Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі. Мають двох спільних синів, один з яких є неповнолітнім. Сімейне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння в сім"ї, застосування чоловіком насильства, він чинив перешкоди у користуванні квартирою, що призвело до втрати довіри та поваги одне до одного. З початку 2014 року шлюбні стосунки припинені. Тому просить розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач з часу припинення подружніх стосунків, зловживаючи своїми батьківськими правами, утримує у себе сина, не надає позивачу змоги нормально бачитися з дитиною, просить визначити місце проживання сина [PERSON] з нею, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позовні вимоги підтримали позивач та його представник. Позивач також пояснила, що відповідач надає можливість їй бачитися з дитиною лише на свій розсуд, мотивуючи відмову зайнятістю дитини, або взагалі не пояснюючи причин відмови. Відповідач позов визнав частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, але позов в частині стягнення аліментів на користь позивача вважає безпідставним, оскільки дитина повністю знаходиться на його утриманні та вихованні. Зазначив, що сина [PERSON] потрібно залишити проживати з ним, в квартирі за його місцем фактичного проживання за адресою [ADDRESS]. За цей час сформовано побат сина за участі відповідача, другого сина та батьків відповідача. У вихідні дні дитина спілкується з матір"ю, якій ніхто і ніколи не перешкоджає у побаченні з ним. У позивача відсутнія можливість проводити час з дитиною у робочі дні, оскільки вона працює. Відповідач є директором власного товариства, а тому може взагалі не ходити на роботу та працювати дистанційно. На даний час суттєвий внесок у виховання дитини вносять дід та бабка, які також втратять можливість спілкування з дитиною у разі задоволення позову, що буде для дитини значною психологічною травмою ( а. с. 51-54). Вказану позицію підтримав і представник відповідача. В процесі слухання справи відповідач також зазначив, що позивач не може дати дитині належного виховання та матеріального забезпечення, окремі її манери поведінки та ведення домашнього господарства негативно позначаються на розвитку дитини. Пропонував можливість мирного врегулювання спору шляхом надання матері можливості бачитися з дитиною з понеділка по п"ятницю з 13.00 по 17.00 та в суботу, в інший час - з батьком, визначивши місце проживання дитини з батьком. Визнавав факт виникнення непорозумінь між батьками з приводу побачень з дитиною, пояснював це відсутністю чіткої домовленості між батьками.( а. с. 75) Представник Служби в справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] з матір'ю. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 23 липня 1993 року знаходяться в шлюбі [PERSON] та [PERSON]. Шлюб перший, зареєстрований відділом РАЦС м. Суми ( а. с. 9). Від шлюбу мають синів [PERSON], який досяг повноліття та [PERSON] [INFO], батьком яких відповідно до свідоцтв про народження є відповідач ( а. с. 7). Сторони разом з синами проживали за адресою [ADDRESS]. Між подружжям і раніше виникали конфлікти з приводу подружнього життя та участі у вихованні дитини, позивач з цього приводу зверталася до суду, але провадження у справах закривалося в зв"язку з мирним врегулюванням спору. Вказана обставина підтверджується ухвалами суду ( а. с. 80-81) З початку 2014 року шлюбні стосунки між подружжям припинені. На даний час дитина проживає з батьком - [PERSON], братом [PERSON], та батьками відповідача - [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Батько забрав сина [PERSON] з постійного місця проживання без згоди матері, між сторонами існує конфлікт з приводу побачень з дитиною та участі у вихованні дитини матері. Вказаний факт підтверджується поясненнями позивача, частково - поясненнями відповідача та його письмово викладеною позицією ( а. с. 75), поясненнями свідків. Відповідач та його батьки надають можливість матері бачитися з дитиною лише у вихідні дні. Вказана обставина підтверджена, крім пояснень позивача, поясненнями свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідача, який зазначив, що мати має можливість спілкуватися з дитиною також у школі. Обстеженням встановлено, що за даною адресою створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Під час обстеження місця проживання матері дитини, за адресою [ADDRESS], було з'ясовано, що за даною адресою у квартирі також створені необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Мати дитини працює викладачем у Сумському будівельному коледжі. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року становить 23 480 грн. 37 коп. ( а. с. 11). Будь-яких даних, які б негативно характеризувати позивача у справі, сторонами суду не надано. Обидві сторони у справі прихильні до дитини, цікавляться життям сина, бажають, щоб дитина проживала з кожним з них, мають належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини. Свідок [PERSON] -, психолог школи, в якій навчається дитина, суду пояснила, що [PERSON] висловив бажання проживати разом із батьком, матір'ю та братом, під час бесіди не виявив явної прихильності до проживання з кимось з батьків. В судовому засіданні дитина допитана не була в зв"язку з небажанням батьків та рекомендацією психолога з метою запобігання негативного впливу на психіку дитини. Суд не бере до уваги зауваження з боку відповідача щодо того, що мати недбало ставиться до дитини, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього суду надано не було. На сьогодні як батько та і мати є категоричними у своїх вимогах щодо визначення місця проживання дитини, батько хоче щоб дитина залишилась проживати з ним, а мати хоче повернути дитину для проживання з нею. І батько і мати люблять дитину, в змозі її утримувати та виховувати, але в основі конфлікту між батьками є не негативне відношення когось із них до дитини, а напружені стосунки та непорозуміння між батьками. Служба в справах дітей Сумської міської ради вважає, що умови проживання є другорядним чинником у вирішенні спору, а основним є питання із ким із батьків проживати дитині (з батьком чи з матір'ю). Приймаючи до уваги, що необхідні умови для проживання дитини створені як за місцем проживання батька, так і за місцем проживання матері, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2007 року народження з її матір'ю [PERSON] ( а. с. 107). Відповідно до ст. Конвенції ООН "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що мати під час спільного проживання з дитиною займалася вихованням та утриманням дитини, справлялася з цим. Враховуючи, що суд не виявив тих виняткових обставин, які б виправдовували розлучення дитини з матір'ю, з огляду на усі вищевказані обставини суд вважає за можливе позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити та встановити місце проживання [PERSON] [PERSON] з матір"ю - [PERSON]. Судом при вирішення позову в цій частині враховано також пояснення свідка психолога, яка зазначила, що дитина явно не виявляє схильності до одного з батьків, має бажання проживати з обома батьками, сподіваючись на їх примирення. Покази свідків - старшого сина сторін та батьків відповідача, які приймають активну участь у вихованні неповнолітньої дитини сторін, констатують лише те, що і до виникнення конфлікту між сторонами дідусь та бабуся приймали участь у вихованні дитини в той час, коли батьки були на роботі, ніхто з них негативно не характеризує нікого із сторін, підтверджує їх спільну прихильність до [PERSON]. Останнім часом стосунки між сторонами погіршилися, втрачено взаємоповагу і розуміння, сторони мешкають окремо, відновлювати подружні стосунки категорично не бажають, не заперечують проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є працездатним, суд вважає, що він має можливість та зобов"язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому необхідно з нього стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При встановленні розміру аліментів, що підлягають стягненню, судом враховано майновий стан сторін у справі та розмір їх доходів, вік дитини. Вимога позивача про стягнення з відповідача на її корить витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки нею не надано переконливих доказів на підтвердження своїх вимог. Долучена до матеріалів справи квитанція про оплату правової допомоги виписана адвокатом на ім."я іншої особи - [PERSON]. Представником не надано суду розрахунок та обсяг послуг, наданих клієнту, угода про надання правової допомоги не містить цього переліку. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір від сплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial