Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, згідно з яким 22.01.2019 р. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1749907380000; визнання за позивачем права власності на вказану квартиру та стягнення з відповідачів судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.06.2006 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що для придбання квартири 14.06.2006 року між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений кредитний договір № 218/54363, відповідно якого банк надав кредит у розмірі 83 000,00 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 11,85 % річних та комісії в порядку і на умовах, визначених кредитним договором. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором 14.06.2006 року було укладено Іпотечний договір № 35.02-09/361, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі за № 2195, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Позивач вказує, що їй стало відомо, що державним реєстратором Алієв Гусейн Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 45202029 від 24.01.2019 р., на підставі якого було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] , що є предметом договору іпотеки, зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності у ПАТ «Укрсоцбанк» є саме Іпотечний договір № 35.02-09/361 від 14.06.2006 р. Позивач стверджує, що між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як визначено ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції від 13.05.2006 р., який би передбачав передачу у позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання, а договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. У переліку акредитованих суб`єктів державної реєстрації, який розміщений на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату, Комунальне підприємство «Світоч» м. Київ відсутнє, що означає незаконність здійснення реєстраційних дій посадовими особами вказаного підприємства. Також банк самостійно збільшив відсоткову ставку та почав нараховувати суми відповідно до збільшеного розміру відсоткової ставки річних, при цьому жодних додаткових угод між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» підписано не було. Вона неодноразово надсилала на адресу банку заяви про незгоду з сумами боргу. На сьогоднішній день сума боргу значно менша і не може перевищувати суму визначену умовами договору; пеня та відсотки, які зазначені у заяві, є несправедливими і не відповідають умовам договору та здійсненим платежам. Крім того, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті та за умов, визначених пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач вважає, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» була проведена відповідачем без відповідних підстав та всупереч вимогам законодавства, чим порушені її права та позбавлено її єдиного житла. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.02.2019 р. позовна заява [PERSON] була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (т. 1 а.с. 66, 67). Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (т. 1 а.с. 116, 117). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 25.03.2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» (т. 1 а.с. 114, 115). Постановою Київського апеляційного суду від 17.09.2019 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2019 року про забезпечення позову залишена без змін. 14.05.2019 р. позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 123, 124). 14.05.2019 р. та 01.08.2019 р. до суду від представників відповідача АТ «Укрсоцбанк» надійшли пояснення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням їх необгрунтованість та безпідставність, зазначено, що неналежне виконання [PERSON] взятих за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення заборгованості по кредиту. Підпункт 4.5.3 п. 4.5 укладеного з позивачем іпотечного договору містить застереження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, що відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, як акредитований суб`єкт державної реєстрації прав, правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки має право реєструвати право власності та інші речові права незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Банком надсилалось позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання (прощення) залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке отримане [PERSON] 03.09.2018 року. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. 01.11.2018 р. суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Асістс» проведено оцінку предмета іпотеки, відповідно до якої ринкова вартість предмета іпотеки складає 1202969 грн., що в еквіваленті становить 42 781,61 дол. США, заборгованість за тілом кредиту та процентами станом на 22.02.2018 становить 87 504,12 дол. США, що значно більше ніж оцінено предмет іпотеки. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачає примусове стягнення нерухомого майна на підставі рішення суду, тому не може бути застосований до реєстрації права власності на підставі добровільно погодженого сторонами іпотечного застереження, що проводиться у позасудовий спосіб (т. 1 а.с. 133-140, т. 2 а.с. 60-66). Ухвалами суду від 02.07.2019 року, від 12.11.2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, а саме витребування від державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва копії матеріалів реєстраційної справи (т. 1 а.с. 167, 168, 207, 208). Ухвалою суду від 12.11.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державне підприємство «Національні Інформаційні Системи (т. 1 а.с. 213, 214). Ухвалою суду від 18.02.2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про заміну відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 246, 247). Ухвалою суду від 18.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копії матеріалів реєстраційної справи (т. 2 а.с. 16, 17). 13.05.2020 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли копії документів реєстраційної справи (т. 2 а.с. 68-81). 16.07.2020 р. від представника позивача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення по справі (т. 2 а.с. 83-89). 07.10.2010 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог від 02.10.2020 року, відповідно до вимог якої просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2019 року, індексний номер 45202029, скасувати запис № 29993335 від 22.01.2019 р. про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1749907380000, внесеного державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» (т. 2 а.с. 118-121). Зазначено, що заява подається з метою ефективного захисту порушеного права позивача з посиланням на ст. 41 Конституції України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, судову практику Європейського Суду з прав людини, правові позиції Великої Палати Верховного Суду (т. 2 а.с. 118-121). Ухвалою суду від 21.10.2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про прийняття позовної заяви з уточненими позовними вимогами задоволено, прийнято позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва з уточненими позовними вимогами про визнання протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасування запису про реєстрацію права власності; оголошено перерву в судовому засіданні; встановлено строк для подання відповідачами письмового відзиву на позов з уточненими позовними вимогами та роз`яснено учасникам справи наслідки неподання заяв по суті справи (т. 2 а.с. 133, 134). 27.11.2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-банк» Белінського В.А. до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що [PERSON] невірно обраний спосіб захисту та невірно сформовані позовні вимоги, не враховано, що з 16.01.2020 року відбулися зміни у матеріально-правовому регулювання спірних правовідносин у сфері реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно яких така вимога, як скасування запису про державну реєстрацію права власності з 16.01.2020 року відсутня у переліку можливих способів захисту порушених прав. Позивач навмисно намагається перекрутити норми чинного законодавства, хибно тлумачачи їх на свою користь. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора не є правочином, а є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, твердження позивача не базуються на приписах чинного законодавства. [PERSON] взагалі не доведено чим же порушуються її права задоволенням вимог кредитора шляхом позасудового врегулювання спору в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору при невиконаному зобов`язанні щодо погашення заборгованості за чинним кредитним договором та договором іпотеки, що є підставою у відмові в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з уточненими позовними вимогами та викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» Белінський В.А. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях. Відповідач державний реєстратор Алієв Г.А. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконав. Поштова кореспонденція з процесуальними документами, яка надсилалась на адресу вказаного відповідача переважно була повернута без вручення з довідками Укрпошти за закінчення терміну зберігання. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача державного реєстратора Алієва Г.А. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача АТ «Альфа-Банк», вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.06.2006 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено Договір кредиту № 218/54363, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 83 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,85 % річних строком повернення кредиту до 13.06.2021 року (далі - кредитний договір, т. 1 а.с. 79-84). В забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором 14.06.2006 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір №35.02-09/361, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі за № 2195, предметом якого є квартира [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого того ж дня - 14.06.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим № 2193 (далі - іпотечний договір, т. 1 а.с. 85-88). Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2019 року, державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45202029 від 24.01.2019 р., відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 22.01.2019 р., номер запису про право власності 29993335 (т. 1 а.с. 89-91). При цьому підставами виникнення права власності зазначено: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням з доказом вручення (підпис іпотекодавця від 03.09.2018), серія та номер: 13.3-03/96-3661,виданий 25.04.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; Договір кредиту, серія та номер:218/54363, виданий 14.06.2006, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк»; Іпотечний договір, серія та номер:35.02-09/361, виданий 14.06.2006, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк» (т. 1 а.с. 89). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Статтею 4 договору іпотекисторонами обумовлено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація, зокрема підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Станом на час укладення між позивачем та АКБ СР «УкрСиббанк» договору іпотеки від 14.06.2006 року частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Разом з тим станом на 14.06.2006 року статтею 36 Закону України «Про іпотеку» було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Отже, виходячи з умов договору іпотеки, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. Як визначено нормою частини 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. ПАТ «Укрсоцбанк» надсилало на адресу [PERSON] повідомлення від 25.04.2018 р. № 13.3-03/96-3961 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», у якому вимагалось сплатити борг за кредитним договором розмір якого станом на 25.04.2018 р. складає 113 739,38 дол. США. (т. 1 а.с. 138, т. 2 а.с. 74). Позивач вказує на те, що вона не погоджується з нарахованою банком сумою заборгованості, про що письмово повідомляла ПАТ «Укрсоцбанк», на підтвердження чого надано опис вкладення у цінний лист від 06.09.2018 р. та квитанцію Укрпошти (т. 1 а.с. 39), однак у межах розгляду даного спору вказані докази на мають правового значення для спірних правовідносин за наявності факту існування такого боргу за кредитним договором, про що зазначає сама позивач. З копії матеріалів реєстраційної справи № 1749907380000 убачається, що представником АТ «Укрсоцбанк» державному реєстратору Алієву Г.А.О., серед іншого, подавались заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2019 р., довіреність представника, іпотечний договір, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання від 25.04.2018 р., договір кредиту, за результатами розгляду яких державним реєстратором 24.01.2019 р. отримані відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2019 р. та 24.01.2019 р. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45202029 квартири [ADDRESS] за суб`єктом АТ «Укрсоцбанк» (т. 2 а.с. 69-81). Разом з тим, суд враховує наступні обставини. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; - таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону «Про іпотеку»). Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, квартира площею 59,4кв. м. за адресою: [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 14.06.2006 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, у державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Г.А.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, у зв`язку з чим суду доведено протиправність рішення державного реєстратора Алієва Г.А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.01.2019 року, індексний номер 45202029, та реєстрації 22.01.2019 року за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,4кв.м., житловою площею 40,1кв.м. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині позовних вимог до відповідача АТ «Альфа-Банк», як правонаступника юридичної особи на ім`я якої зареєстроване право власності на спірну квартиру. За змістом пункту 1 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення рішення у справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому суд відхиляє позовні вимоги у цій частині про необхідність застосування такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення його порушеного права. Водночас суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19. За викладених обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, враховуючи норми чинного законодавства на час вирішення спору у сфері державної реєстрації, суд приходить до висновку, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення державного реєстратора Алієва Г.А.О. Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.01.2019 року, індексний номер 45202029, та припинити право власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., зареєстроване 22.01.2019 року, номер запису про право власності 29993335. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial