Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах дітей - [PERSON], [PERSON], та позивач [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі по тексту - НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 70665,79 гривень. Під час судового розгляду справи позивачі [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах дітей - [PERSON], [PERSON], та позивач [PERSON] уточнили позовні вимоги, зменшивши їх, та просять стягнути з НАСК «Оранта» на користь позивача [PERSON] 44760,79 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди, на користь малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] 300 гривень матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди, на користь малолітньої дочки [PERSON] - [PERSON] 3000 гривень моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 5000 гривень моральної шкоди, на користь малолітніх [PERSON] та [PERSON], кожного з них, по 2000 гривень моральної шкоди. Крім того, у позовній заяві позивачі просять стягнути з НАСК «Оранта» на користь позивача [PERSON] 3000 гривень моральної шкоди, а з відповідача [PERSON] стягнути на користь позивача [PERSON] 2000 гривень моральної шкоди. А також, стягнути з відповідачів НАСК «Оранта» та [PERSON] пропорційно на користь позивача [PERSON] кошти, витрачені на послуги адвоката в розмірі 5000 гривень. Згідно позовної заяви позивачі вказують про те, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України в зв'язку з його дійовим каяттям. Вказаною ухвалою суду було встановлено, що 25 грудня 2013 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, в світлу пору доби, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечно-Буськ-Перемишляни, зі сторони м. Рівне в напрямку смт. Млинів Рівненської області, з швидкістю 60 км/год, на 4 км вказаної дороги, в порушення п. 2.3. б. та 12.1. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху на заокругленні дороги, покритою ожеледицею, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON], його батько [PERSON], дружина [PERSON], діти [PERSON] і [PERSON], які були пасажирами, отримали тілесні ушкодження, а автомобіль марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] був пошкоджений та витрати на його відновлювальний ремонт перевищують його вартість. Висновком автотоварозначної експертизи від 9 грудня 2014 року встановлено, що матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] станом на 9 грудня 2014 року становить 42995 гривень, також понесені витрати за проведення експертизи 1000 гривень та на транспортування автомобіля з місця пригоди до місця стоянки витрачено 400 гривень. [PERSON] отримав тілесні ушкодження з 26 грудня 2013 року по 7 січня 2014 року перебував на лікуванні та на лікування витратив 365 гривень. Після дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON], [PERSON], [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження, а на додаткове обстеження [PERSON] було витрачено 300 гривень. Крім майнової шкоди, сім'ї позивачів було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях. Моральну шкоду позивачі оцінюють в таких розмірах: моральну шкоду [PERSON] - 10000 гривень, [PERSON] - 5000 гривень, [PERSON] - 5000 гривень, [PERSON] - 5000 гривень. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що на правову допомогу ним було витрачено 5000 гривень. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, вказаних у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просять позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була повідомлена про час та місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав та пояснив, що позивачі [PERSON] і [PERSON] просять стягнути шкоду з відповідачів [PERSON] та НАСК «Оранта» в солідарному порядку, однак така шкода не була заподіяна спільно відповідачами. Крім того, згідно полісу № АС/5813252 цивільно-правова відповідальність [PERSON] на випадок заподіяння шкоди третім особа під час керування джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, була застрахована НАСК «Оранта». Позовні вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 10000 гривень, а на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі по 5000 гривень кожному, вважає завищеними, оскільки однією з підстав закриття кримінального провадження відносно [PERSON] з мотивів дійового каяття, було відшкодування потерпілому [PERSON], який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, крім матеріальної і моральної шкоди в розмірі 4000 гривень. А шкода, яку просять стягнути позивачі є більшою ніж була відшкодована [PERSON] Представник відповідача НАСК «Оранта» Фурманюк С.В. позовні вимоги позивачів не визнав та пояснив, що позивач [PERSON] просить стягнути з НАСК «Оранта» 42995 гривень матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля [NUMBER], що становить ринкову його вартість на час проведення експертизи, а не на час дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мало місце фізичне знищення автомобіля [NUMBER], а тому власнику автомобіля повинна відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, в ухвалі Рівненського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2014 року, при звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, вказано, що ним було повністю відшкодовано завдані збитки та усунуто заподіяну шкоду. Страхову виплату за шкоду заподіяну здоров'ю жодному з позивачів здійснено не було, оскільки жоден із них з відповідною заявою до страховика не звертався, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди позивачам є безпідставною. Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представників відповідачів, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням приходить до наступного висновку. Із змісту ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2014 року (а.с. 7-8) встановлено, що 25 грудня 2013 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, в світлу пору доби, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечно-Буськ-Перемишляни, зі сторони м. Рівне в напрямку смт. Млинів Рівненської області, з швидкістю 60 км/год, на 4 км вказаної дороги, в порушення п.2.3. б. та 12.1. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху на заокругленні дороги, покритою ожеледицею, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров'я. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2014 року (а.с. 7-8) [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України в зв'язку з його дійовим каяттям (ст. 45 КК України), а кримінальне провадження було закрито. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], представник відповідача [PERSON] - [PERSON] своїми поясненнями підтвердили те, що в автомобілі марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER], на час дорожньо-транспортної пригоди, перебували пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідженими доказами встановлено, що [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем [NUMBER] та такий автомобіль належить йому. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. П. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В силу вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/5813252, строк дії якого з 24 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року, [PERSON] застраховано в НАСК «Оранта» цивільну правову відповідальність, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Шевролет Авео» реєстраційний номер [NUMBER]. Страхова сума (ліміт відповідальності) страховика на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000 гривень; за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень, франшиза - 510 гривень. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ст. 26-1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. За таких обставин, 5 відсотків ліміту відповідальності страховика становить 5000 гривень. Дослідженими доказами по справі, а саме: картками амбулаторного хворого (а.с. ), встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин голови. У [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою обох гомілок. В [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки. Дослідивши докази в сукупності, встановлено, що вказані тілесні ушкодження були отримані позивачами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 25 грудня 2013 року. Суд вважає, що позивачами було належним чином обґрунтовано заподіяння моральної шкоди, однак розмір, який вони просили стягнути у судовому засіданні, виходячи з тих пояснень та доказів, які були досліджені судом, є завищеним, а тому виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода позивачам заподіяна в межах встановлено ліміту страхового відшкодування моральної шкоди страховиком, що повинна бути відшкодована страховою компанією, оскільки відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме страховик відшкодовує потерпілому також і моральну шкоду, яка не перевищує 5% ліміту (5000 грн.), визначеного статтею 9 вказаного закону. Крім того, позовні вимоги позивачами [PERSON], та в інтересах [PERSON], [PERSON], були заявлені у межах такого ліміту (суми страхового відшкодування визначеного законом). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що не підлягають до задоволення позовні вимоги позивачів про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що позивачі не зверталися до відповідача НАСК «Оранта» з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок заподіяної шкоди здоров'ю. Однак, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування здійснюється страховиком за заявою особи, якій було заподіяно шкоду. Відповідно до положень ст. 1, ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб. А тому, на час розгляду справи права позивачів щодо відшкодування шкоди здоров'ю та пов'язаної з нею моральної шкоди відповідачем НАСК «Оранта» порушено не було. За таких обставин, позовні вимоги позивачів до відповідача НАСК «Оранта» в цій частині є безпідставними. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з НАСК «Оранта» матеріальної шкоди, суд враховує наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14) власником автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] є [PERSON], а [PERSON] на підставі довіреності від 18 січня 2013 року, уповноважений керувати таким автомобілем та діяти від імені та в інтересах власника автомобіля, з питань щодо користування та розпорядження автомобілем, в т.ч. отримання завданої шкоди (а.с. ). П. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача [PERSON] відповідачем НАСК «Оранта» не було відшкодовано матеріальну шкоду, що полягає у пошкодженні автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER]. Згідно дослідження № ВХ3696 АІ-10.3/5 (а.с. 101-108), висновку експерта № 41201/2-ПС (а.с. 126-157) встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] перевищує його ринкову вартість. П. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначає, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Згідно дослідження № ВХ3696 АІ-10.3/5 (а.с. 101-108) ринкова вартість автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] на момент пошкодження становить 23887,76 гривень, що і є матеріальним збитком. Суд, не приймає до уваги висновок експерта № 41201/2-ПС (а.с. 126-157), оскільки ним визначено матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] на час проведення експертного дослідження (9 грудня 2014 року), а не на час пошкодження автомобіля. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON], в частині стягнення матеріальної шкоди, та стягує з відповідача НАСК «Оранта» матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. [NUMBER] в розмірі 23887,76 гривень. Крім того, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] франшизу в розмірі 510 гривень, що передбачено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На час подання до суду позовної заяви позивачі були звільнені від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати (по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу (а.с. ), суд покладає на відповідачів пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1193-1195 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial