Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про стягнення заборгованості за аліменти та пені, що утворилися до 01 жовтня 2012 року. Відповідно до заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2013 року позовні вимоги задоволено частков. Більш повно підстави рішення суду викладені в його мотивувальній частині. Не погоджуючись із заочним рішенням, відповідач подав заяву від 23 вересня 2013 року про його перегляд. Згідно ухвали суду від 30 квітня 2014 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано. Підстави скасування заочного рішення викладені в ухвалі. В судовому засідання, позивач, як і раніше обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що згідно рішення Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 року з громадянина [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? від всіх видів доходів, починаючи з 23.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі зазначеного вище рішення Франківський районний суд міста Львова 13.03.2007 року видав виконавчий лист №2-1338/07. Даний виконавчий лист був направлений нею у Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції де відкрито виконавче провадження. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по аліментах. Відповідач і по даний час не сплатив заборгованість по аліментах, а тому просить розглянути справу у відсутності позивача та прийняти повторне заочне рішення за уже встановленими судом фактами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд ухвалити повторне заочне рішення, яким задоволити позовні вимоги, розглядати позовні вимоги в межах строків на момент прийняття рішення.. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4 ,224-232 ЦПК України, постановити повторне заочне рішення . Відповідно до заперечень від 19.06.2013 року, відповідач позовні вимоги позивачки вважає необґрунтованими та безпідставними враховуючи те, що з моменту розірвання шлюбу і до пред»явлення позову постійно добровільно сплачував кошти на утримання дитини , проте не шляхом перерахування на рахунок, а надавав особисто позивачці, а крім того неодноразово передавав подарунки сину на день народження. Однак, остання заборонила йому бачитись із сином, тому передавав такі через свого брата. Щодо розміру заборгованості по аліментах , то такий не відповідає його дійсній платоспроможності , а значно завищений позивачем без жодного обґрунтування. Що стосується розміру нарахованої неустойки за прострочення від сплати аліментів, то така не може бути стягнута із нього, враховуючи те, що він фінансово неспроможний платити таку неустойку із покликанням на ст..ст. 196,197 СК України. Крім того, звертає увагу суду на те, що на його утриманні знаходиться малолітня донька [PERSON], [INFO] та донька другої дружини [PERSON] від першого шлюбу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник третьої особи, без самостійних вимог, щодо предмета спору - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав. Cуд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, як і раніше, при ухваленні заочного рішення, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Так , судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року народився їхній син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 року прийнято стягувати з громадянина [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? від всіх видів доходів, починаючи з 23.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі зазначеного вище рішення Франківський районний суд міста Львова 13.03.2007 року видав виконавчий лист № 2-1338. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18.07.2012 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дане рішення не оскаржувалось та набуло законної сили. Також даним рішенням встановлено що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, не цікавиться його життям та вихованням. Згідно із розрахунків Франківського відділу державної виконавчої служби від 04.08.2011 року та від 14.09.2012 року, заборгованість за аліментами за період з 23.11.2006 року по серпень 2012 року становить 30722,00 гривень з врахуванням сплачених аліментів за цей період в розмірі 1047,00 гривень. З долучених відповідачем до матеріалів справи довідки про доходи №56 від 29.03.2007 року, довідки про доходи №25\\12\\07 від 25.12.2007 року та заяви відповідача на ім'я начальника Франківського ВДВС ЛМУЮ, вбачається, що відповідач працював та відповідно отримував доходи в період з жовтня 2006 року по листопад 2007 року та з січня 2009 року по дату подання позовної заяви на Приватному підприємстві "Еліста". Про отримання доходу відповідачем в період з грудня 2007 року по грудень 2008 року в матеріалах справи жодних доказів немає. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Відповідно до рішення Франківського районного суду міста Львова від 12.03.2007 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі ? від всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.194 Сімейного кодексу України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Суд приходить до висновку що позовну вимогу щодо стягнення аліментів нарахованих за виконавчим листом Франківського районного суду міста Львова №2-1338 в розмірі 30722,00 гривень слід задоволити, стягнувши з відповідача на користь позивачки заборгованість за аліментами яка виникла станом на 01.09.2012 року в розмірі 30722,00 гривень. Згідно ч.1 ст 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості за прострочення сплати аліментів з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Судом встановлено, що відповідач працював та отримував дохід в період з жовтня 2006 року по листопад 2007 року та з січня 2009 року по серпень 2012 року на Приватному підприємстві "Еліста". Про отримання доходу відповідачем в період з грудня 2007 року по грудень 2008 року в матеріалах справи жодних доказів немає. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Як встановлено судом, відповідач частково сплатив аліменти в розмірі 1047 гривень, а тому суд приходить до висновку що прострочка по аліментах у відповідача виникла починаючи з квітня 2007 року. Як вбачається з розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, долученого до позовної заяви, позивачка розраховувала пеню використовувавши суми заборгованості за аліментами надані державним виконавцем починаючи з квітня 2007 року до 01.10.2012 року. Проте суд не погоджується з сумою пені розрахованою позивачкою, вважає її завищеною, та зазначає наступне. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.22), передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з жовтня 2006 року по листопад 2007 року та з січня 2009 року по серпень 2012 року працював на Приватному підприємстві "Еліста" та отримував дохід. Про працю відповідача та отримання доходу відповідачем в період з грудня 2007 року по грудень 2008 року в матеріалах справи жодних доказів немає, а тому підстав стягувати за цей період з нього неустойки в силу вказаних вище вимог немає. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів до 1 жовтня 2012 року становить 195478,44 гривень. У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, пеня розраховувалась позивачкою за період більший ніж три роки. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 275375,02 гривень, підлягає до часткового задоволення в розмірі 195478,44 гривень. Суд вважає, що сума заборгованості по аліментах є предметом виконавчого провадження у зв"язку з чим, в даній частині позову слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до вимог ст. 88 КПК України Що стосується заперечень відповідача, то суд відхиляє такі, оскільки ним не надано жодного доказу того, що аліменти ним сплачувалися. Покликання на покази свідків, суд відхиляє, оскільки відповідач не забезпечив перед судом належним чином оформленої заяви, як це передбачено ст. 136 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 та ст. 60 ЦПК України, обов"язок доказування покладається на сторін. Разом з тим, відповідач в судові засідання не прибував, заяви про слухання справи у його відсутності не надав. На підставі викладеного,

Outcome: approved