Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Будьоннівського райсуду м. Донецька з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 6758000,00 грн. та судових витрат в розмірі 8 тис.грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 17 січня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, про що відповідачем було видано розписку від 17.01.2006 р. про отримання ним грошових коштів в сумі 120 тисяч доларів США для вирішення останнім виробничих та соціально-побутових питань. В грудні місяці 2006 року відповідач повідомив позивача, що у нього тяжке фінансове становище і він не в змозі повернути йому вказаний борг за договором позики. Але, відповідач запевнив позивача, що гроші він поверне, як тільки вони позивачу знадобляться, з чим позивач погодився. За пропозицією відповідача позивач за договором купівлі-продажу від 28.12.2006р. придбав базу відпочинку "[INFO]", що розташована по [ADDRESS], про що свідчить реєстрація вищеназваного договору Комунальним підприємством "Якимівське бюро технічної інвентаризації" 09.02.2007 р., реєстраційний №17301029, та що підтверджується витягом Комунального підприємства "Якимівське бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13513301 від 09.02.2007року. В 2011 році відповідач [PERSON] умовив позивача надати йому довіреність на розпорядження вищезазначеною базою відпочинку. 17 червня 2011 року позивач видав відповідачу довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом, і за якою відповідач мав право розпоряджатись (продати, здати в оренду...) належною позивачу вище зазначеною базою відпочинку. Наприкінці 2011 року позивач знову звернувся до відповідача з вимогою повернути йому борг, але останній знову послався на тяжке фінансове становище і попросив відстрочити його повернення, а також ще надати йому додаткові кошти за договором позики. 16 січня 2012 року відповідач знову отримав від позивача гроші в розмірі 1млн.800 тис.грн., про що написав особисто розписку від тієї ж дати. З червня 2012 року позивач в черговий раз повідомив відповідача про його зобов'язання повернути борг, а відповідач звіряв його, що поверне борг найближчим часом. В лютому місяці 2013 року позивачу стало відомо від відповідача, що база відпочинку "[INFO]" продана ним за довіреністю за 4 млн.грн. і відповідач знову завірив позивача про повернення боргу найближчим часом. Після цього відповідач почав ігнорувати позивача, на телефонні дзвінки не відповідав, почав уникати зустрічей з позивачем і взагалі будь якого спілкування. На час подання позову до суду курс НБУ за 100 доларів США становив 799 грн., тобто 120 тис. доларів складає 958 800 грн. З урахуванням вартості бази відпочинку "[INFO]" у 4 млн.грн., отриманих відповідачем 1мл.800 тис.грн. по розписці, сума боргу на думку позивача складає 6 млн. 758 тис.грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, позивач користувався послугами фахівця в галузі права [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 20 грудня 2013 і здійснив їй оплату за юридичні послуги в сумі 8 тис.грн., які він також просить стягнути з відповідача на його користь. В подальшому позивач [PERSON] змінив свої позовні вимоги і просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь за вказаними вище договорами позики не 6млн.758 тис.грн., а 4 млн.839 тис.293 грн., з урахуванням того, що курс НБУ за 100 доларів США на час подання позову до суду складав 992 грн. і 120 тис. доларів США складає 1 млн.190 тис.400 грн., а також враховуючи, що вартості бази відпочинку "[INFO]" відповідачем була продана за 1 млн.848 тис.893 грн. Після цього позивач [PERSON] відмовився від частини позову щодо стягнення з відповідача [PERSON] на його користь вартості бази відпочинку "[INFO]" в розмірі 1 млн.848 тис.893 грн., про що надійшла від нього заява, і судом постановлена ухвала про залишення позову позивача в цій частині без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились. Від них надійшли до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з'являється, про причини неявки суд не повідомляє, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутність. Разом із цим, суд вважає, що відповідач [PERSON] був своєчасно повідомлений про час та день розгляду справи, про що свідчить оголошення про його виклик в судове засідання в засобах масової інформації - газетах. Тому, справа розглянута в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст.1046,1049 ЦК країни, за договором позики одна сторона/ позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому у строк та порядок, що встановлені договором. До матеріалів справи приєднана розписка від імені [PERSON] про отримання ним від позивача [PERSON] 16 січня 2012 року 1 млн.800 тис.грн., в котрій відсутній строк повернення боргу, а за ч.2 ст.1047 ЦКУ на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (а.с.9). Але, відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором позики не встановлений строк повернення позики або це строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено законом. Позивачем [PERSON] суду надане повідомлення на адресу відповідача [PERSON] від 21 жовтня 2013 року про отримання останнім 29 жовтня 2013 року претензії на 2х аркушах щодо повернення йому суми боргу (а.с.11). Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен був повернути позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 млн.800 тис.грн. за договором позики від 16 січня 2012 року не пізніше 29 листопаду 2013 року і позивач [PERSON] у строках позовної давності, котра обчислюється саме з дати 29 листопаду 2013 року, правомірно звернувся до суду з вказаним позовом. Оскільки, відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за договором позики від 16 січня 2012 року 1 млн.800 тис.грн. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] щодо поновлення строку позовної давності для звертання до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 120 тис. доларів США, що за курсом НБУ складає 1 млн.190 тис.400 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. До матеріалів справи приєднана розписка від імені відповідача [PERSON], відповідно до якої він отримав 17 січня 2006 року від позивача [PERSON] 120 тис. доларів США за позикою строком на 1 рік(а.с.10), тобто відповідач повинен був повернути позивачу вказану суму 17 січня 2007 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом 21 січня 2014 року, тобто через 7 років після закінчення строку повернення позики відповідачем [PERSON], і в своїй заяві (а.с.6) мотивує причину пропуску строку тум, що відповідач посилався на тяжке фінансове становище і просив відстрочити повернення грошових коштів. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] значно тривалий час не звертався до суду з позовом за захистом своїх майнових прав, що ним не надано суду будь-яких доказів стосовно вирішення питання з відповідачем про відстрочення повернення суми позики чи неможливості звертання до суду з цього приводу його особисто, суд вважає, що вказаний строк позовної давності позивачем пропущений з не поважних причин і не бачить підстав для поновлення цього строку. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 120 тис. доларів США, що за курсом НБУ складає 1 млн.190 тис.400 грн., за договором позики від 17 січня 2006 року не підлягають задоволенню. Оскільки за ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1 млн.800 тис.грн. за договором позики від 16 січня 2012 року. Позов позивача [PERSON] задоволений на вказану суму, що становить 26% від заявлених першочергово позовних вимог. Тому, у відповідності до ст.88 ЦПК України, відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу понесені судові витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 26% від 8 тис.грн., що становить 2080,00 грн., та 26% від сплаченого судового збору при поданні позову до суду (229,41=3424,60=3654,01), що становить 947,04 грн., а всього 3027,04 грн. ( 2080,00+947,04=3027,04). На підставі ст.ст.267,525-526,625,1046-1050 ЦК України та

Outcome: partial