Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

03 березня 2020 року адвокат Мелех Д.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «УНІКА» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 05 травня 2019 року близько 15 години 45 хвилин по вул. Богуна в м. Суми відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автобусом «Рута-25», д.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом вказаного ДТП відкрито кримінальне провадження №12019200440001279 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 30 жовтня 2019 року у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, вказане вище кримінальне правопорушення закрито. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] станом на 05 травня 2019 року була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА», представником позивача 24 грудня 2019 року, відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів», на поштову адресу вказаної вище страхової компанії надіслано повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. 13 січня 2020 року ПрАТ «СК «УНІКА» надіслано лист представнику позивача яким повідомила, що на підставі ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів» та з урахуванням ст. 36.3 вказаного Закону страховою компанією прийнято рішення про виплату відшкодування моральної шкоди на користь позивача та [PERSON] 25 038,00 грн., тобто в розмірі 12 519 грн. кожному. Крім того, в листі зазначено, що з вказаної суми може бути утримано податки відповідно до податкового законодавства. 21 січня 2020 року на банківський рахунок представника [PERSON] - адвоката Мелеха Д.О. надійшла виплата страхового відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди в розмірі 10 077 грн. 79 коп. Представник вказує, що відповідач безпідставно та незаконно відрахував від суми належного страхового відшкодування у розмірі 25 038 грн. - 50% та податок 19,5 % ( 18% ПДФО та 1,5% - військового збору), чим порушив законні права та інтереси позивача, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування позивачу. Таким чином, представник позивача просить стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» 14 960 грн 21 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої смертю сина позивача, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також 7 200 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правничої допомоги Ухвалою від 06 березня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 22-23). Представник позивача [PERSON] - адвокат Мелех Д. О. у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а. с. 26). 31 березня 2020 року на адресу суду від представника відповідача ПрАТ «СК`УНІКА» -Ровінської Т.С. надійшов відзив в якому зазначено, що виплата страхового відшкодування була здійснена Страховиком позивачу у повному обсязі у порядку, передбаченому Законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зазначає, що страхове відшкодування позивачеві має розраховуватись шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинув [PERSON] встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода, тобто останнього. Отже, виплата страхового відшкодування здійснювалась згідно з п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідальність настала у двох учасників дорожнього руху, а тому розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб. Крім того, так як, за відшкодуванням моральної шкоди звернулося двоє осіб, що мають право на таке відшкодування, а саме позивач, який є батьком померлого та мати- [PERSON] , виплату страхового відшкодування було поділено наступним чином: 4 173 грн. (мінімальна заробітна плата) * 12 = 50 076 грн - 50 % (взаємодія декількох осіб, згідно ст. 36.3 Закону) = 25 038 грн. / 2 = 12 519 грн. кожному. При цьому, відповідач зазначив, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримано в межах чинного законодавства. Посилаючись на вищевикладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , а також розглянути справу без їх участі. Крім того заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки до суду не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень, квитанцій, тощо про передачу коштів адвокату, тобто доказів фактичного здійснення правової допомоги та понесення витрат (а. с. 28-34). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 травня 2019 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин в м. Суми, по вул. І. Богуна, зі сторони вул. Харківської, в напрямку вул. Н. Сироватська водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автобусом марки «Рута-25», д.н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час наїзду останній помер на місці події (а. с. 47-56). Постановою старшого слідчого ВР ЗСТ СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області Зіненка О. О. від 30 жовтня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019200440001279 від 05 травня 2019 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення (а. с. 51-55). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 49). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Рута-25», д. н. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, що підтверджується копією поліса № АМ/5445051 та не заперечується сторонами (а. с. 35, 38-39). 21 грудня 2019 року представник Мелех Д. О. , який діяв в інтересах [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК`УНІКА» з повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування [PERSON] моральної шкоди в розмірі 25 038 грн. (а. с. 5-6). За результатом розгляду заяви представника позивача відповідачем було виплачено по 10 077 грн. 79 коп. страхового відшкодування моральної шкоди кожному з батьків померлого (а. с. 10). Відповідно до листа ПрАТ «СК «УНІКА» вих. №00300224 від 13 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] вирішено виплатити страхове відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 25 038 грн., з них відповідно до ст. 27.3 та з урахуванням ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» по 12 519 грн. кожному. Також зазначено про те, що з вказаної суми відшкодування моральної шкоди може бути утримано податки відповідно до податкового законодавства України (а. с. 9). З таким рішенням Страховика про виплату лише половини розміру страхового відшкодування представник позивача не погоджується та зазначає про неправильне застосування відповідачем норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ігнорування норм, що призвело до порушення прав позивача на отримання повного відшкодування моральної шкоди. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Спеціальний законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно із положеннями п.27.3 статті 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 05 травня 2019 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076 грн (4 173 х 12=50 076 грн). Оскільки у загиблого [PERSON] є батько [PERSON] та мати [PERSON] , то їм належить по 1/2 частини загального розміру страхового відшкодування (50 076 грн./2), а саме по 25 038 грн., що і повинно було бути виплачено відповідачем. Що стосується доводів відповідача, який зазначає, що страхове відшкодування позивачеві має розраховуватись відповідно до ст. 36.3 Закону шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинув [PERSON] , встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода, суд з такими доводами страховика не може погодитися з огляду на наступне. Пунктом 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На переконання суду вказане положення Закону у випадку, що розглядається, не застосовується, оскільки смерть [PERSON] настала в результаті наїзду на нього автобусу, який у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено частиною третьою статті 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ «СК «УНІКА», як на страховику. Положення пункту 36.3. статті 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього згаданим транспортним засобом є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього зазначеного транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Крім того, стосовно утриманих податків з нарахованої суми відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є різновидом обов`язкового страхування в Україні. Під час здійснення виплат страхового відшкодування, потерпілим внаслідок ДТП, оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором не здійснюється. До загальномісячного оподаткованого доходу не включається сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: а саме, в) під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично заподіяної вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати (п. 27 ч. 1 ст. 165 Податкового кодексу України). Порядок застосування п. 27 ч. 1 ст. 165 ПК України, визначається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Згідно ст. 3 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження Порядку застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Податкового кодексу України щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління» №997 від 24.12.2010 року, при страхуванні цивільної відповідальності платника податку сума страхового відшкодування, яка не включається до загального місячного або річного оподаткованого доходу платника податку, не може перевищувати розмір шкоди, фактично завданої вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати. У разі якщо сума страхового відшкодування перевищує зазначений розмір шкоди, податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною Податковим кодексом України. Таким чином, єдиною умовою, за якої страхове відшкодування включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку є перевищення розміру шкоди, яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 за № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3470 від 29.12.2015, розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих встановлено у розмірі 200 000 грн. на одного потерпілого. Представник позивача звернувся до відповідача з вимогою виплати страхового відшкодування у сумі 25 038 грн., яке за розміром не виходить за межі розміру ліміту страхових сум, у зв`язку з чим, на думку суду виплата страхового відшкодування здійснена не у повному обсязі і застосування до неї оподаткування з ПДФО і військового збору є необґрунтованим. Разом з тим, згідно із п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди включаються до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю чи здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним зобов`язання; в) пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або інших сум бюджетного відшкодування; г)суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом ґ) виплати з державного бюджету, пов`язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України. Дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування. Тому є безпідставним посилання відповідача на п. 167.1 ст. 167 ПКУ, як підставу для оподаткування страхового відшкодування. Виходячи з наведеного, страхові відшкодування належні позивачу, не підлягають оподаткуванню, у зв`язку з чим, відповідачем безпідставно при виплаті позивачу страхового відшкодування здійснено оподаткування вказаних виплат, внаслідок чого порушено права останнього. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов представника позивача [PERSON] - адвоката Мелеха Д. О. про стягнення з ПрАТ «СК «УНІКА» недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 14 960 грн. 21 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача при зверненні до суду заявив про відшкодування витрат на правничу допомогу, та надав договір № б/н про надання правової допомоги від 24.02.2020 року, укладений між представником позивача - [PERSON] та адвокатом Мелех Дмитром Орестовичем; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 24.02.2020 року; детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 24.02.2020 року, акт виконаних робіт від 24.02.2020 року, рахунок-фактуру від 24.02.2020 року, квитанцію про оплату 7 200 грн. за надання прав. допомоги від 27.02.2020 року, яку сплатив представник [PERSON] - [PERSON] (а. с. 11-17). Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № б/н від 24.02.2020 року Мелех Дмитро Орестович , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000317 від 24.03.2016 року прийняв на себе зобов`язання надати правову допомогу представнику [PERSON] - [PERSON] . Згідно із п.3 Договору сторони домовились, що Замовник зобов`язується оплатити Адвокату винагороду в розмірі визначеному додатком №1 до договору. Згідно із умовами додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 24.02.2020 року, сторони домовились, що плата за надані Адвокатом послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 1 200,00 гривень за годину роботи. Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу на підставі договору від 24.02.2020 року, адвокатом Мелехом Д.О. на виконання робіт з надання правничої допомоги було затрачено 6 год., загальною вартістю 7 200,00 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] здійснив оплату за правничу допомогу адвоката на суму 7 200,00 грн., що підтверджується квитанцією № 45796164 від 27.02.2020 року. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням складності справи, її значенням для позивача ( оскільки внаслідок ДТП позивач [PERSON] втратив єдиного сина, 2009 року народження, проте Страховик порушив законне право позивача на отримання відшкодування, і для захисту своїх прав позивач був змушений звернутися за правовою допомогою), обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» на користь позивача [PERSON] у повному обсязі. Також, згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Разом з цим, оскільки позивач за подання даного позову про відшкодування шкоди, заподіяної смертю сина, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, судовий збір необхідно стягнути на користь держави з ПрАТ «СК «УНІКА», в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved