Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Чернівецька міська рада про скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна. Заявлені вимоги мотивує тим, що 02.11.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. від імені позивача [PERSON] посвідчено довіреність, за змістом якої позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] . У подальшому 02.11.2015 року згідно з договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , за вказаною довіреністю, подарував вказане нерухоме майно [PERSON] . За договором дарування від 09.11.2015 року [PERSON] подарувала спірне нерухоме майно [PERSON] , яка подарувала вказаний об`єкт відповідачу [PERSON] за договором дарування від 14.04.2017 року. Надалі відповідач [PERSON] 27.07.2017 року уклав з відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання, на підставі якого право на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 900-К від 17.08.2018 року встановлено, що підписи в довіреності від 02.11.2015 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. Судом, оспорювані - договір дарування та довіреність визнано недійсними на підставі частини 3 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України. Отримавши постанову Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року, представник за довіреністю [PERSON] , звернулась до державного реєстратора з заявою про припинення обтяження - заборони відчуження № 21601808 нерухомого майна, яке було накладене на будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, серія та номер: 3812, НМЕ 104635 від 27.07.2017 року, видавник приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. Зазначає, що державним реєстратором було відмовлено в державній реєстрації припинення обтяження за № 21601808, у зв`язку із тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, так як у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2018 року та постанові Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року у справі № 727/8771/17, відсутня чітка вимога щодо припинення вказаного обтяження, а отже, через обтяження, накладене, у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання, він позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на належне йому згідно постанови Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року нерухоме майно, а також розпоряджатись належним йому майном на свій розсуд. Посилаючись на норми законодавства, просить скасувати державну реєстрацію обтяження №21601808 нерухомого майна, яке було накладене на будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, серія та номер: 3812, НМЕ 104635 від 27.07.2017 року, видавник приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. Рух справи та доводи сторін в засіданні. 07.06.2019 року позивач [PERSON] та в його інтересах представник, адвокат Рендюк Н.В. подали до суду позовну заяву в новій редакції, посилаючись на норми законодавства, просить скасувати державну реєстрацію обтяження №21601808 нерухомого майна, яке було накладене на будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, серія та номер: 3812, НМЕ 104635 від 27.07.2017 року, видавник приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., а тому просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] подав 19.06.2019 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши, що ні він, ні відповідач [PERSON] не мають повноважень щодо скасування державної реєстрації обтяжень щодо об`єктів нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а тому не можуть бути відповідачами за даним позовом. На даний час договір довічного утримання виконується сторонами, [PERSON] виконує свої зобов`язання в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник, адвокат Рендюк Н.В. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду надійшла письмова заява з клопотанням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила заявлені позивачем вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] ; приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Чернівецької міської ради Шевчук Н.С. в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомили, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. В справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлені в судовому засіданні обставини, перевірка їх доказами, застосовані норми права та висновки суду. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2018 року, ухвалено визнати недійсною довіреність від 02.11.2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Литвинчук О.В., на підставі якої позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] , 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] , укладений 02.11.2015 року відповідачем 02.112015 року та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.10-14). Відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року визнано недійсною довіреність від 02.11.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Литвинчук О.В., зареєстровану у реєстрі за № 9426, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] . 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] , укладений 02.11.2015 року між [PERSON] , від імені якого діяв на підставі довіреності від 02.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О., зареєстрований в реєстрі за №8987; визнано за [PERSON] право власності на 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною довіреності, договору дарування будинку, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Згідно договору купівлі-продажу 67/100 ідеальних часток будинковолодіння від 05.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] придбав 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] які складаються з двох житлових будинків Літ «А», загальною площею 207,10 кв. м. та Літ «З», загальною площею 88,10 кв. м. (а.с.21). 02.11.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В., від імені позивача [PERSON] . посвідчено довіреність, за змістом якої позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] 67/100 ідеальних часток будинковолодіння по [ADDRESS] та у подальшому 02.11.2015 року згідно з договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. [PERSON] який діяв від імені [PERSON] , за вказаною довіреністю, подарував вказане нерухоме майно [PERSON] 09.11.2015 року за договором дарування [PERSON] подарувала спірне нерухоме майно [PERSON] , яка подарувала вказаний об`єкт відповідачу [PERSON] за договором дарування від 14.04.2017 року. 27.07.2017 року відповідач [PERSON] уклав з відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання, на підставі якого право на спірне нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] . Встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи № 900-К від 17.08.2018 року встановлено, що підписи в довіреності від 02.11.2015 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. Представник за довіреністю [PERSON] , отримавши постанову Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року, звернулась до державного реєстратора з заявою про припинення обтяження - заборони відчуження № 21601808 нерухомого майна, яке було накладене на будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, серія та номер: 3812, НМЕ 104635 від 27.07.2017 року, видавник приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. Проте, державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження за № 21601808, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, так як у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2018 року та постанові Чернівецького апеляційного суду від 16.01.2019 року у справі № 727/8771/17, відсутня чітка вимога щодо припинення вказаного обтяження (а.с.15). Верховним Судом України, у пункті 10 постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, а також в узагальненнях від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, оскільки правильним визнавати недійсними в такому випадку не всі правочини, а лише перший. Оскільки встановлено Чернівецьким апеляційним судом, недійсність першого правочину, та визнано за позивачем [PERSON] право власності на 67/100 будинковолодіння по [ADDRESS] , без визнання недійсними наступних правочинів, у тому числі договору довічного утримання, що був укладений 27.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Передбачено ст.ст. 41, 47 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Визначено ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; заявник власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Зазначено у п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Статтею 3 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, що 1) забезпечують: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ (Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна); 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами визначено ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . Передбачено ст.4 ч.1 пунктів 1 та 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Відповідно до ст. 10 ч. 3 п. 1, 2 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно частини 2 статті 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, а у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Скасування запису здійснюється у строк що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Визначено ст.24 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, відповідно до ст.26 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, зазначається у ст.26 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, обтяження яке було накладене на будинковолодіння по [ADDRESS] , у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання (серія та номер: 3812, НМЕ 104635 від 27.07.2017 року), накладене приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., позбавляє права розпоряджатися і користуватися належним позивачу [PERSON] майном, отже є підстави для скасування державної реєстрації вказаного обтяження. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання». Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved