проживає [PERSON] , яка своєю неправомірною поведінкою провокує конфлікти з нею та іншими мешканцями гуртожитку. На підставі скарг щодо неправомірних дій останньої проводилось засідання профспілкового комітету коледжу та було рекомендовано висилити [PERSON] з гуртожитку. 20.12.2016 позивач спровокувала конфлікт з відповідачем під час якого, одна одній спричинили легкі тілесні ушкодження. СВ Житомирського ВП ГУПН в Житомирській області винесено відомості до ЄРДР за №12016060020007726 за ч.1 ст. 125 КК України по факту заподіяння [PERSON] відповідачу легких тілесних ушкоджень, та за №12016060020007729 за ч.1 ст. 125 КК України по факту заподіяння [PERSON] позивачу легких тілесних ушкоджень. За відсутності достатніх доказів кримінальне провадження №12016060020007726 закрито. Однак, позивач в подальшому продовжує провокувати відповідача на нові конфлікти, у зв`язку з чим відповідач зазнає моральних страждань, постійна неправомірна поведінка [PERSON] принижує авторитет [PERSON] серед викладачів та студентів навчального закладу. Водночас вказала, що єдиним доходом є її заробітна плата, яка витрачається на утримання її неповнолітньої дочки та матері. Також не погоджується із вказаним розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважає його необґрунтованим (а.с.46-48). 22.05.2019 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача Яроша В.В. від 28.03.2019 та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в розгляд справи в порядку загального провадження, змінено судове засідання на підготовче, яке закінчено та призначено справу до розгляду по суті на 25.07.2019. 25.07.2019 протокольною ухвалою суду частково задоволено клопотання представника позивача Яроша В.В. від 15.05.2019 в частині допиту свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2004 року проживає у відомчому гуртожитку Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу Національного транспортного університету. Між позивачем та відповідачем постійно виникають побутові суперечки. 20.12.2019 близько 20.00 години до нього прибігла дочка відповідача і сказала, що б`ють її маму, але коли він вийшов у коридор бійки не бачив. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2016 з роботи прийшла о 18.00 годині, приблизно 21.00 години до неї прибігла дочка відповідача і сказала, що б`ють її маму. Коли спустились до їх кімнати нічого не бачила. Сварки між [PERSON] та [PERSON] виникають у побутовій сфері. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] її побила. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2014 року проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2016 почув на коридорі крики і намагався вийти, але цивільний чоловік позивача його не пускав. Коли все таки зайшов, то побачив, що позивач зі своїм співмешканцем б`ють відповідача, а їх син все знімав на телефон. Як [PERSON] била [PERSON] не бачив, але бачив, як [PERSON] тягла за руки [PERSON] у свою секцію. Судом досліджено оптичний CD - R диск із записом подій від 20.12.2016, який міститься у матеріалах кримінального провадження №12016060020007729 від 22.12.2016 (на аркуші справи 58). Суд, заслухавши пояснення позивача її представника, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно обвинувального акта, складеного 10.08.2018 слідчим слідчого відділу Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Шемчуком М.І., близько 22 год. 00 хв. 20.12.2016 року між [PERSON] її цивільним чоловіком [PERSON] з одного боку та сусідами [PERSON] , [PERSON] з іншого боку, виник словесний конфлікт на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, котрий відбувався на спільному коридорі, що розташований в секції у котрій останні проживають, а саме за адресою: [ADDRESS] , який переріс у застосуванні фізичної сили [PERSON] до [PERSON] та спричинення останній легких тілесних ушкоджень. Своїми діями, які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України (а.с.17-18). 05.09.2018 [PERSON] подала клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям, яке відкликала заявою від 16.01.2019 (а.с.15,16). 16.01.2019 [PERSON] подала клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.13). Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.02.2018 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а провадження №12016060020007729 від 22.12.2016 року закрито. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено право звернення з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства (а.с.14-15). Відповідно до висновку експерта № 2983 від 21.12.2016 [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі, підшкірного крововиливу в правій тім`яно-скроневій ділянці волосяної частини голови синця на правому плечі, котрі відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (а.с.5). Зазначений висновок експерта був складений в рамках кримінального провадження №12016060020007729 від 22.12.2016 року. Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Оцінивши висновок за правилами ст.ст.89, 110 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] закрито та останню звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із діями, вчиненими відповідачем, за наслідок чого було розпочато кримінальне провадження. Відтак, суд приходить до переконання, що внаслідок неправомірних дій відповідача які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті потерпілої. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Так, позивачем доведено обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог для відшкодування моральної шкоди та з урахуванням принципів розумності, справедливості і співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, та обсягу доказів, наданих позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. для відшкодування моральної шкоди. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Надання адвокатом Ярошем В.В. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи підтверджується, зокрема, (1) договором № 21-18 про надання професійної правничої допомоги від 17.06.2018, укладений між Ярошем В.В. та [PERSON] , (2) квитанцію № 21-18 від 23.07.2018 про сплату грошових коштів за професійну правничу допомогу у сумі 7900 грн., (3) розрахунок понесених витрат та обґрунтування їх розміру за надання професійної правничої допомоги адвокатом згідно договору № 21-18 від 17.06.2018 (а.с.20-24). Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що розмір і порядок виплати гонорару адвоката визначається квитанцією. Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Ярошем В.В. та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. Як вбачається з розрахунку понесених витрат та обґрунтування їх розміру за надання професійної правничої допомоги адвокатом перераховано перелік наданих послуг та затрачений час. Однак, з огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, а також переважна їх частина надавалась адвокатом в межах розгляду кримінального провадження у суді, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви у розмірі 2 000, 00 грн. з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг з правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial