Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 13.04.2015 року близько 21.00 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, перебуваючи при цьому у нетверезому стані, не вибрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль Geely MR - 7151А д.н.з. [NUMBER] перебував у володінні відповідача. Автомобіль марки ВАЗ 21723 д.н.з. [NUMBER] знаходиться під керуванням позивача. Постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень за ч.2 ст.130, ст.124 КУпАП. Матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок ДТП становить: 19 159,05 грн. - вартість відновлювального ремонту, 580 грн. - за евакуатор, 500 грн. - за проведення автотехнічної експертизи. А також просить стягнути 15 000 грн моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, оскільки, отримав незначні тілесні пошкодження, порушення звичайного ритму життя у звязку з необхідністю проведення відновлювального ремонту автомобіля та інше. Позивач в судовому засіданні 14.03.2016 року позовні вимоги підтримав просив задоволити в повному обсязі, 14.04.2016 року подав заяву, якою просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи(а.с. 76). Відповідач в судове засідання не з"явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи (а.с. 57-59а, 68-70, 73-75). З урахуванням думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 13.04.2015 року близько 21.00 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, перебуваючи при цьому у нетверезому стані, не вибрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення 2 роки позбавлення права керування транспортним засобом, за ст. 124 КУпАП 6 місяців позбавлення права керування транспортним засобом, за ст 36 КУпАП - накладено остаточне стягненя у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки (а.с.10-11). Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку №126 від 26.04.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку(шкоди) завданого власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER] станом на 26.04.2015 року складає 19 159,05 грн. (а.с.12-31). Крім того позивач просив стягнути: 580 грн. - за послуги евакуатора(а.с.33), 500 грн. - за проведення автотехнічної експертизи(а.с.34). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Відповідно до п.2 постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підставними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується стягнення моральної шкоди то вдповідно до п.3 постанови Пленуму ВС України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач просить стягнути з відповідача 15 000 грн моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, оскільки, отримав незначні тілесні пошкодження, порушення звичайного ритму життя у звязку з необхідністю проведення відновлювального ремонту автомобіля, терпить певні незручності, обмежений у задоволенні нагальних потреб. Після ДТП відповідач не намагався допомогти позивачу матеріально чи частково компенсувати шкоду хоча [PERSON] працює та має постійний заробіток. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимог позивача про стягнення моральної шкоди є обгрунтованою та підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постанови пленуму ВС України №4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1188 ЦК України,

Outcome: approved