Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

28.03.2014р. до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/2145/74/76974 від 19.06.2007 року становить 63 488,41 доларів США (507 462,86 гривень), у тому числі: заборгованість по кредиту - 56 549,00 доларів США (451 996,16 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 3 730,94 доларів США (29 821,40 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 3 208,47 доларів США (25 645,30 грн.) Свої вимоги обґрунтував тим, що 19.06.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2145/74/76974 (а.с.10-15). Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було надано громадянці [PERSON] споживчий кредит у сумі 49 938,00 доларів США строком до 19 вересня 2033 року із сплатою 12,85 % річних. 24.10.2011 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Додаткова угода № 014/2145/74/76974/2 (а.с.16-19). Відповідно до якої, строк погашення кредиту був збільшений та встановлений до 19.09.2033 року та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Додаткової угоди. Однак, Відповідачкою не виконуються вищезазначені умови, тому станом на 18.09.2013 р. заборгованість за Кредитним договором № и 14'2145/74/76974 від 19.06.2007року становить 63 488,41 доларів США (507 462.86 гривень), у тому числі: заборгованість по кредиту - 56 549,00 доларів США (451 996,16 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 3 730,94 доларів США (29 821,40 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 3 208,47 доларів США (25 645,30 грн.). Дана справа перебувала в провадженні судді Виноградової Н.В. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року, ухваленому у справі за вищеназваним позовом, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (р/р [NUMBER], МФО 328351, код ЄДРПОУ 23876031) достроково заборгованість за Кредитним договором № 014/2145/74/76974 від 19.06.2007 року становить 63 488,41 доларів США (507 462,86 гривень), у тому числі: заборгованість по кредиту - 56 549,00 доларів США (451 996,16 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 3 730,94 доларів США (29 821,40 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 3 208,47 доларів США (25 645,30 грн.). Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (р/р [NUMBER], МФО 328351, код ЄДРПОУ 23876031) судовий збір у розмірі 3441 гривень. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) судовий збір у розмірі 213 грн. у дохід держави. Ухвалою суду від 16.04.2018р. заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Відповідно до протоколу повторного автоматичного авторозподілу судової справи від 30.11.2018 р., справу було розподілено в автоматизованому порядку судді Аліної С.С., у зв`язку з цим її слід прийняти до свого провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися судом. Представник позивача надав заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначила, що позов є не обґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. Обґрунтовує відзив тим, що сплатила банку 32 815,08 дол. США, що в еквіваленті становить 886000 грн., а нею отримано кредит у розмірі 49 938 дол. США, що в еквіваленті становить 252 187 грн., тобто переплатила банку 633 813 грн. У відзиві Відповідач зазначає, що позовна заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» не відповідає вимогам закону, приведені в неї дані не відповідають дійсності, позов не містить належного обґрунтування і не може бути задоволений. У відзиві зазначено, що умови кредитного договору є несправедливим, бо всупереч принципам добросовісності, публічності, законності, справедливості і розумності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідач стверджує, що використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення у кредитний договір пункт, що значно погіршує становище позивача фінансових послуг порівняно з позивачем у разі настання певних подій, що дає право для відповідачів відповідно до п. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитні та іпотечні договори недійсним. Від представника позивача надійшло пояснення на відзив в якому Банк не погоджується з твердженнями Відповідача, так 19.06.2007 року між банком та Позичальником було укладено Кредитний договір № 014/2145/74/76974 від 19 червня 2007 року, яким Позичальнику було надано кредит у розмірі 49 938,00 дол. США строком до 19.06.2027 року із сплатою 12,85 річних. 14. 10. 2010 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між Кредитором та Позичальником було укладеного додаткову угоду № 014/2145/74/76974/1 від 14.10.2010 року до кредитного договору, якою тимчасово в період з 15 жовтня 2010 року до 14 жовтня 2011 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту. Також , 24. 10. 2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення Кредиту, та уклали додаткову угоду №014/2145/74/7674/2 до кредитного договору, відповідно до якої строк погашення був збільшений та встановлений до 19.09.2033 Отже, про всі умови та сукупну вартість кредиту Позичальник був повідомлений про, що свідчить його власний підпис під кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору Однак, відповідач все одно не виконував взяті на себе зобов`язання, а саме не здійснювалась щомісячна сплата кредиту, також не виконувались умови щодо спати відсотків. Згідно даних умов кредитування Позичальника письмово повідомлено про цільове використання кредиту, відсоткову ставку, форму видачі кредиту, строк, на який може бути кредит наданий, максимальна сума кредиту, види забезпечення, спосіб та схема погашення кредиту та відсотків, форми страхування, переваги та недоліки програми кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача відповідно до законодавства про захист прав споживачів. Стосовно визнання договору недійсним зазначає наступне. Поняття «нечесна підприємницька практика» включає в себе будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1,ч. 2, ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 коментованого Закону України «Про захист прав споживачі», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, у відповідності до правила ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними. В пункті 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам наголошено: правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Банк вважає, що зміст правочину не суперечить чинному законодавству України, вчинений у формі, встановленій законом, є спрямованим на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу, відповідач, при укладанні відповідних договорів мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними у своєму волевиявленні, що відповідало їх внутрішній волі. Щодо використання Банком іноземної валюти - долара США, зазначено наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Ст. 47 та 49 даного Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах, на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Дані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Окрім того, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримано у встановленому законом порядку усі необхідні дозвільні документи на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті (ліцензія №10 від 03.12.2001 рокута копією дозволу №10-3 від 10.02.2004 року). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, доказаним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2145/74/76974 (а.с.10-15). Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було надано громадянці [PERSON] споживчий кредит у сумі 49 938,00 доларів США строком до 19 вересня 2033 року із сплатою 12,85 % річних, копія кредитного договору та додаткової угоди додаються. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору № 1114/2145/74/76974 від 19.06.2007 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" є правонаступником ВАТ Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3. Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 р. 24.10.2011 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Додаткова угода № 014/2145/74/76974/2 (а.с.16-19). Відповідно до якої, строк погашення кредиту був збільшений та встановлений до 19.09.2033 року та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Додаткової угоди. Відповідно до п. 1, 2.3.4., 3.4., 4 Додаткової угоди Відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,85 % річних. Однак, Відповідачкою не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв`язку з чим, станом на 18.09.2013 р. заборгованість по кредиту становить 56 549,00 доларів США (451 996,16 гривень), з яких прострочена сума боргу складає 229,20 дол. США. Крім цього, Відповідачкою не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на IV09.2013 р. заборгованість по сплаті відсотків становить 3 730,94 доларів США (29 821,40 гривень). Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору № 014/2145/74/76974 від 19.06.2007 р. у випадку порушення Відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, Позивач нараховує [PERSON] пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 18.09.2013 р. пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 3 208,47 доларів США (25 645,30 гривень). Таким чином, станом на 18.09.2013 р. заборгованість за Кредитним договором № и 14'2145/74/76974 від 19.06.2007року становить 63 488,41 доларів США (507 462.86 гривень), у тому числі: заборгованість по кредиту - 56 549,00 доларів США (451 996,16 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 3 730,94 доларів США (29 821,40 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 3 208,47 доларів США (25 645,30 грн.) На підтвердження вищевикладених обставин було надано розрахунок заборгованості станом на 18.09.2013 року. При цьому, еквівалент боргу у гривні визначений за офіційним курсом гривні до долара США на день здійснення Розрахунку, який становить 7,9930 грн. за 1 дол. США (а.с.6-9). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що зміст правочину (кредитного договору) не суперечить чинному законодавству України, вчинений у формі, встановленій законом, є спрямованим на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Відповідач, при укладанні відповідних договорів мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними у своєму волевиявленні, що відповідало їх внутрішній волі. Щодо використання Банком іноземної валюти - долара США. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Ст. 47 та 49 даного Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах, на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Дані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано в підтвердження законності проведення операцій усі необхідні дозвільні документи на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті - ліцензія №10 від 03.12.2001 рокута копією дозволу №10-3 від 10.02.2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. При цьому аналіз положень статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що зазначені в ній відносини, що виникають, змінюються та припиняються між банком та його клієнтами, як правило, на договірних засадах, об`єднано в певні групи, відносно кожної з яких (груп операцій та правочинів) встановлено відповідний дозвільний режим їх здійснення банками та/або іншими уповноваженими особами. Умовно, всі банківські операції, зазначені в ст. 47 Закону про банки і банківську діяльність за відповідним дозвільним режимом їх здійснення можна поділити на 2 групи: - банківські операції, які здійснюються банком на підставі банківської ліцензії: - операції, які можуть здійснюватися банком за умови отримання письмового дозволу Національного банку України. Операції з валютними цінностями здійснюються банками на підставі банківської ліцензії та дозволу на здійснення такого виду операцій (ст. 47 Закону про банки). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, зовнішньоекономічної діяльності тощо здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Порядок і умови видачі банкам банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій визначені Положенням про порядок видачі байкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. N 275 (надалі - Положення НБУ № 275). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська ліцензія - це документ, який видається НБУ в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність: згідно з п. 1.2 Положення НБУ № 275 письмовий дозвіл НБУ - це документ, який видає НБУ у порядку і на умовах, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Положенням, на підставі якого банки мають право здійснювати окремі операції, передбачені ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Частиною 2 ст. 5 Декрету передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. При цьому, на виконання вказаної норми, НБУ затверджено Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій (Постанова Правління НБУ від 9 серпня 2002 р. N 297). Спеціальний нормативно-правовий акт, який би передбачав необхідність та порядок отримання банківськими установами генеральної ліцензії - додатково до банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями - НБУ не прийнятий. Виходячи з системно-логічного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, що регулює порядок видачі НБУ дозвільних документів на здійснення комерційними банками валютних операцій як одного з різновиду банківських операцій, обгрунтованим є висновок, що банківська ліцензій та письмовий дозвіл на здійснення банком валютних операцій, видані НБУ відповідно до ст. 47 Закону про банки в Одеська обласна дирекція «Райффайзен Банк Аваль» Odessa regional directorate«Raiffeisen Bank Aval» порядку, визначеному Положенням НБУ № 275, е генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій у розумінні ч. 2 сг. 5 Декрету. Тобто, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету. Таким чином, Банк має необхідні дозвільні документи для здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак, відсутні законні підстави для визнання кредитного договору недійсним як такого, що вчинений Банком без відповідного дозволу (ліцензії) (на підставі ст. 227 ЦК України). За таких обставин, суд вважає доведеним, що відповідачем неналежним чином виконувалися умови договорів, а враховуючи, що відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитами підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved