Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований в її квартирі з 16.08.2002 року, але з часу реєстрації він фактично не проживав в квартирі, бо підтримував стосунки з жінкою та висловив бажання жити з нею окремо. Таким чином з серпня 2002 року відповідач до спірної квартири не з*являється, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не робить. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу у користуванні житлом. Просить усунути перешкоди у здійсненні права власності своїм майном, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до договіру купівлі-продажу від 19.10.1998 року, [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS], договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Біккінеєвою І.А., реєстровий номер № 6573. Згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» № 2765/2/07-05 від 13.02.2017 року зазначено, що [PERSON] до КП «Жилкомсервіс» з заявами чи скаргами про перешкоди у користуванні приміщенням [ADDRESS] не звертався. Згідно відповіді Слобідського відділу ГУНП в Харківській області № 62/1436 від 07.04.2017 року зазначено, що згідно обліків [PERSON] з заявами та повідомленнями щодо перешкод у проживанні за адресою: [ADDRESS] в період часу з 01.01.2015 року по теперішній час не звертався. Згідно відповіді адміністрації КЗОЗ «ХМП № 21» № 01-05/399 від 05.05.2017 року зазначено, що [PERSON] у період з 01.01.2015 року по теперішній час до їх закладу не звертався. Медична документація на [PERSON] у закладі відсутня. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу в квартирі [ADDRESS] не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачу в квартирі немає. Окрім того відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірній квартирі. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved