Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач 28.05.2015 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан», у якому просить визнати неправомірною бездіяльність ПАТ «Страхова компанія «Каштан» щодо виконання договору страхування подорожуючих за кордоном мерії ТІ №164315 від 13.05.2014 року; визнати страховим випадком, на який поширюється дія Договору страхування подорожуючих за кордоном серії ТІ №164315 від 13.05.2014 року, перелом двох нижніх кінцівок під час перебування за кордоном; визнати поважними причини пропуску строку на повідомлення Відповідача про страховий випадок; стягнути з Відповідача витрати, пов'язані з наданням медичної допомоги за страховим випадком від 30.10.2014 року в розмірі 1 260, 77 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30.10.2014 року під час перебування за кордоном у Республіці Польща з ним трапився страховий випадок - перелом обох нижніх кінцівок. Для отримання невідкладної медичної допомоги звернувся до лікувального закладу за місцем перебування у Республіці Польща. Про даний страховий випадок Відповідача повідомила безвідкладно у телефонному режимі дружина [PERSON]. 25 лютого 2015 року лікувальним закладом Республіки Польща, де Позивач отримав першу невідкладну медичну допомогу, пред'явлено рахунок за надану медичну допомогу у розмірі 228,00 польських злотих, що станом на 28.05.2015 рік становлять 1 260, 77 грн. за офіційним курсом НБУ. 25 березня 2015 року Позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Каштан» з письмовим повідомленням про страховий випадок. Несвоєчасне особисте повідомлення про настання страхового випадку пов'язане із перебуванням на стаціонарному лікуванні до 11 березня 2015 року, що підтверджується Випискою із медичної картки стаціонарно хворого №95. Проте, станом на момент подання позовної заяви ПАТ «Страхова компанія «Каштан» жодної відповіді на Повідомлення не надала. Крім цього, Позивач вважає, що внаслідок вищенаведених обставин йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 1 000, 00 грн., яка підлягає відшкодуванню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 04.09.2015 р.) просила позов задовольнити. В судове засідання не з'явився представник ПАТ «Страхова компанія «Каштан», про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З наданих до суду заперечень вбачається, що позов не визнають, у задоволенні просять відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю позову. Також зазначили, що між позивачем та страховою компанією було укладено договір страхування серії ТІ № 164315 від 13.05.2014 року. Стверджує, що первинним та єдиним повідомленням про випадок від 30.10.2014 року, що стався з громадянином [PERSON] надійшло до Ассістансу засобами телефонного зв'язку 17.03.2015 року о 16 год. 57 хв. 52 сек.; що ні [PERSON], ні [PERSON] засобами телефонного зв'язку не зверталися, письмове повідомлення не направляли, а наявне в матеріалах справи повідомлення від 25.03.2015 року не може вважатись належним доказом оповіщення страховика, оскільки датоване з порушенням строку, встановленого п.8.8. Правил страхування. Вважає, що Позивач порушив умови Договору страхування та Правил страхування, зокрема п.п.8.2., 8.4., 8.6., 8.7., 8.8., вчасно не повідомив Страховика та/або Ассістанс про страховий випадок, діяв на свій розсуд без попередньої згоди Страховика та/або Ассістанса, своєчасно не надав відомостей та необхідних документів по випадку, ПАТ «Страхова компанія «Каштан». Відповідач стверджує, що [PERSON], перебуваючи за кордоном здійснював фізичну працю, а саме: встановлював антену. Крім цього, Позивач [PERSON] не оплатив рахунок №LC/2015/02/007 від 25.02.2015 року, тому не праві вимагати відшкодування понесених ним витрат. Вислухавши пояснення представника позивача, враховуючи письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13 травня 2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Каштан» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон серії ТІ №164315. 30 жовтня 2014 року під час перебування [PERSON] у Республіці Польща з ним трапився страховий випадок - перелом обидвох нижніх кінцівок. 30 жовтня 2014 року Позивач [PERSON] звернувся до лікувального закладу за місцем настання страхового випадку у Республіці Польща для отримання першої невідкладної медичної допомоги, вартість якої становила 228, 00 (двісті двадцять вісім) польських злотих, що підтверджується рахунком №LC/2015/02/007 від 25.02.2015 року. У періоди з 25.12.2014 року по 12.01.2015 року, з 28.01.2015 року по 09.02.2015 року, з 23.02.2015 року по 11.03.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується Виписками з медичної карти стаціонарного хворого №16331/1390, №419, №95 відповідно. 17 березня 2015 року Позивач [PERSON] телефонним дзвінком повідомив ПАТ «Страхова компанія «Каштан» про страховий випадок. 25 березня 2015 року Позивач [PERSON] надіслав письмове повідомлення ПАТ «Страховій компанії «Каштан» про страховий випадок з вимогою оплатити витрати, пов'язані із страховим випадком. З урахуванням викладеного, суд визнає поважними причини пропуску [PERSON] строку повідомлення позивача про настання 30 жовтня 2014 року страхового випадку, оскільки, останній перебував стаціонарному лікуванні. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання Відповідача на відсутність правових підстав здійснити виплату по страховому випадку у зв'язку із здійсненням [PERSON] фізичної праці (встановлення антени) не підтверджено жодними доказами, тому не може бути покладено в основу рішення. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Жодної відповіді Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Каштан» на письмове звернення Позивача [PERSON] не надала. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В силу ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). За змістом статей 990, 997 ЦК, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону України від 7 березня 1996 р. N 85/96-ВР "Про страхування" обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Згідно з п 3.21 Характеристика та класифікаційні ознаки видів добровільного страхування, яка затверджена Розпорядженням Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг, від 09.07.2010, № 565 "Про затвердження Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування", страхування медичних витрат - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям застрахованої особи та медичними витратами застрахованої особи, а також її додатковими витратами, які безпосередньо пов'язані з настанням страхового випадку під час здійснення застрахованою особою подорожі (поїздки). Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити страхову виплату відповідно до умов договору страхування в розмірі страхової суми або її частини шляхом відшкодування документально підтверджених витрат на отримання застрахованою особою медико-санітарної та іншої допомоги у зв'язку з захворюванням застрахованої особи, загостренням хронічного захворювання, розладом здоров'я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або її смертю внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час здійснення застрахованою особою подорожі (поїздки); Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком, має бути детально зазначено у договорі страхування. Вирішуючи спори щодо відмови страховика у здійсненні страхової виплати за договорами страхування, суди керуються як ст. 991 ЦК, так і ст. 26 Закону України «Про страхування», в яких перелічені підстави для відмови майже ідентичні. З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 «Закону України «Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Правила страхування за своєю природою є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обов'язковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхових правовідносин та обов'язковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування. Таким чином суд робить висновок, що страхова компанія безпідставно відмовляє позивачу у виплаті страхового відшкодування. У зв'язку з зазначеним позовна вимога позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 1 260, 77 грн. підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення в його користь з відповідача моральної шкоди, то така підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст. 1167 ЦКУ). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, у даній події, яка мала місце 30.10.2015 року, позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений у лікувальний заклад Республіки Польща, а згодом пройшов стаціонарне медичне лікування за місцем проживання. Виходячи з глибини фізичних та душевних страждань позивача, суд вважає, що необхідно стягнути в користь позивача [PERSON] з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Outcome: approved