Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.05.2013 року в сумі 31827,75 грн., яка складається з наступного: 498,18 грн. заборгованість за кредитом; 25237,77 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1491,80 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати в сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.05.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 24.05.2013 року між сторонами підписано договір №б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах та на умовах, передбачених договором. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував та продовжує ухилятись від їх виконання, у зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року має заборгованість в розмірі 31827,75 грн., з яких: 498,18 грн. заборгованість за кредитом; 25237,77 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1491,80 грн. штраф (процентна складова). Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2018 позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені, стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.05.2013 року в сумі 31827,75 грн. та судовий збір в сумі 1762 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2019р. вищевказане заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності. У відповіді на відзив просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк випущеної картки до останнього дня 11.2015р. Позивач звернувся до суду з позовом 21.05.2018р., тобто до спливу позовної давності. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, тому його посилання на необізнаність про умови кредитування не повинна прийматися до уваги. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Корець С.В. не були присутні в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також надали суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що при укладенні договору з відповідачем банк не дотримався вимог Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважає узгодженими. Просили також застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки 500 грн. були зняті відповідачем з рахунку ще в червні 2013 року, з того часу відповідач не заявляв будь-яких вимог щодо повернення отриманих коштів в розмірі 500 грн., подавши позовну заяву до суду лише 13.06.2018р. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Судом встановлено, що 24 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до положення пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбаченим цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Для виконання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам`ятці клієнта. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач на порушення умов договору належним чином зобов`язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 31 березня 2018 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 31827,75 грн., яка складається з наступного: 498,18 грн. заборгованість за кредитом; 25237,77 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1491,80 грн. штраф (процентна складова). Суд не погоджується з позицією відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору\~від 24 травня 2013 року, умови якого зафіксовані лише у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем,\~не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому\~ у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої\~статті 530 ЦК України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 498.18 грн., оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту, який підтверджено розрахунком позивача та відповідачем не спростовано. Матеріали справи містять підтвердження, що клієнт [PERSON] згідно з кредитним договором б/н від 24.05.2013 року отримав картку № [NUMBER] зі строком її дії до останнього дня 11.2015 року (а. с. 103, 161). Отже, сторони у справі, без визначення у письмовій формі умов щомісячного повернення кредиту частинами, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті. Тобто відповідач повинен був не пізніше 30.11.2015 року повернути Банку отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі. \~ \~ \~ \~З урахуванням зазначеного та за умови звернення позивача до суду із позовом у червні 2018 року , позивачем не пропущена загальна трирічна позовна давність для звернення із позовом до суду щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив також стягнути заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, пеню та комісією, а також штрафи у фіксованій частині та процентній складовій. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, комісії, пені та штрафу, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" . Разом з тим, наявні у матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, штрафів не містять підпису [PERSON] , а отже, позивачем не доведено, що\~відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг "Приватбанку", ознайомившись з ними. Крім того, анкета-заява позичальника від 24 травня 2013 року також не містить ні визначеного розміру\~процентної ставки, ні неустойки (пені, штрафів), отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03\~липня 2019 року у справі № 342/180/17. Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею та комісією, а також штрафів є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах, а тому вони задоволенню не підлягають. Вимог про стягнення процентів з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України позивач не пред`явив. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за користування кредитом в розмірі 498,18 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 27,58 грн. (1762х498,18/31827,75).

Outcome: partial