Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті матері позивачки, [PERSON], яка сталася [INFO], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. За своє життя її мати зробила заповіт в її користь. У вересні 2014 року вона звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус оглянула представлені нею документи і виявила розбіжності в заповіті у графі "заповідаю дочці [PERSON]" замість правильного "[PERSON]", у зв'язку з чим їй надане роз'яснення стосовно необхідності підтвердження, що саме їй належить заповіт. Зазначена помилка в її імені спростовується свідоцтвом про народження, та паспортом громадянина України. Другою причиною відмови видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом була відсутність на спадковий будинок правовстановлюючих документів, про що нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Однак, факт належності вказаного житлового будинку її матері [PERSON] підтверджується довідкою Лужанської сільської ради Рахівського району №421 від 2 вересня 2014 року на підставі даних погосподарської книги №0319-1. Тому немає підстав вважати, що спадковий житловий будинок є самочинним будівництвом. Спадщину після смерті матері вона фактично прийняла, постійно проживаючи в спадковому будинку. У зв'язку з чим просила встановити факт належності їй [PERSON] заповіту, складеного [PERSON], 16 листопада 1999 року на ім'я [PERSON], та посвідчений Лужанською сільською радою Рахівського району Закарпатської області за №59, визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON], а саме житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 81,71 кв.м та житловою площею 45,18 кв.м. в цілій частині, разом з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Лужанської сільської ради в судове засідання не з'явився. В.п сільського голови Глушко А.Є. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Позов визнають. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 16 листопада 1999 року. Згідно даного заповіту [PERSON] своє майно, будинок та присадибну земельну ділянку 0,43 га заповіла дочці [PERSON]. При цьому, встановлено, що при складанні заповіту в його тексті було допущено помилку в імені спадкоємця - [PERSON], де вона зазначена як "[PERSON]". Про те, що це була не що інше як помилка, доводиться свідоцтвом про народження позивачки. У відповідності до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи, що встановлення даного юридичного факту має для позивачки значення для охорони своїх прав та інтересів і створення умов здійснення нею особистих майнових прав стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд вважає, що позовна вимога про встановлення факту належності [PERSON] заповіту є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Разом з цим звернення також позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно виписки з погосподарської книги №10 Лужанської сільської ради, по номеру об'єкта господарського обліку - 0319-1 спірний спадковий будинок побудований у 1945 році та належав [PERSON]. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно виписки Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 495 від 04.11.2014 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, згідно по господарської книги №10 належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину, вступивши у фактичне управління та володіння будинком, шляхом проживання в ньому та його обслуговування, що стверджено довідкою Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1005 від 22.09.2014 року. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved