Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 25.12.2007 укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким [PERSON] отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Просив стягнути із відповідача станом на 12.10.2020 заборгованість в сумі 22384,21 грн., з яких: 16341,25 грн. заборгованість за тілом кредита, в т. ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 16341,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками, 4774,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1118,82 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, відповіді на відзив, заперечень відповідач не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 45). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлений про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 56, 58, 62, 64). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.\~223\~ч.\~4\~ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно зі ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що в поданій позовній заяві позивач на обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] відповідач за позовом звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву без номера від 25.12.2007 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. До заяви позичальника від 18.01.2008 року банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про Умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» від 18.01.2008, а також розрахунок заборгованості за договором без номера від 25.12.2007. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 12.10.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором без номеру від 25.12.2007 становить 22384,21 грн., з яких: 16341,25 грн. заборгованість за тілом кредита; в т. ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 16341,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованим відсотками, 4774,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1118,82 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Виходячи з\~положень ч.\~1\~ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. 1, 2 ст.\~551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо\~позичальник своєчасно\~не повернув\~суму позики,\~він зобов`язаний\~сплатити грошову\~суму відповідно\~до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 січня 2008 року, що приєднана до матеріалів справи та підписана сторонами, процентна ставка сторонами не узгоджена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та заборгованість за пенею. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 грудня 2007 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору, які відповідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Витягом з Тарифів (довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» підписаною відповідачем 18.01.2008) та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому,\~матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~ці Умови\~та правила\~розумів відповідач\~та ознайомився\~і погодився\~з ними,\~підписуючи заяву\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг ПриватБанку,\~а також\~те, що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема й\~щодо сплати\~процентів за\~користування кредитними\~коштами та\~щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Долучена до матеріалів справи «довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», що підписана відповідачем [PERSON] 18.01.2008, стосується приєднаної до позову заяви б/н від 18.01.2008, однак не є предметом даного спору, тому відповідно до ст. 77 ЦПК України не є належним доказом. Іншої копії «Тарифів Банку», на які посилається позивач як на частину кредитного договору укладеного між сторонами до матеріалів справи не додано. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за\~змістом якої\~-\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~в цілому,\~оскільки умови\~та правила\~надання банківських\~послуг,\~що розміщені\~на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до\~ч.\~6\~ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Одночасно судом встановлено, що позивачем в позові на обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву без номера від 25.12.2007, однак до матеріалів справи долучено заяву позичальника [PERSON] № б/н від 18.01.2008 (а.с. 16). В той час банком до позовної заяви приєднаний розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.12.2007, однак сам договір чи заява від 25.12.2007 до матеріалів справи не долучені (а.с. 5-13). Крім того,\~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~який знаходиться\~в матеріалах\~даної справи\~не містить\~підпису відповідача,\~а витяг\~з Тарифів\~Банку («довідка\~про умови\~кредитування з\~використанням кредитної\~карти «Універсальна»,\~що підписана\~ [PERSON] \~18.01.2008)\~на який\~посилається позивач\~в позовній\~заяві та\~приєднаний до\~позову стосується\~зовсім іншого\~договору,\~тому їх\~не можна\~розцінювати як\~частину кредитного\~договору,\~укладеного між\~сторонами 25.12.2007\~шляхом підписання\~заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року №543/96-В\~"Про\~відповідальність за\~несвоєчасне виконання\~грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст.\~11\~ЗУ "Про\~захист прав\~споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, яка в силу ст.\~263\~ЦПК України повинна бути врахована при застосуванні судами аналогічних норм права. Крім того, заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 1118,82 грн. не підтверджена розрахунком позивача, тобто не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, та не становить розмір встановлений законом (3 % річних). А тому доводи позивача викладені в позовній заяві стосовно наявності у АТ КБ\~«ПриватБанк»з [PERSON] кредитних правовідносин, з посиланням на укладення договору № б/н від 25.12.2007 та ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг шляхом підписання заяви є неспроможними і ніяким чином не підтверджуються. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із положеннями ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене суд не знаходить передбачених законом та підтверджених доказами підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки позивачем не надано\~доказів у\~розумінні ст.\~76-81\~ЦПК України\~що між\~сторонами був\~укладений кредитний\~договір про\~надання банківських\~послуг № б/н\~від 25.12.2007та\~відповідно виникли\~зобов`язання по\~виконанню умов\~даного договору. А тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства комерційного\~банку «ПриватБанк»\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 25.12.2007\~в сумі\~22384\~грн.\~21\~коп.\~станом на\~12.10.2020за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір на користь позивача на підставі ст.141\~ЦПК України не стягується.

Outcome: dismissed