Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП посилаючись на те, що 21.12.2011 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] та [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.02.2012 року [PERSON] було визнано винною за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача-1 була застрахована у «СГ «ТАС». Позивачу завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу № 2013 року експертного товарознавчого дослідження складає 4959,92 грн., крім того позивач вважає, що відповідачкою [PERSON] йому завдано моральної шкоди, оскільки внаслідок удару при дорожньо-транспортній пригоді він отримав травму поясного відділу хребта, що призвело до амбулаторного лікування, грошових витрат на обстеження, лікування в санаторії та до теперішнього часу перебування на обліку в невропатолога, також в нього погіршилися можливості реалізації повсякденних звичок та бажань, порушився звичайний ритм життя та робочі плани, у зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., разом з тим, позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 600,00 грн. В подальшому позивачем було збільшено позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди з відповідача-1 і просить стягнути 110000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки належним відповідачем по справі є СГ «ТАС» з яким [PERSON] уклала договір страхування. СГ «ТАС» було належним чином повідомлено про ДТП, в передбачений законодавством строк. Також вважає, що суб'єкт оціночної діяльності не мав права на проведення оцінки матеріальних збитків, оскільки не підтверджений сертифікат. Відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки надані позивачем підтверджуючі документи виписані, взагалі, на іншу особу. Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки договір страхування між [PERSON] та СГ «ТАС» не укладався, а бланк страхування був втрачений, що підтверджується доказами, щ о наявні в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача-1, представника відповідача-2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 21.12.2011 року о 16 годині 45 хвилин керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Києві по площі Ленінградській при зміні напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів і порушення п.10.1., 10.4, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України. Винною у зазначеній ДТП визнано [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторонами та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі. Таким чином, факт вини [PERSON] у скоєнні ДТП 21.12.2011 року є доведеним і доказуванню у судовому засідання не підлягає. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Представник відповідача-1 зазначив, що в [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений з ПРАТ "СГ "ТАС", яким застраховано її транспортний засіб "Міцубіші", державний реєстраційний номер [NUMBER], копію якого вона передала позивачу у день дорожньої події, проте на даний час він не зберігся, оскільки пройшло майже два роки, пізніше їй стало відомо, що придбаний поліс Серії АА №3319230 має статус втраченого бланку, а оскільки вона укладала вказаний договір, про що свідчить дублікат квитанції від 20.04.11 року про сплату страхового платежу в розмірі 740,17 грн., вважає в діях страхової компанії є ознаки з підозрами на вчинення злочину. (а.с. 96) 11.03.2011. між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Стабільність-Вест» було укладено договір доручення №40-6406/041/01 (а. с. 112-114). Згідно з п.п. 1.1.1.-1.1.7. договору доручення № 40-6406/041/01, повірений, який є страховим агентом, зобов'язується від імені та за дорученням Довірителя виконувати наступні дії: рекламувати, пропонувати страхові послуги Довірителя; проводити консультаційну та роз'яснювальну роботу серед потенційних споживачів страхових послуг (страхувальник); проводити ідентифікацію клієнтів до укладення договору страхування; проводити роботу, пов'язану з укладенням договорів страхування (полісів); підписувати договори страхування (поліси) в межах повноважень, наданих цим договором та видавати їх страхувальникам; одержувати страхові платежі за договором страхування (полісами), укладеними за сприянням Повіреного; виконувати роботу по підготовці пакету документів, пов'язану із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань, а Довіритель зобов'язується сплачувати Повіреному винагороду за вчинення ним вказаних вище дій на умовах цього Договору. Згідно Акту передачі-приймання матеріальних цінностей № 12 від 05.04.2011 року, ПрАТ «СГ «ТАС» передало, а ТОВ «Стабільність Вест» прийняло : Поліс ОСГО АА3319001-3319500 (500шт.); Спеціальний знак АА 3305251-3305300, 3305501-3305700, 3305751-3305900, 3305901-3306000 (500 шт.); Нумерований бланк А 0219360-0219419, 0177991-0178020 (90 шт.) (а.с.115). Згідно п.1.6 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року №238/2010 зазначено, цей Порядок є обов'язковим для виконання страховиками - членами та Дирекцією МТСБУ. Згідно п.3.5 вказаного Порядку, у разі втрати Бланку Страховик виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, отримує письмове пояснення від особи, яка втратила Бланк страхового документу, складає акт про втрату із зазначенням причин такої втрати; самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки. 25.07.2011 року ТОВ «Стабільність-Вест» було повідомлено про дострокове припинення Договору доручення № 40-6406/041/01 від 11.03.2011 року (а.с.116). Представником відповідача-2 в судовому засіданні зазначено, що майно (поліси), яке були передано ТОВ «Стабільність-Вест» повернуті СГ «ТАС» не були. В зв'язку з зазначеним, останнім було заявлено про злочин до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.114). Кримінальне провадження відносно ТОВ «Стабільність-Вест» відкрито не було (а.с.116-120). Згідно вимог Інструкції "Про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг віл 29.08.2011 року №558, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року №279/2011, - бланк полісу ОСЦПВВНТЗ складається з двох аркушів самокопіювального паперу формату А4; перший аркуш (оригінал) бірюзового кольору, видається страхувальнику, другий аркуш (копія) - білого кольору, залишається у страховика. Всі розділи та графи Копії полісу відображають ідентичну інформацію, внесену в аналогічні розділи та графи Оригіналу полісу". Ні перший аркуш бірюзового кольору, ні другий аркуш білого кольору ПрАТ " Українська охоронно-страхова компанія" не отримувала, - у зв'язку з втратою Полісу. Листом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" від 25.12.2013 року повідомлено про те, що АТ "СГ "ТАС" не укладено з [PERSON] поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу "Mitsubishi", державний реєстраційний номер [NUMBER] та дійсного станом на 21.12.2011 року. Бланк полісу № АА/3319230 був втрачений страховим агентом та страховий платіж по даному полісу на рахунок АТ "СГ "ТАС" не надходив. (а.с. 92) Також за інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України бланк поліса Серії АА № 3319230 АТ "СГ "ТАС" втрачено (а.с. 86-87). Враховуючи той факт, що поліс був втрачений, суд не може встановити факт укладення договору страхування [PERSON] транспортного засобу "Міцубіші", д/н [NUMBER]. Оскільки стороною відповідача не надано доказів належного укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то відсутні підстави вважати, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди наступив страховий випадок. За таких обставин, ПрАТ «СГ «ТАС» не несе відповідальності за завдання [PERSON] матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП. А отже в частині стягнення грошових коштів з відповідача-2 позов задоволенню не підлягає. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. 29.12.2011 року ФОП "[PERSON]", на підставі заяви [PERSON], склав звіт № 2013 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Ваз", державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження складає 4959,92 грн. (а.с. 11-16) Спеціаліст [PERSON] діє на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 8943/09, виданого Фондом державного майна України 28.09.2009 року , що підтверджується звітом. Крім того, [PERSON] отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № [NUMBER] від 12.08.2009 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Серії [NUMBER] від 18.07.2009 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача Серії [NUMBER] від 01.09.2011 року. (а.с. 25) Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що експертний висновок слід брати за основу при визначенні суми завданого матеріального збитку власнику автомобіля "Ваз", державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 4959,92 грн. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача-1 з приводу неправомірності висновків звіту про незалежну оцінку, квитанції з прибуткового касового ордеру про сплату позивачем коштів за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки в межах даного спору встановлена сукупність об'єктивних обставин, що дають підстави вважати про виникнення у позивача права отримати майнову шкоду, доказів того, що суб'єкт оціночної діяльності не мав права на проведення автотоварознавчого дослідження матеріалами справи не підтверджені, крім того, стороною відповідача при розгляді справи не заявлялося клопотання про проведення іншого товарознавчого дослідження, яке б на їх думку, відповідало дійсним матеріальним збиткам завданим автомобілю "Ваз", державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 4 ЦПК України регламентує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід зазначити, що аналізуючи наданий суду експертний висновок проведений суб'єктом оціночної діяльності ФОП "[PERSON]" щодо визначення матеріального збитку автомобіля та касовий ордер за проведення автотоварознавчого дослідження, суд аналізує надані докази лише зі сторони викладеної інформації щодо предмета доказування, а саме матеріального збитку завданого та понесеного позивачем. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача [PERSON] з приводу відшкодування суми завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді його автомобіля "Ваз", державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 4959,92 грн., а також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму в розмірі 600,00 грн. понесені позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29.12.2011 року. (а.с. 26а) З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування на його користь з відповідача [PERSON] майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4959, 92 грн. та 600,00 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Також однією з позовних вимог, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, йому прийшлося проводити амбулаторне лікування, нести грошові витрати на обстеження, лікуватися в санаторії та перебувати на обліку в невропатолога. Тому моральну шкоду оцінює в розмірі 110000 грн. Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підтвердження свої доводів, позивач надав листок непрацездатності Серії АВІ № 603638, яким [PERSON] звільнено від роботи з 25.01.2012 року до 27.01.2012 року, з 28.01.2012 року до 01.02.2012 року, 02.02.2012 року до 03.02.2012 року, договір укладений [PERSON] з ТОВ "Лікувально-діагностичний центр Міжнародного інституту біологічних систем - Київ" про надання платних медичних послуг від 27.01.2012 року, зворотній талон до путівки № 059012 виданий [PERSON] В той же час, з наданих позивачем доказів, суд не може визначити в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, враховуючи відсутність причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та пов'язана з тілесним пошкодженням, розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань щодо пошкодження автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 1000,00 грн., яка має бути відшкодовано відповідачем [PERSON] на користь позивача. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 458 грн. 80 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial