Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилався на те, що він з 2011 року перебував у шлюбі з відповідачем. У 2018 році шлюб розірвано за рішенням суду. У шлюбі народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу мешкає з відповідачем. Наразі відповідач у добровільному порядку не дає можливості спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд зобов`язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] ; визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] : кожної середи з 17 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв.; кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; перші 7 днів зимових, весняних, літніх та осінніх канікул; необмежене спілкування з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] особисто, засобами телефонного, за допомогою соціальних мереж, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з сином, то такі дні син проводить з батьком; у період хвороби безперешкодне відвідування неповнолітнього сина за місцем його фактичного знаходження; в день побачення батька з сином, [PERSON] має право забирати неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з дитячого садка/дому/школи особисто. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що вона не проти того, аби відповідач спілкувався з сином та брав участь в його вихованні. Однак, зазначила, що особисте спілкування позивача з дитиною кожної середи з 17.30 до 20.30 не можливо, оскільки: з 16.00 до 17.00 год. дитина знаходиться на уроці лікувальної фізичної культури; з 17.00 до 18.30 год. дитина знаходиться в СШ № 49 на секції Дзюдо, а з 20.00 до 20.46 год. син відвідує секцію футболу, а тому особисте спілкування із сином можливе лише у разі, якщо позивач буде забирати його з дитячого садочка і супроводжуватиме на всі секції, які є в нього в цей день, а після цього буде відвозити додому, при цьому особисто поспілкувавшись з ним. По суботах син відвідує курси іноземних мов. Крім того, так як по буднях син практично весь час чимось зайнятий, то по суботах вона, як мати, також хочу проводити час із своїм сином. Однак, враховуючи рівні права батьків, вона не заперечує проти права на особисте спілкування з дитиною в першу та третю суботу кожного місяця за можливості. Як правило, осінні, зимові та весінні канікули тривають від 7 до 10 днів. Позивач хоче проводити із сином якщо не весь час, то щонайменш дві третини всього часу канікул, що її думку є несправедливим, а тому вона не заперечує проти спілкування позивача з сином половину днів від осінніх, зимових та весінніх канікул та 10 днів літніх канікул за можливістю. Також, вона не заперечує проти спілкування батька з дитиною без обмежень засобами телефонного, за допомогою соціальних мереж, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Також, не заперечує проти побачень батька та сина у святкові дні, якщо вони припадають на день побачення позивача із сином, але за наявної можливості і за попередньою домовленістю з нею. У разі хвороби дитини не заперечує проти відвідування позивачем сина лише у разі перебування його в медичному закладі, оскільки не бажає аби позивач мав доступ до її особистого життя. Також вона не проти того, аби в день побачення позивач забирав сина зі школи та дому, але за умови, що якщо в цей день син має відвідати будь-який кружок або секцію, позивач зобов`язується його особисто доставити туди та по закінченні занять відвезти додому. Судові витрати просить залишити за позивачем. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного висновку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України (ст. 80 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, на теперішній час існують певні перешкоди в спілкуванні позивача, батька, з малолітньою дитиною, сином [PERSON] , 2012 року народження, що також не спростовується сторонами. Так, відповідно до ч.ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М . С . проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Беручи до уваги встановлене в судових засіданнях, а також, враховуючи місце та час спілкування батька з дитиною, вік дитини, взаємовідносини батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема той факт, що відповідачка не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог, про що вона зазначила у своєму відзиві на позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши спосіб участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином, у порядку, який буде максимально сприятливий для дитини та жодним чином не порушить права та інтереси [PERSON] , зобов`язавши останню усунути перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні позивача з дитиною у визначений судом спосіб та порядок для можливості забезпечення дитини батьківською увагою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн., сплачені ним при подачі позову.

Outcome: partial