Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати в сумі 14103,39 гривень, середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 25696,37 гривень, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1731,48 гривень. В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 08 січня 2013 року вона знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. 04 лютого 2014 року була звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з нею у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у зв'язку з відсутністю коштів. В зв'язку з тим, що з вини відповідача їй при звільненні не були виплачені належні кошти в строки, передбачені трудовим законодавством, вона також просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, починаючи з 04.02.2014р. до 04.09.2014р. в розмірі 25696,37 гривень. Крім того, пославшись на Закони України "Про оплату праці" та "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", просила стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1731,48 гривень. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштові повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 січня 2013 року знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. Наказом № 672/к від 04.02.2014р. позивач звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства з 04 лютого 2014 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" не надав ні позивачу, ні на вимогу суду. Тому суд при розрахунках застосовує дані, зазначені в розрахунковому листі за лютий 2014 року, тобто на день звільнення позивача. Виходячи з даних, зазначених в розрахунковому листі, заборгованість по заробітній платі становить 14103,39 гривень, з урахуванням того, що в квітні 2014 р. позивачці було виплачено 663,03 гривень (14766,42 грн.- 663,03 грн.= 14103,39 грн.). У відповідності до норм ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При звільненні за п.1 ст.40 КзпП України відповідно до ст.44 КзпП України виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Середньомісячний заробіток для вихідної допомоги обчислюється також виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем. Таким чином, з урахуванням вказаної у розрахунковому листі вихідної допомоги середній заробіток станом на 04.02.2014р. за останні 2 місяці становить 3670,91 гривень, який суд застосовує для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем розрахунку протягом повних 7 місяців, сума середнього заробітку за цей час складає 3670,91 грн. х 7 міс. = 25696,37 гривень. Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Відповідно до п.3 Порядку, заробітна плата підлягає компенсації. Згідно з п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації, у свою чергу, розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін, що публікуються Держкомстатом, за весь період невиплати заробітної плати, а саме: з місяця, наступного за місяцем нарахування зарплати, по місяць, що передує виплаті заборгованості. Відповідно до індексів споживчих цін, опублікованих Держкомстатом, та розрахунку, наданого позивачем, сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 1731 гривню 48 копійок. Відносно відповідача по справі 10.07.2012 року було порушено справу про банкрутство. Відповідно до положень Закону України від 02.10.2012 року № 5405-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто після 19.01.2013 року. Згідно з п. 27 розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідно до правил глави XV КЗпП України порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд. В своєму листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07.05.2013року, який адресований Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду АРК, чітко зазначив, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства, тому дана справа розглядалася у суді. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 415,31 гривень.

Outcome: approved