Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] 26.10.2015 р. звернулись з позовом в суд до відповідачів [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря 2014», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідку дорожньо-транспортної пригоди, яка потягла смерть фізичної особи, в наступному збільшивши позовні вимоги, в якому просять стягнути в солідарному порядку з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання батька [PERSON], смерть якого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [INFO], в сумі 3383,00 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді витрат на спорудження пам'ятника на могилі загиблого батька [PERSON] в сумі 9200,00 грн.; стягнути в солідарному порядку з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] та [PERSON] компенсаційну виплату за умовами договору страхування відповідно до страхового полісу від 25.07.2008 р. серія ОНВ №0278694 обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті в сумі по 25500,00 грн. на кожного на загальну суму в межах страхового полісу 51000,00 грн.; стягнути з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] та [PERSON] моральну (немайнову) шкоду за загибель [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце [INFO], в розмірі по 55000,00 грн. на кожну особу на загальну суму 220000,00 грн.; покласти суму франшизи солідарно на ТОВ «Зоря 2014» та [PERSON] Свої вимоги мотивують тим, що 27.12.2008 року близько 14 год. 30 хв. в районі 67 км автодороги Харків-Охтирка Богодухівського району Харківської області сталося зіткнення автомобіля марки «ГАЗ-53» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-2109» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Врезультаті дорожньо-транспртної пригоди водій автомобіля «ГАЗ-53» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на міцсі події. По факту ДТП слідчим управлінням ГУМВС України в Харківській області була порушена кримінальна справа №57080869 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка була провадженняи закрита постановами відносно [PERSON] відповідно за п. 2 ст.6 КПК України, а відносно [PERSON] за п.8 ст.6 КПК України (в редакції закону 1960 р.). В постанові про закриття кримінальної справи обставини дорожньо-транспортної пригоди перекручені і не відповідають фактичним обставинам справи. Вони (позивачі) неодноразово оскаржували постанови про закриття кримінальної справи. Однак після скасування прокуратурою даних постанов, кримінальна справа знову закривалась. Вважають, що дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водія [PERSON] внаслідок небезпечного маневрування автомобіля «ВАЗ-2109» під керуванням водія [PERSON], який виїхав в бік зустрічної смуги руху, що було повязано з невиконанням водієм [PERSON] п.п. 10.1, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що створило небезпечну дорожню обстановку і, відповідно, з технічної точки зору, перебуває в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-3-42/12 від 27.06.2012 року. Крім того, згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи №10 від 25.03.2009 р. в автомобілі «ВАЗ-2109» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП були відсутні тормозні колодки, тобто водій [PERSON] керував транспортним засобом з порушенням вимог ПДР України. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується також висновком транспортно-трасологічної експертизи №9 від 10.03.2009 р. та висновком експертизи № 405/13202/15 від 15.05.2015 року. [PERSON] не надав докази відсутності своєї вини у Дорожньо-транспортній пригоді. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 23.02.2011 року встановлено факт проживання позивачки [PERSON] однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1986 по. [INFO] з [PERSON] та факт перебування [PERSON] на утриманні померлого [PERSON] Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] Позивачем [PERSON] було понесено витрати на поховання [PERSON] у сумі 3383,00 грн. та на спорудження надгробного памятника померлому [PERSON] у сумі 9200,00 грн. На момент ДТП [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Зоря-2014» та загинув під час виконання трудових обовязків. САЗТ «Зоря» як роботодавцем було застраховано водія [PERSON] від нещасного випадку на транспотрі у ВАТ «Національна страхова компанія «Оранта» згідно полісу серія ОНВ №0278694 від 25.07.2008 р. обовязкового особистого страхування водіїв від нещасного випдку на транспорті. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли [PERSON] та [PERSON], а юридично оформив син [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 27.12.2008 року з участю водія [PERSON], визнано нещасним випадком на виробництві та у звязку з цим [PERSON] як члену сімї загиблого на виробництві призначені та виплачені соціальні виплати відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинило втрату працездатності» від 29.09.1999 р. Однак витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, які поніс позивач [PERSON], йому не відшкодовано, тому просять стягнути в солідарному порядку з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання батька [PERSON], смерть якого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [INFO], в сумі 3383,00 грн.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді витрат на спорудження пам'ятника на могилі загиблого батька [PERSON] в сумі 9200,00 грн. Після ДТП позивачі звернулись до ВАТ «Національна страхова компані «Оранта» щодо срахового випадку, але виплати за застраховим випадком не проведені. Тому просить стягнути в солідарному порядку з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] та [PERSON] компенсаційну виплату за умовами договору страхування відповідно до страхового полісу від 25.07.2008 р. серія ОНВ №0278694 обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті в сумі по 25500,00 грн. на кожного на загальну суму в межах страхового полісу 51000,00 грн. Смертю [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди позивачам [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода, що полягає в перенесених внутрішніх моральних та психологічних переживаннях, у звязку з загибеллю близької людини- батька та чоловіка. Тому просять стягнути з [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, ТОВ «Зоря 2014» на користь [PERSON] та [PERSON] моральну (немайнову) шкоду за загибель [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце [INFO], в розмірі по 55000,00 грн. на кожну особу на загальну суму 220000,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Тризна Є.М. в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. В письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] зазначив, що докази, на які посилаються позивачі в обгрунтування своїх позовних вимог, викривлені та трактуються позивачами на власний розсуд. [INFO] дійсно мав місце факт дорожньо-транспортної пригоди за його ([PERSON]) як водія участі та участі водія [PERSON] За даним фактом порушена кримінальна справа № 57080869 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і яка остаточно 11.11.2011 року була закрита відносно нього ([PERSON]) на підставі ст.6 п.2 КПК України (за відсутності складу злочину), а відносно [PERSON] за ст. 6п.8 КПК України (в звязку зі смертю обвинуваченого). Тобто винним в ДТП визнано саме [PERSON] На теперішній час жодного судового рішення, згідно з яким він ([PERSON]) був би визнаний винним у скоєнні кримінального чи адміністративного правопорушення, не існує. Постанова слідчого обгрунтовується автотехнічними експертизами, в тому числі і комісійними, трасологічними експертизами Експертизами надано оцінку несправностям його автомобіля та зроблено висновок, що ці несправності з технічної точки зору, не знаходяться в причинному звязку з наслідками ДТП. Просить в позові [PERSON] та [PERSON] до нього ([PERSON]) відмовити. Представник відповідача - ТОВ «Зоря 2014» - Литвин О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позовні вимоги, предявлені [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Зоря 2014», не підлягають задоволенню, так як ні прямої, ні опосередкованої вини товариства у ДТП, що сталася 27.12.2008 року, немає. Атомобіль «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] був повністю технічно справним. Підприємством АТЗТ «Зоря» (правонаступником якого є ТОВ «Зоря 2014») було застраховано як водія за полісом обовязкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, так і цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, [PERSON] пройшов медичний огляд та був проінструктований з питань охорони праці. Водій [PERSON] загинув в ДТП, керуючи транспортним засобом, і відповідно до матеріалів кримінальної справи № 57080869 саме він винний в цьому ДТП. Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - Скринька Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що між НАСК «Оранта» та САЗТ «Зоря» був укладений договір обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті (поліс ОНВ №0278694 від 24.07.2008 р.), згідно якого страхувальником - САТЗТ «Зоря» було застраховано життя, здоровя та працездатність водія [PERSON] на період з 25.07.2008 р. по 29.07.2009 р., страхова сума на одного застрахованого - 51000,00 грн. Зазначений договір укладений у відповідності до вимог постанови КМУ від 14.08.1996 р. № 959 «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті». Відповідно до п. 7 Положення страховим випадком є: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті. Страховики виплачують страхові суми: а) у разі загибелі або сметрі застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті сімї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 відсотків страхової суми. ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачено позивачу [PERSON], який є спадкоємцем померлого [PERSON], страхове відшкодування в сумі 51000,00 грн. за страховим полісом ОНВ №№ 0278694 від 25.07.2008 р., що підтверджується платіжним дорученням від 29.04.2016 року №22614. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника, а також моральної шкоди, не підлягають задоволенню, так як відсутня вина НАСК «Оранта» для застосування відповідальності за шкоду, передбачену ст.ст. 1167, 1168, 1201 ЦК України, НАСК «Оранта» не є заподіювачем шкоди. Крім того, відповідно до п.7 Постанови КМУ від 14.08.1996 р. № 959 «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», яка регулює правовідносини, які склались між НАСК «Оранта» та позивачами, передбачено виплату страхової суми в разі настання страхового випадку; відшкодування витрат на поховання чи моральної шкоди вказаною постановою не передбачено. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Грабова О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відсутні докази вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася [INFO], в результаті якої помер [PERSON] Крім того, позивачі не зверталися до МТСБУ з підстав, визначених в ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», з повідомленням про ДТП та з заявами про виплату страхового відшкодування, тому у суду відсутні підстави для стягнення коштів з МТСБУ у судовому порядку. Також відсутні підстави для стягнення в солідарному порядку з МТСБУ шкоди, оскільки Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не передбачено такий спосіб захисту особи, потерпілої в ДТП, як солідарна відповідальність МТСБУ з особою, винною в ДТП перед потерпілим. Крім того, відповідно до п.41.3 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. Крім того, до матеріалів справи не задано письмових доказів про граничну вартість стандартного памятника та огорожі в даній місцевості, що виключає можливіст визначити суму збитку. Також законодавством не передбачено обовязку саме МТСБУ відшкодовувати моральну шкоду. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Охтирка Сумської області - Бутко О.В. в судовому засіданні пояснив, що 25.03.2011 р. [PERSON] звернулась із заявою до відділення Фонду з проханням призначити їй страхові виплати як особі, яка втратила годувальника. Підставою для призначення їй страхових виплат був акт №1 про нещасний випадок на виробництві від 30.11.2010 р., складений Управлінням Держгірпромнагляду по Сумській області, та рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2011 р. по справі № 2-о-22/2011, яким було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні померлого. 25.03.2011 р. постановою відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка [PERSON] було призначено одноразову страхову виплату на сімю в розмірі 64289,40 грн. та 12857,88 грн. одноразової допомоги як особі, яка перебувала на його утриманні. 25.03.2011 р. [PERSON] також було призначено щомісячну страхову виплату, як особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого щомісяця починаючи з [INFO] Зазначені виплати були призначені у відповідності до ст. 33, частин 7,9 ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Просить вирішити позов на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає. Що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2008 року близько 14год.30 хв. в районі 67 км + 100км автодороги «Харків-Охтирка» Богодухівського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER], який належить АТЗТ «Зоря», під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо- транспортної пригоди водій [PERSON] помер на місці події від отриманих травм. Водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Встановлено, що 29.12.2008 р. ст. слідчим відділу розслідувань ДТП ГУМВС України в Харківській області Афонським М.В. була порушена кримінальна справа № 57080869 по факту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася [INFO] близько 14 год.30 хв. в райні 67км+100км автодороги «Харків-Охтирка» Богодухівського району Харківської області з участю автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] за ознаками ст.286 ч.2 КК України. Встановлено, що постановою ст. слідчого відділу розслідувань ДТП ГУМВС України в Харківській області Афонським М.В. від 25.03. 2009 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно водія автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину ст.6 п.2 КПК України (1960 р.). Постановою слідчого відділу розслідувань ДТП ГУМВС України в Харківській області Майборода С.С. від 11.11.2011 р. кримінальна спрва № 57080869 по факту ДТП з участю водіїв [PERSON] та [PERSON] по ч. 1 ст.286 КК України була провадженням закрита на підставі ст.6 п.8 КПК України у звязку зі смертю виновної особи - [PERSON] Згідно п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року - відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2008 року близько 14год.30 хв. в районі 67 км + 100км автодороги «Харків-Охтирка» Богодухівського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER], який належить АТЗТ «Зоря», під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Водій [PERSON], грубо порушуючи Правила дорожнього руху України: -п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; -п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; -п.10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявивши неуважність, змінив напрямок руху автомобіля вліво, не впевнившись в безпеці свого маневру, і частково виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Дії водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON], які не відповідають вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному звязку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою та наставшими наслідками. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] помер на місці події від отриманих травм. Водію автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потягли тривалий розлад здоровя. Дані обставини підтверджуються доказами, здобутими під час розслідування кримінальної справи № 57080869 і дослідженими в судовому засіданні: Протоколом огяду місця події від 27.12.2008 р.зі схемою та фототаблицею, в якому були зафіксовані обставини дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження, які отримали автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стан та характеристика проїзної частини, сліди дорожньо-транспортної пригоди. Висновком судово-медичної експертизи №7-Бг/09 від 16.01.2009 р., згідно якого причиною смерті [PERSON] є відкрита черепно-мозкова травма з вдавленим переломом кісток черепа, крвовиливами під оболонки мозку, забоєм-струсом головного мозку. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті впливу тупих твердих предметів і могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди від впливу частин салону автомобіля у особи, що знаходилась в салоні. Копією свідоцтва про смерть від 30.12.2008 р. серія І-БП № 097908, згідно якого смерть [PERSON] настала [INFO]. Висновком судово-медичної експертизи №11-Бг/09 від 05.02.2009 р., згідно якого [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді ушиблено-рваної скальпованої рани області лівого колінного суглобу, відкритого багатооскольчатого перелому надколінника з розривом звязки надколінника, що відносяться до середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоровя і могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди від впливу частин салону автомобіля у особи, що знаходиться всалоні. Висновком транспортно- трасологічної експертизи №9 від 10.03.2009 року, згідно якої в момент первинного контакту автомобіль «ГАЗ-53» під керуванням водія [PERSON] лівою боковою частиною був повернутий до лівої бокової частини автомобіля «ВАЗ-2109» під керуванням водія [PERSON] Кут між продольними вісями автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] в момент первинного контакту був близьким до 180 градусів. Місце зіткнення автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] розташовувалось на проїзній частині в районі осипу пластмаси та частин кузова між автомобілями «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] в кінцевому їх положенні. Висновком автотехнічної експертизи № 10 від 25.03.2009 року, згідного якого на момент ДТП рульове керування та ходова частина автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] знаходились в технічно справному та робочому стані. На момент ДТП робоча тормозна система автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] знаходилась в технічно несправному, але в робочому стані через відключення трубопроводів, що живлять робочі тормозні циліндри задніх коліс і встановлення заглушок в місцях їх підключення до голвного тормозного циліндра, а також відсутності тормозних колодок в тормозному механізмі заднього правого колеса. Висновком автотехнічної експертизи № 11 від 25.03.2009 року, згідного якого на момент ДТП рульове керування, робоча тормозна система і ходова частина автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] знаходились в технічно працездатному стані. Висновком автотехнічної експертизи №263 від 24.03.2009 р., згідно якої в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України і знаходились з технічної точки зору в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] не вбачаються невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились би в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Висновком комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області по кримінальній справі №57080869, згідно якої: кут між продольними вісями автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] в момент первинного контакту був близьким до 180 градусів. Місце зіткнення автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] розташовувалось на проїзній частині в райні осипу пластмаси та частин кузова між автомобілями «ГАЗ-53» та «ВАЗ-2109» в їх кінцевому положенні. Покази водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] в тій частині, що його автомобіль при гальмуванні рухався прямолінійно, не позбавлені технічної спроможності. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України Дії водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходились в причинному звязку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом екстренного гальмування з зупинкою автомобіля до місця зіткнення. В діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились би в причинному звязку в виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору несправність тормозної системи автомобіля «ВАЗ-2109», що полягає в непрацездатності тормозних механізмів задніх коліс, не знаходились в причинному звязку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, досліджені судом докази свідчать про те, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася тільки з вини водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] Доводи позивачів про те, що дорожньо-транспорна пригода [INFO] близько 14 год.30 хв. в райні 67км+100км автодороги «Харків-Охтирка» Богодухівського району Харківської області з участю автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті якої водій [PERSON] помер на місці події від отриманих травм, сталась з вини водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON], - суд не бере до уваги, так як позивачі не надали доказів на їх підтвердження. Доводи позивачів про те, що висновки експертиз по кримінальній справі були проведені на підставі неправдивих показів водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON], який, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне ДТП, переклав всю вину на [PERSON], скориставшись тим, що водій автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] загинув, - суд не бере до уваги, так як згідно висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, - покази водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] в тій частині, що його автомобіль при гальмуванні рухався прямолінійно, не позбавлені технічної спроможності. Крім того, доказів про те, що покази водія [PERSON] є неправдивими, позивачі не надали. Посилання позивачів в обгрунтування своїх доводів про винуватість [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди на висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 9 від 10.03.2009 р., згідно якого на момент ДТП автомобіль «ВАЗ-2109» мав несправності в тормозних механізмах задніх коліс, - суд не бере до уаваги, так як згідно висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, - при непрацюючих тормозних механізмах задніх коліс автомобіля «ВАЗ-2109» уповільнення даного автомобіля при гальмуванні буде менше, ніж у такого ж автомобіля з технічно справною робочою тормозною системою, що вплине на збільшення відстані, необхідної для зупинки автомобіля у випадку його гальмування. При проведенні розрахунку експерти виходили з умов, що робоча тормозна система автомобіля «ВАЗ-2109» знаходилась в технічно справному стані. Так як навіть при цій умові водій автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] з моменту виникнення нбезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом екстренного гальмування з зупинкою автомобіля до місця зіткнення, то, відповідно, несправність тормозної системи автомобіля «ВАЗ-2109», що полягає в непрацездатності тормозних механізмів задніх коліс, з технічної точки зору, не знаходились в причинному звязку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Висновок судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-3-42/12 від 27.06.2012 року, на який посилаються позивачі в обгрунтування своїх позовних вимог, відповідно до якого дорожньо-транспортна пригода виникла з вини водія [PERSON] внаслідок небезпечного маневрування автомобіля «ВАЗ-2109» під керуванням водія [PERSON]. в бік зустрічної смуги руху, що було повязано з невиконанням водієм [PERSON] п.п. 10.1, 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що створило небезпечну дорожню обстановку і, відповідно, з технічної точки зору, перебувають в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, - суд не може взяти до уваги з наступних підстав. Даний висновок експерта №1-3-42/12 від 27.06.2012 року про винуватість [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді грунтується на його (експерта) висновку про механізм дорожньо-транспортної пригоди, який полягає в тому, що в районі 67 км автодороги Харків-Охтирка Богодухівського району Харківської області автомобіль ВАЗ-2109 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], рухаючись назустріч автомобілю ГАЗ-53 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], почав зміщуватися в стані бічного заносу, який не пов'язаний виключно з технічим станом авто, ліворуч по ходу руху в напрямку зустічної смуги. В послідуючий момент часу відбулось зіткнення автомобілів ВАЗ та ГАЗ в районі осьової лінії дорожньої розмітки на ділянці проїзної частини в межах зафіксованої ділянки осипу уламків пластмаси і відокремлених частин транспортних засобів та між кінцевим положенням транспортних засобів. Причому до моменту зіткнення втомобіль ГАЗ рухався в межах своєї смуги руху і в момент первинного контакту автомобіль ВАЗ лівою передньою стійкою даху контактував із лівим переднім кутом платформи вантажної цистерни автомобіля ГАЗ, при цьому кут між їх поздовжними вісями був меншим за 180 градусів і міг становити щонайменше 170 градусів. Однак такий висновок експерта про механізм дорожньо-транспортної пригоди не грунтується на обєктивних обставинах справи, оскільки у справі відсутні докази того, що автомобіль ВАЗ-2109 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], рухаючись назустріч автомобілю ГАЗ-53 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], почав зміщуватися в стані бічного заносу ліворуч по ходу руху в напрямку зустічної смуги, і що до моменту зіткнення автомобіль ГАЗ рухався в межах своєї смуги руху. Навпаки, згідно висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, встановлено, що кут між продольними вісями автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] в момент первинного контакту був близьким до 180 градусів. Місце зіткнення автомобілів «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] та «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] розташовувалось на проїзній частині в райні осипу пластмаси та частин кузова між автомобілями «ГАЗ-53» та «ВАЗ-2109» в їх кінцевому положенні. Покази водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] в тій частині, що його автомобіль при гальмуванні рухався прямолінійно, не позбавлені технічної спроможності. Також згідно висновку даної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р. величина кута між продольними вісями автомобілів «ВАЗ-2109» та «ГАЗ-53» в момент зіткнення не впливає на висновки даної експертизи (а.с 224 матеріалів криміналної справи № 57080869). Висновок судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-3-42/12 від 27.06.2012 року про те, що наявні технічні несправності гальм задніх коліс автомобіля ВАЗ р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], повязані з відключенням трубопроводів робочих гальмівних циліндрів задніх коліс і встановленні заглушок в місцях їх підключення до головного гальмівного циліндру, могли сприяти заносу автомобіля за умови його руху по криволінійній траекторії в момент застосування гальмування і за таких обставин могли бути технічною причиною виникнення ДТП, - суд не бере до уваги, так обєктивних даних про рух автомобіля ВАЗ р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] по криволінійній траекторії в момент застосування гальмування матеріали справи не містять. Крім того, такий висновок спростовується висновком комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, згідно якої само по собі гальмування технічно справного автомобіля, або автомобіля з непрацюючими тормозними механізмами задніх коліс, не може викликати занос автомобіля. Для виникнення заносу додатково необхідні наступні умови: різний тиск повітря в шинах передніх коліс, рух автомобіля по криволінійній траекторії в момент початку гальмування, різний коефіцієнт зчеплення правих і лівих коліс з дорожнім покриттям при гальмуванні. Таким чином, при відсутності вказаних вище додаткових умов, покази водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON], в тій частині, що його автомобіль при гальмуванні рухався прямолінійно, не позбавлені технічної спроможності. Враховуючи викладене, висновок судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1-3-42/12 від 27.06.2012 року суд не може взяти до уваги, так він грунтується на припущеннях, які обєктивно не підтверджені матеріалами справи. Висновок судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №405/13202/15 від 15.05.2015 року, на який посилаються позивачі як на доказ в підтвердження вини відповідача [PERSON] у виникненні ДТП, містить два варіанти механізму зіткнення автомобілів: варіант А (зіткнення внаслідок виїзду автомобіля ВАЗ на бік зустрічного руху) і варіант Б (зіткнення внаслідок попереднього маневру автомобіля ГАЗ на бік зустрічного руху зі спробою наступного його повернення.на праву смугу). При цьому, згідно даного висновку, немає обєктивних причин визнати будь-який з викладених вище варіантів зіткнення технічно неспроможним. Однак суд не може взяти до уваги вказаний вище висновок експертизи, так як, у даному висновку зазначено, що в категоричній формі формулювання висновку стосовно механізму зіткнення потребує натурного дослідження характеру та локалізації наявних механічних пошкоджень обох транспортних засобів (до їх усунення), а також аналізу достовірності зафіксованої при огляді місця події слідової інформації, що на даний час є неможливим. Враховуючи викладене, суд кладе в основу рішення суду висновок комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області по кримінальній спаві № 57080869, так як даний висновок складений на підставі обєктивно встановлених обставин справи, зафіксованих в протоколі огляду місця події від 27.12.2008 р. зі схемою та фототаблицею, наявної слідової інформації, технічного стану автомобілів на момент ДТП, який встановлений висновками автотехнічних експертиз № 10 від 25.03.2009 р. та № 11 від 25.03.2009 р. Судом встановлено, що померлий [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.12.2008 року, управляв джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] в силу трудових відносин з володільцем цього джерела - АТЗТ «Зоря» (правонаступником якого є ТОВ «Зоря 2014»). Даний факт підтверджується водійським посвідченням водія [PERSON] серія [NUMBER] від 24.10.1978 р.; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 15.11.2001 р., згідно якого власником транспортного засобу - вантажного автомобіля ГАЗ-53 з цистерною р.н. [NUMBER], 1992 року випуску, є сільськогосподарське АТЗТ «Зоря»; медичною довідкою щодо придатності [PERSON] до керування транспортним засобом серія 2МДИ № 881524; копією трудової книжки [PERSON] від 09.04.1969 р.; копією наказу САТЗТ «Зоря» від 02.01.2008 р. про закріплення транспортного засобу - автомобіля ГАЗ-53 р.н. [NUMBER] за [PERSON]; подорожнім листом вантажного автомобіля ГАЗ-53 р.н. [NUMBER] від 26.12.2008 р. Згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( поліс № ВВ / 8886677) - сільськогосподарським АТЗТ «Зоря» в ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» застраховано цивільно-правову відповідальність на період з 20 листопада 2008 року до 19 листопада 2009 року на забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «ГАЗ-53» д.н. [NUMBER]. Крім того, встановлено, що згідно договору обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті (поліс ОНВ № 0278694) страхувальником - САТЗТ «Зоря» було застраховано життя, здоровя та працездатність водія [PERSON] на період з 25.07.2008 р. по 29.07.2009 р., страхова сума на одного застрахованого - 51000,00 грн. Встановлено, що 29.12.2008 р. САТЗТ «Зоря» звернулось зо НАСК «Оранта» з письмовою заявою про здійснення страхової виплати за договором страхування від нещасних випадків серія ОНВ №0278694 від 24.07.2008 р. у звязку з ДТП, що сталася [INFO], внаслідок якої водій автомобіля «ГАЗ-53» помер на місці події. Встановлено, що 18.03.2013 р. позивач [PERSON] звернувся до НАСК «Оранта» з письмовою заявою про здійснення страхової виплати за договором страхування від нещасних випадків серія ОНВ №0278694 від 24.07.2008 р. у звязку з ДТП, що сталася [INFO] Встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 03.09.1987 р. Листом від 18.11.2015 року НАСК «Оранта» повідомило [PERSON] про те, що для прийняття рішення про виплату йому страхового відшкодування по страховому полісу ОНВ №0278694 від 25.07.2008 р. за подією, що мала місце 27 грудня 2008 р., йому необхідно надати свідоцтво про право на спадщину за страхови полісом ОНВ № 0278694 від 25.07.2008 р. на суму страхового відшкодування у розмірі 51000,00 грн. Встановлено, що 03.02.2016 року [PERSON] державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Багацькою О.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на спадкове майно, що складається з виплат страхового відшкодування за страховим полісом обовязкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті ОНВ №№ 0278694 від 25.07.2008 р. на суму страхового відшкодування у розмірі 51000,00 грн. 04.02.2016 року позивачем [PERSON] вказане свідоцтво про право на спадщину на суму виплат страхового відшкодування за страховим полісом ОНВ №№ 0278694 від 25.07.2008 р. було направлено на адресу ПАТ «НАСК «Оранта». Встановлено також, що в процесі розгляду даної справи ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачено позивачу [PERSON] страхове відшкодування в сумі 51000,00 грн. за страховим полісом ОНВ №№ 0278694 від 25.07.2008 р., що підтверджується платіжним дорученням від 29.04.2016 року №22614. Встановлено також, що під час вчинення ДТП 27.12.2008 року року близько 14 год. 30 хв. водій [PERSON] керував легковим автомобілем «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] , маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії [NUMBER] від 31.07.2001р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу легкового автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] , 1990 року випуску серія [NUMBER], згідно якого власником даного транспортного засобу є відповідач [PERSON] Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] [PERSON] не була застрахована, що підтверджується листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 04.11.2015 року, згідно якого в центалізованій базі даних МТСБУ станом на 27.12.2008 року договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений по відношенню до транспортного засобу «ВАЗ-2109» д.н. [NUMBER], відсутній. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2011 р., що набрало законної сили, встановлено факт проживання позивача [PERSON] та [PERSON] однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1986 року по [INFO] Встановлено факт перебування [PERSON] на утриманні померлого [PERSON] Згідно листа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадікв на виробництві та професійних захврювань України у м. Охтирка від 01.03.2016 р. - 25.03.2011 р. [PERSON] звернулась із заявою до відділення Фонду з проханням призначити їй страхові виплати як особі, яка втратила годувальника. Підставою для призначення їй страхових виплат був акт №1 про нещасний випадок на виробництві від 30.11.2010 р., складений Управлінням Держгірпромнагляду по Сумській області, та рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2011 р. по справі № 2-о-22/2011, яким було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні померлого. 25.03.2011 р. постановою відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка [PERSON] було призначено одноразову страхову виплату на сімю в розмірі 64289,40 грн. та 12857,88 грн. одноразової допомоги як особі, яка перебувала на його утриманні. 25.03.2011 р. [PERSON] також було призначено щомісячну страхову виплату, як особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого - в сумі 535,75 грн. щомісяця починаючи з [INFO] Зазначені виплати були призначені у відповідності до ст. 33, частин 7,9 ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». В подальшому у відповідлності до ч. 2 ст.29 даного Закону кожного року станом на 01 березня проводиться перерахунок щомісчних страхових виплат і відповідно страхові виплати [PERSON] становили 569,50 грн. - 2009 р., 569,50 - 2010р., 627,59 грн.- з 01.03.2011 р., 738,04 грн. - 2012 р., 848,01 грн. - 2013р., 915,00 грн. - 2014 р., 915,00 грн. - 2015 р. Згідно довідки від 19.10.2015 р. відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадікв на виробництві та професійних захворювань - відділенням ВД ФССНВ у м. Охтирка [PERSON] не проводило відшкодування витрат на поховання. Згідно п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року - Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року - особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно ч.2 ст..1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів. Згідно ст..1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України, якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. - страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно положень ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до п.п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова), відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Відповідно до п.п. 39.2.1., п.39.2 ст. 39 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Стаття 41 ЗакнуУкраїни «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає підстави виплати страхового відшкодування потерпілим особам за рахунок коштів централізованих страхових резервних фондів. Зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином, якщо цивільно-правова відповідальність особи на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то саме МТСБУ повинно відшкодувати шкоду особам, які мають право на її відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року - особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Отже, у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується за принципом вини. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.59 ЦКП України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачі та їх представник не довели, що шкода під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце [INFO] з участю автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER], який належить АТЗТ «Зоря», під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], завдана з вини [PERSON] Згідно висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3940/327 від 22.06.2010 р., виконаної експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса та експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, в діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились би в причинному звязку в виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, так як в судовому засіданні встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 27.12.2008 року сталася тільки з вини водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення з [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] в солідарному порядку матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання батька [PERSON] в сумі 3383,00 грн., витрат на спорудження пам'ятника на могилі загиблого батька [PERSON] в сумі 9200,00 грн. та моральної (немайнової) шкоди за загибель [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди в розмірі по 55000,00 грн. на кожну особу на загальну суму 220000,00 грн. - не підлягають задоволенню. Так як в процесі розгляду даної справи ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу [PERSON], який є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, що складається з виплат страхового відшкодування за страховим полісом обовязкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті ОНВ № 0278694 від 25.07.2008 р. на суму страхового відшкодування у розмірі 51000,00 грн., було виплачено страхове відшкодування в сумі 51000,00 грн. за страховим полісом ОНВ №№ 0278694 від 25.07.2008 р., що підтверджується платіжним дорученням від 29.04.2016 року №22614, то вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь [PERSON] та [PERSON] компенсаційної виплати за умовами договору страхування відповідно до страхового полісу від 25.07.2008 р. серія ОНВ №0278694 обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті в сумі по 25500,00 грн. на кожного на загальну суму в межах страхового полісу 51000,00 грн. - не підлягають задоволенню. Позивачами [PERSON] та [PERSON] було заявлено позов про стягнення в солідарному порядку на користь [PERSON] та [PERSON] компенсаційної виплати за умовами договору страхування відповідно до страхового полісу від 25.07.2008 р. серія ОНВ №0278694 обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті в сумі по 25500,00 грн. на кожного на загальну суму в межах страхового полісу 51000,00 грн. також до відповідачів Моторного (транспортного) страхового бюро України та ТОВ «Зоря 2014». Суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, так як Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено, що Моторне (танспортне) страхове бюро України несе відповідальність за договорами обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті. Крім того, не передбачена така відповідальність і страхувальника за договором обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті - САТЗТ «Зоря» (правоноступником якого є ТОВ «Зоря 2014). Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника, а також моральної шкоди, не підлягають задоволенню, так як відсутня вина НАСК «Оранта» для застосування відповідальності за шкоду, передбачену ст.ст. 1167, 1168, 1201 ЦК України, НАСК «Оранта» не є заподіювачем шкоди. Крім того, відповідно до п.7 Постанови КМУ від 14.08.1996 р. № 959 «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», яка регулює правовідносини, які склались між НАСК «Оранта» та позивачами, передбачено виплату страхової суми в разі настання страхового випадку; відшкодування витрат на поховання чи моральної шкоди вказаною постановою не передбачено. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Зоря 2014» про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника, а також моральної шкоди, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст..1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Встановлено, що 30.11.2010 р. Управлінням Держгірпромнагляду по Сумській області був складений акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, згідно якого дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 27.12.2008 року з участю автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER], який належить АТЗТ «Зоря», під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-2109» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], визнана нещасним випадком, повязаним з виробництвом. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про відсутність вини ТОВ «Зоря 2014» у настанні нешасного випадку на виробництів, внаслідок якого загинув працівник підприємсва [PERSON] Так, актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 30.11.2010 р. встановлено, що особою, яка допустила порушення законодавства про працю, є водій [PERSON], з вини якого настала дорожньо-транспортна пригода. З акту вбачається, що [PERSON] пройшов медичний огляд та був проінструктований з питань охорони праці. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №11 від 25.03.2009 р., проведеної по кримінальній справі № 57080869, на момент ДТП рульове управління, робоча гальмівна система і ходова частина автомобіля «ГАЗ-53» р.н. [NUMBER] знаходились в технічно справному стані. Таким чином, в судовому засіданні встановлено відсутність вини ТОВ «Зоря 2014» у настанні нещасного випадку на виробництів, внаслідок якого загинув працівник підприємсва [PERSON] Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 27.12.2008 року сталася тільки з вини водія автомобіля «ГАЗ-53» [PERSON] За таких обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Зоря 2014» про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника, а також моральної шкоди необхідно залишити без задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 999, 1166, 1167, 1168, 1187, 1188, 1194, 1201 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року,

Outcome: dismissed