Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог (а. с. 44-46, 54), просила стягнути із [PERSON] на її користь ? частину витрат на лікування їхньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 924 грн. 66 коп. та стягувати з відповідача у період з лютого 2018 року по липень 2019 року додаткові витрати на розвиток здібностей дитини в розмірі 550 грн., щомісячно, до досягнення дочкою трирічного віку. В обґрунтування позову зазначала, що з 17 жовтня 2015 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають дочку [PERSON],[INFO].Спільне життя з відповідачем не склалося, з жовтня 2017 року вони проживають окремо, їхня малолітня дочка [PERSON] проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, лише у лютому 2018 року він надіслав їй кошти на дочку в розмірі 2000 грн., проте цього недостатньо для підтримання життєдіяльності дитини. У зв'язку відвідуванням дочкою занять раннього розвитку дитини у Клубі щасливої родини "Слоненятко-Сонечко? щомісяця вона сплачує кошти в розмірі 550 грн. Крім того, на початку 2018 року дочка захворіла, на лікування дитини нею витрачено кошти в розмірі 1849 грн. 22 коп., тому відповідач як батько повинен компенсувати їй ? частину додатково понесених нею у зв'язку з хворобою дочки витрат. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, згоден сплачувати на користь позивача додаткові витрати на розвиток здібностей дочки [PERSON] у період з лютого 2018 року по липень 2019 року кошти в розмірі 550 грн. щомісячно та сплатити [PERSON] половину понесених нею витрат на лікування дочки в розмірі 924 грн. 66 коп. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що із 17 жовтня 2015 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Із жовтня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхня малолітня дочка [PERSON] проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки № 04-14/4422 від 11 грудня 2017 року позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області та отримує одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860 грн., щомісячно. 19 січня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2017 року. 26 лютого 2018 року батько дитини [PERSON] поштовим переказом перерахував на користь матері дитини [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 2000 грн. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд встановив, що за відвідування малолітньою дочкою сторін [PERSON] занять раннього розвитку дитини в Клубі щасливої родини "Слоненятко-Сонечко? у місті Бровари Київської області, позивач [PERSON] сплачує щомісячно кошти в розмірі 550 грн. Також у зв'язку з хворобою малолітньої дочки [PERSON] у січні 2018 року, позивачем [PERSON], матір'ю дитини, понесено витрати на її лікування в загальному розмірі 1849 грн. 32 коп., що підтверджується дослідженими в суді чеками та квитанціями. Відповідач [PERSON] зазначених вище обставин у суді не заперечував та погодився компенсувати позивачу [PERSON] половину понесених нею витрат на лікування дочки [PERSON] у розмірі 924 грн. 66 коп. (1849,32 грн. / 2) та сплачувати на розвиток здібностей дитини за відвідування дочкою до досягнення трирічного віку занять раннього розвитку дитини в Клубі щасливої родини "Слоненятко-Сонечко? кошти в розмірі 550 грн., щомісячно, у період з лютого 2018 року по липень 2019 року. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. У п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину. Виходячи з наведеного вище, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved