Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про перерахування та виплату коштів, які в ході судового розгляду уточнила, мотивуючи тим, що у відповідності до розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 06.04.2015 року вона являється опікуном неповнолітьої дитини-сироти [PERSON] [INFO], якому після смерті батька у 2009 році була призначена пенсія у зв"язку з втратою годувальника. Пенсія перераховувалася на відкритий у Буринському відділенні ПАТ «[PERSON] Аваль» рахунок № [NUMBER] на ім`я матері дитини [PERSON], яка 18.03.2015 р. також померла. На її письмове звернення до керівництва банку з проханням повідомити про залишок коштів на вказаному рахунку та перерахувати їх на відкритий на її ім`я у ПАТ «[PERSON] Аваль» рахунок, відповідач відмовився добровільно перерахувати грошові кошти, а саме належну дитині- сироті [PERSON], пенсію у звязку з втратою годувальника, що змусило її звернутися до суду. В суді встановлено, що суму залишку неотриманої пенсії по втраті годувальника складає 5241грн.67 коп., яку вона просить визнати власністю неповнолітнього та перерахувати на її рахунок та відмовилась від стягнення з позивача на її користь сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини викладені у позовній заяві та уточнили позовні вимоги просили їх задовольнити пояснили, що дані кошти мають цільове призначення, оскільки належать неповнолітній дитині - сироті, як пенсія по втраті годувальника, а тому вважають, що вони є власністю неповнолітнього [PERSON] і на них ніхто інший, крім дитини - сироти, права немає. Просили визнати кошти в сумі 5241грн.67 коп. власністю неповнолітнього [PERSON] та зобов"язати ПАТ «[PERSON] Аваль» перерахувати 5241,67 грн. на рахунок № 4188371195567889, відкритий у цьому ж банку на її ім`я позивачки [PERSON], як опікуна неповнолітнього. Разом з тим просили не стягувати в відповідача судовий збір так як відповідач в даній ситуації не винен, оскільки міг списати кошти з рахунку клієнта тільки за рішенням суду. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» [PERSON] в першому судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вимоги позивача є необгрунтовими оскільки власний поточний картковий рахунок № [NUMBER] був відкритий особисто [PERSON] ([PERSON] на свое ім`я і саме на нього вона отримувала різні види виплат, в тому числі і пенсію по втраті годувальника на сина [PERSON], допомогу по народженню другої дитини та інші, а тому до моменту смерті всі кошти на даному рахунку були її власністю. Так як власник коштів [PERSON] померла 18.03.2015 року, власниками коштів, що знаходяться на рахунку останньої є її спадкоємці, а не [PERSON]. Тобто син померлої неповнолітній [PERSON], як спадкоємець, має право на отримання спадщини у порядку передбаченому чинним законодавством. Банк же не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього оскільки кошти після зарахування на рахунок [PERSON] стали її власністю та втратили свій цільовиц статус (пенсії, соціальні виплати) та набули статусу вкладу, а перерахування вкладу можливе лише шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника. Банк же в межах договору та відповідно до вимог законодавства лише виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта, здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції і не є набувачем цих коштів, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими. Разом з тим в подальшому, після дослідження матеріалів справи та уточнення позовних вимог, представник відповідача не заперечував проти тог8о, що кошти на рахунку померлої [PERSON] належать неповнолітньому [PERSON] Представник третьої особи орган опіки та піклування Буринської райдержадміністрації Сумської області [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що пенссія по втраті годувальника була призначена саме неповнолітньому [PERSON], а не його матері і є його власністю та більше нікому не може належати так як в іншому випадку будуть порушені гарантії держави по соціальному захисту дитини сироти. Оскільки на момент призначення пенсії дитина була малолітня то в її інтересах, як законний представник, діяла мати [PERSON], на імя якої і перераховувалася дана пенсія, але ці кошти ніколи не були її власністю так як використовувати їх мати повинна була тільки на потреби дитини. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи Управління пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що 29.10.2006 року УПФ відповідно до заяви законного представника малолітнього, його матері [PERSON] пізніше [PERSON], була призначена пенсія по втраті годувальника неповнолітньому сину померлого, [PERSON] [INFO] у звязку зі смертю 28.10.2006 року годувальника, його батька [PERSON], яка перераховувалася на поточний рахунок відкритий у Буринському відділенні банку ПАТ «[PERSON] Аваль» на імя матері дитини. Після смерті [PERSON] 18.03.2015 р., за розпорядженням голови Буринської райдержадміністрації від 06.04.2015р. № 159-ОД, опікуном неповнолітньої дитини-сироти призначено його бабусю [PERSON], що у відповідності до ст.247 СК України не припинило права дитини на отримання пенсії, відшкодування шкоди у звязку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, а також права власності дитини на ці виплати. Крім того зазначила, що у відповідності до п.1.1 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зі змінами від 30.07.2015 року, визначено, що у разі якщо особа, якій призначається пенсія не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається, батьками, усиновителями, опікунами, тощо за місцем їх проживання за їх заявою, за умови предявлення паспорта. Тому управління, на законних підставах та у відповідності до заяви позивачки у цій же пенсійній справі, з 28.04.2015 року суму пенсії по втраті годувальника [PERSON], перераховує на картковий поточний рахунок відкритий у Буринському відділенні ПАТ «[PERSON] Аваль» на імя його бабусі, як його опікуна. Вважає, що пенсія по втраті годувальника, яка залишилася на рахунку [PERSON] є власністю лише дитини-сироти і належить тільки [PERSON], а тому вважає необхідним позов задовольнити. Суд заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] проживає за адресою [PERSON],43 в м.Буринь Сумської області. З 06.04.2015 року по 17.05.2015 року вона являлась опікуном малолітнього онука, а з 18.05.2015 року і по даний час - піклувальником онука, неповнолітньої дитини-сироти [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачко, перебуває на її утриманні та вихованні, що підтверджується поясненням сторін, представників третіх осіб, розпорядженням голови Буринської райдержадміністрації від 06.04.2015 року за № 159-ОД , довідкою Буринської міської ради та копією свідоцтва про народження [PERSON] серія 1-БП № 034806 від 30.08.2001 року (а.с.8-9, 10,15). Батьки дитини померли, при цьому, батько - [PERSON], помер 28.10.2006 року в м.Буринь, а мати - [PERSON] (після вступу в повторний шлюб 18.09.2008 року - [PERSON]В.), яка проживала і була зареєстрована у [INFO], померла 18.03.2015 року у м.Батайськ Ростовської області РФ, що підтверджується поясненнями позивачки, копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.15), копіями свідоцтв про шлюб (а.с.13,16) та копіями свідоцтв про смерть (а.с.14,17). Після смерті батька, дитині - [PERSON], відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» Управлінням Пенсійного фонду України в Буринському районі Сумської області з 29.10.2009 року була призначена та нарахована пенсія у зв`язку з втратою годувальника і ця пенсія управлінням Пенсійного фонду у Буринському районі Сумської області перераховувалася на відкритий у Буринському відділенні ПАТ «[PERSON] Аваль» рахунок № [NUMBER], згідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» ні імя законного представника дитини , його матері [PERSON], що вбачається з листа (а.с. 18) та довідок УПФУ в Буринському районі (а.с.19-27). Після смерті 18.03.2015 року матері малолітнього [PERSON]- [PERSON], його опікуном з 06.04.2015 року стала бабуся позивачка [PERSON] і пенсія по втраті годувальника стала перераховуватися на рахунок відкритий на імя позивачки у Буринському відділенні АТ «[PERSON] Аваль» за № 4188371195567889, як законному представнику неповнолітнього. З оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи за № 149927 встановлено, що пенсійна справа відкрита УПФ України в Буринському районі 08.11.2006 року на законного представника малолітнього [PERSON] [PERSON], прізвище якої в звязку з реєстрацією шлюбу по її заяві від 07.10.2009 р. було змінено на [PERSON]. Протоколом №10164 від 20.12.2006 року малолітньому [PERSON] з 29.10.2009 року призначена пенсія по втраті годувальника в розмірі 284,69 грн., яка пізніше, розпорядженнями УПФ неодноразово перераховувалася та зараховувалася на картковий рахунок матері дитини відкритий у Буринському відділенні «[PERSON] Аваль» за № [NUMBER], а після смерті матері дитини та призначення опікуном [PERSON] на її рахунок відкритий у Буринському відділенні «[PERSON] Аваль» за № 4188371195567889, що підтверджується матеріалами вищевказаної пенсійної справи. Позивачка, як піклувальник неповнолітньої дитини-сироти [PERSON], тобто як його законний представник, 18.05.2015 року звернулася з письмовою заявою до керівництва банку «[PERSON] Аваль» з проханням повідомити про залишок коштів на рахунку його покійної матері та перерахувати їх на відкритий рахунок на ім`я позивачки за № 4188371195567889 у цьому ж банку, з огляду на те, що ці кошти є цільовими, вони належать дитині як пенсія по втраті годувальника, однак позивачці в такому перерахунку було відмовлено, що підтверджується поясненнями сторін, заявою позивачки від 18.05.2015 року, відмовою відповідача за № 97-2-7-00/3502 від 09.06.2015 року (28-29), після чого вона звернулася до суду. У відповідності до вимог ст. 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт покладається на державу. Ст.1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", визначила, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Відповідно до ст.55 ЦК України, ст.243 СК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров»я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки, при цьому на підставі ч.2 ст.76 ЦК України опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років і в такому разі особа, яка здійснювала обовязки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у звязку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Відповідно до ст.ст. 67,69 ЦК України опікун, піклувальник зобовязаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, опікун має право вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного і зобовязаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. В силу ст. 72 ЦК України опікун зобоваязаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах, самостійно визначає витрати, необхідні для задоволення потреб підопічною за рахунок у тому числі - пенсії. Таким чином, саме позивачка, як піклувальник неповнолітнього [PERSON], діючи в інтересах останнього, має право на отримання належної підопічному пенсії, призначеної йому у звязку з втратою годувальника, і ці кошти, як вже зазначено, є власністто [PERSON] відповідно до ч.2 ст.247 СК України. За таких обставин, суд не може погодитись із запереченням відповідача, про те, що дані кошти втратили свій цільовий статус, як пенсія неповнолітньої дитини - сироти по втраті годувальника та стали власністю його матері, яка померла 18.03.2015 року, оскільки дана пенсія є власністю дитини сироти, утримання та виховання якої покладено на державу, а пенсія по втраті годувальника є ніщо інше як одна із гарантії держави щодо соціального захисту дитини сироти. Згідно до вимог ч.2 ст.1071 ЦК України - грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. У відповідності до ст.10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України є частиною національного цивільного законадавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільноного законодавства. застосовуються правила відповідного міжнародного договору. Ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини", що ратифікавана Постановою Верховної Ради України №789ХП від 27.02.1991 року встановила, щов усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи їнших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всії відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Суд вважає, що зміст цих норм права необхідно застосувати при вирішенні даної справи по суті, виходячи з забезпечення інтересів дитини і неможливості вирішення зазначеного спору в інший спосіб. Суд, враховуючи уточненні позовні вимоги, де позивачка просить не стягувати з відповідача судовий збір, вважає можливим не вирішувати дане питання в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved