Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаною заявою, яку мотивувала тим, що 10.12.2011 вона уклала шлюб із [PERSON], громадянином України, [INFO] Шлюб був зареєстрований у Калінінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції в Донецькій області за актовим записом № 375. 22.12.2014 вона з чоловіком розірвали шлюб, подавши відповідні заяви до органу РАЦС. Розірвання шлюбу зареєстровано Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №41, про що видане свідоцтво [NUMBER] від 22.12.2014. Однак зараз, у зв'язку із оформленням паспорта для виїзду за кордон, постало питання про законність розірвання їх з чоловіком шлюбу, так як будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими вище, є недійсним і не створює правових наслідків. При зверненні до Тростянецького районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області з приводу отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, листом від 18.12.2018, їй було повідомлено, що для цього потрібно або спільне з її колишнім чоловіком звернення до органу РАЦСу на підконтрольній Україні території із заявою про розірвання шлюбу, або подання позову до суду для отримання рішення суду про розірвання шлюбу, адже державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні. За указаних обставин заявник просить: встановити факт реєстрації розірвання шлюбу між громадянином України [PERSON], який народився [INFO] у місті Горлівка Донецької області та нею, громадянкою України, яка народилася [INFO], у місті Горлівка Донецької області, який припинено шляхом розірвання 22 грудня 2014 року Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №41; прізвище бувшого чоловіка після державної реєстрації розірвання щлюбу вказати "[PERSON]", прізвище бувшої дружини після державної реєстрації розірвання щлюбу вказати "[PERSON]. У судове засідання заявниця та її представник не з'явилися. Представник заявниці подав заяву про розгляд справи без їх участі, заяву підтримують. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади у мережі Інтернет (а.с.19), що відповідає вимогам ст.128 ЦПК України. Представник заінтересованої особи Тростянецького районного відділу ДРАЦС у судове засідання не з'явився, письмових заяв чи клопотань до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту розірвання шлюбу. Матеріалами справи установлено, що 10.12.2011 Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №375 був зареєстрований шлюб між громадянином України [PERSON], [INFO], та громадянкою [PERSON], [INFO], та остання змінила прізвище на "[PERSON] (а.с.10). 22.12.2014 Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №41 був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу заявник залишила прізвище взяте нею під час шлюбу - "[PERSON] (а.с.11). У даний час, у зв'язку із оформленням паспорта для виїзду за кордон у заявника постало питання про законність розірвання її з чоловіком шлюбу, з приводу чого вона 05.12.2018 звернулася із заявою до Тростянецького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.12). Листом від 18.12.2018 Тростянецький районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області повідомив [PERSON] про те, що для підтвердження реєстрації розірвання шлюбу потрібно або спільне з її колишнім чоловіком звернення до органу РАЦСу на підконтрольній Україні території із заявою про розірвання шлюбу, або подання позову до суду для отримання рішення суду про розірвання шлюбу, адже державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні (а.с.13). Вирішуючи вимогу заявника про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України суд виходить із такого. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно п.1 ч.1 ст.1 ЗУ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. Статтею 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 15 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. Державна реєстрація розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання подружжя або одного з них за їх заявою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5, ст.317 ЦПК України, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території. Згідно з переліком, затвердженим розпорядженням КМУ за №1085-р від 07.11.2014 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м.Горлівка Донецької області, у якому було проведено реєстрацю розірвання шлюбу заявника, входить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Разом із тим, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про розірвання шлюбу, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що права заявниці обмежуються невизнанням факту розірвання шлюбу за правовстановлюючим документом, виданим на бланку та органом, який був офіційним органом виконавчої влади, до компетенції якого входив обов'язок реєстрації розірвання шлюбу, однак виданий у період тимчасової окупації території України. Посилання Тростянецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області на те, що заявниця має знову вживати заходів щодо розірвання шлюбу із чоловіком не є підставою для відмови заявниці у задоволенні її заяви, так як указане буде непропорційним втручанням у приватне життя заявниці, закріплене принципами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до роз'яснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ №15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтована і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved