Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

16.05.2016 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що 23.09.1995 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO] (відповідач 2). З 2003 року відповідачі 1 та 2 зареєстровані в належній позивачу квартирі [ADDRESS]. 02.10.2006 року шлюб між позивачем та відповідачем 1 розірвано. Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу відповідачі 1 та 2 у вищевказаній квартирі не проживають, а тому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 45 по вул.Столярчука, 46 в м. Хмільник Вінницької області. У судове засідання позивач не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити. Відповідачі 1 та 2 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України (а.с.59). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі 1 та 2, будучи належним чином повідомленими, не з'явились, суд, у відповідності до ст.224 ЦПК України, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Копією паспорта позивача (а.с.12) підтверджено, що 02.10.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.5, 6), договором про розподіл спадкового майна (а.с.7), витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.8), а також реєстраційним посвідченням (а.с.9) підтверджено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована в КП "ВООБТІ" на праві приватної власності за [PERSON]. Довідкою ОСББ "Сім"Я" №11/1 від 11.03.2016 року (а.с.10), а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що [PERSON] зареєстрований і проживає [INFO]. Разом з ним зареєстровані, але з 2003 року не проживають: бувша дружина - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 39 ППВССУ від 07.02.2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі 1 та 2 зареєстровані, але з 2003 року не проживають в [INFO], а позивач у звязку з їх реєстрацією позбавлений повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеною квартирою, чим обмежуються його права як власника згаданого об'єкта нерухомості. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved