Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до приватного підприємства "Крамар" про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 червня 2014 року він був прийнятий на посаду підсобного робітника у приватне підприємство «Крамар». 09 вересня 2014 року позивач був переведений на посаду охоронника у тому ж підприємстві. 15 березня 2018 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням. Отже позивач працював у відповідача в період часу з 16 червня 2014 року по 15 березня 2018 року. Під час роботи позивача у відповідача, 04 серпня 2016 року стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом Н-1 від 31 серпня 2016 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Нещасний випадок стався за наступних обставин: працюючи в зміну з 8.00 години 03 серпня 2016 року до 8.00 години 04 серпня 2016 року позивач разом з охоронцем [PERSON], заступили на чергування по охороні підприємства. На протязі робочого часу виконували патрулювання території відповідача, запускали технологічний транспорт, оформлювали документи на випуск продукції та інше. Близько четвертої години ранку 04 серпня 2016 року, позивач повертався з чергового обходу території підприємства, а [PERSON] пішов оглянути зовнішню територію. Відкривши двері приміщення, позивач ступаючи в приміщення, одержав удар з правого боку металевим предметом по голові. Після нанесення першого удару невідомий обійшов позивача з лівого боку і заніс над головою позивача руку з металевим предметом для нанесення другого удару, при цьому позивач встиг прикрити голову лівою рукою. Близько 5 години прибула карета швидкої допомоги, надали першу допомогу позивачу і відвезли його до комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 «ДОР». Тим же актом встановлено, що позивач зазнав травм, що виразились діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки, закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки з задовільним розташуванням уламків. Дані травми віднесено до категорії тяжких. У зв'язку з вказаним нещасним випадком, позивач отримав вказані травми, тимчасово втратив працездатність, що підтверджується листками непрацездатності від 05 серпня 2016 року та від 05 вересня 2016 року. Згодом, 29 травня 2017 року позивачу була встановлена третя група інвалідності. Через зазначене вище позивачу було завдано моральної шкоди. Крім того, позивач посилається на ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяної шкоди. В зв'язку з цим, позивач просить стягнути з приватного підприємства «Крамар» на свою користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, просить в позові відмовити. Судом встановлено, що 16 червня 2014 року [PERSON] був прийнятий на посаду підсобного робітника у приватне підприємство «Крамар». 09 вересня 2014 року позивач був переведений на посаду охоронника у тому ж підприємстві. 15 березня 2018 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 6-7). Під час роботи позивача у відповідача, 04 серпня 2016 року стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом Н-1 від 31 серпня 2016 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 8-10). Нещасний випадок стався за наступних обставин: працюючи в зміну з 8.00 години 03 серпня 2016 року до 8.00 години 04 серпня 2016 року позивач разом з охоронцем [PERSON], заступили на чергування по охороні підприємства. На протязі робочого часу виконували патрулювання території відповідача, запускали технологічний транспорт, оформлювали документи на випуск продукції та інше. Близько четвертої години ранку 04 серпня 2016 року, позивач повертався з чергового обходу території підприємства, а [PERSON] пішов оглянути зовнішню територію. Відкривши двері приміщення, позивач ступаючи в приміщення, одержав удар з правого боку металевим предметом по голові. Після нанесення першого удару невідомий обійшов позивача з лівого боку і заніс над головою позивача руку з металевим предметом для нанесення другого удару, при цьому позивач встиг прикрити голову лівою рукою. Удар припав на ліву руку. Вступивши в бійку з нападником після другого удару [PERSON] правою рукою вихватив у нападника металевий предмет і кинув його на підлогу. Близько 5 години прибула карета швидкої допомоги, надали першу допомогу позивачу і відвезли його до комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 «ДОР» (а.с. 11-13). У зв'язку з вказаним нещасним випадком позивач отримав вказані травми тимчасово втратив працездатність, що підтверджується листками непрацездатності від 05 серпня 2016 року та від 05 вересня 2016 року (а.с. 14-15). 29 травня 2017 року позивачу була встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 31 травня 2017 року (а.с. 16). 13 серпня 2018 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи його тим, що під час роботи у відповідача на посаді охоронця позивач зазнав тілесних ушкоджень в зв'язку з вчиненням невідомими особами 04.08.16 року злочину. А саме невстановлена особа проникла на територію ПП «Крамар», де металевим предметом нанесла позивачу тілесні ушкодження. В зв'язку з вище викладеним в своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути з ПП «Крамар» моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров'я, яку оцінює в 200 000 ( двісті тисяч ) грн., однак позивач працював в ПП « Крамар» охоронцем і до його безпосередніх обов'язків входило бути пильним та обережним, і слідкувати в тому числі щоб сторонні особи не проникли на огороджену територію підприємства. В позові [PERSON], вказуює, що відповідач не забезпечив належні умови праці, але не пояснює, які саме умови праці необхідно було створити, і відсутність чого вплинула, що охоронець не проявив увагу та пильність і помітив сторонніх осіб на території, яку ввірено йому для охорони тільки після того як йому почали наносити тілесні ушкодження. Наявність моральних страждань позивача, як він вказує, є негативні явища, які виникли після отримання саме тілесних пошкоджень. Однак дані травми [PERSON] отримав від сторонніх осіб, за фактом чого було порушено кримінальну справу, і вини ПП «Крамар і цьому немає, що підтверджується і актами про нещасний випадок. Позивач вказує, що в зв'язку з отриманою травмою втратив здоровий сон, його психологічний стан суттєво погіршився, він живе з постійними присутніми страхом, однак дані твердження нічим не підтверджуються, так в матеріалах справи відсутні жодні довідки від лікарів що [PERSON] звертався з скаргами на вище вказані негавні явища. Сам розмір відшкодування, який просить [PERSON], є таким що не відповідає засадам розумності та суперечить п. 9 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". В зв'язку з вище викладеним просить в задоволенні позову [PERSON] до приватного підприємства « Крамар» про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі (а.с. 40). В матеріалах позовної заяви (а.с.3) вказано, що шкода завдана внаслідок вчинення злорчину, але згідно повідомлення начальника Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №12016040450000697 від 04.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України було закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. Також згідно наданої копії довідки до акта огляду медеико-соціальною експертною комісією позивачу рекомендовано Д-нагляд у онколога, невропатолога, контроль MRT голоовного мозку. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 вищезазначеного Кодексу визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, такі умови цивільно-правової відповідальності як наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача згідно вимог чинного законодавства доказуються позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливі умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується встановленому законодавством порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що СВ Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходилось кримінальне провадження №12016040450000697 від 04.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке 05.10.2017 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 57), позивачем дії поліції не оскаржені. Таким чином, позивач суду не надав належних та допустимих доказів для підтвердження заподіяння шкоди, внаслідок заподіяння вчинення злочинну. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 вищезазначеного Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 цього ж Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що недоведеність представником позивача в ході судового розгляду таких умов цивільно-правової відповідальності, як протиправність діяння відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, що не дає суду підстав задовольнити позовні вимоги.

Outcome: dismissed