Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги, в зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів суму відшкодування, а саме: - з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 49000,00 грн. - частина відшкодування збитків; - з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 119750,50 грн. - частина відшкодування збитків. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2014 року на вул. Грушевського в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є та автомобіля марки «MERCEDES-BENZ S 500» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є ТзОВ «Західно-Український Автомобільний дім» (потерпілий). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «MERCEDES-BENZ S 500» д.н. [NUMBER], який на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 319/14-Т/Ц2 від 16.07.2014 року був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2015 року в адміністративній справі № 757/526/15-п. На виконання умов договору № 319/14-Т/Ц2 від 16.07.2014 року добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного), на підставі страхового акту № 319/14-Т/Ц2-2 від 12.12.2014 року, звіту № 827 від 22.12.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 12.12.2014 року, позивачем було сплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 168750,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28948 від 22.12.2014 р. на суму 100 000,00 грн., № 29123 від 24.12.2014 р. на суму 68 750,50 грн. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] - [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1562899 (передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн.) застрахована у відповідача 1 позивач звернувся до нього в судовому порядку на виплату відшкодування в порядку регресу. Оскільки, розмір який підлягає відшкодуванню з ПрАТ «СК «УОСК» складає 49000,00 гри., в межах ліміту 50000,00 гри. з вирахуванням розміру франшизи, то обов'язок по відшкодуванню частини збитків у розмірі 119750,50 грн. покладається на [PERSON] на підставі ст. 1194 ЦК України. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. 14.05.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача 1 в судовому заперечував проти задоволення позову. В письмових поясненнях відповідач 1 посилається на те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", він не є відповідальною особою за завдані збитки, [PERSON] не виконав свого обов'язку покладеного на нього п. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 10.06.2015, 02.07.2015, 08.08.2015, 30.09.2015, 02.10.2015 року відповідач 2 в судові засідання не з'явився, повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, відповідно до ст. 77, 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та за відсутності відповідача 2. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги, в порядку суброгації, в зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів суму відшкодування, а саме: - з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова команія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 49000,00 грн. - частина відшкодування збитків; - з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 119750,50 грн. - частина відшкодування збитків. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2014 року на вул. Грушевського в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є та автомобіля марки «MERCEDES-BENZ S 500» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є ТзОВ «Західно-Український Автомобільний дім» (потерпілий). Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «MERCEDES-BENZ S 500» д.н. [NUMBER], який на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 319/14-Т/Ц2 від 16.07.2014 року був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2015 року в адміністративній справі № 757/526/15-п. Встановлено, що на виконання умов договору № 319/14-Т/Ц2 від 16.07.2014 року добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного), на підставі страхового акту № 319/14-Т/Ц2-2 від 12.12.2014 року, звіту № 827 від 22.12.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 12.12.2014 року, позивачем було сплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 168750,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28948 від 22.12.2014 р. на суму 100 000,00 грн., № 29123 від 24.12.2014 р. на суму 68 750,50 грн. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] - [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1562899 (передбачена франшиза у розмірі 1000,00 грн.) застрахована у відповідача 1 позивач звернувся до нього в судовому порядку на виплату відшкодування в порядку регресу. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб". Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування. Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. З огляду на викладене вище, відповідач 1 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки «MERCEDES-BENZ S 500» д.н. [NUMBER], а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки, розмір який підлягає відшкодуванню з ПрАТ «СК «УОСК» складає 49000,00 гри., в межах ліміту 50000,00 гри. з вирахуванням розміру франшизи, то обов'язок по відшкодуванню частини збитків у розмірі 119750,50 грн. покладається на [PERSON] на підставі ст. 1194 ЦК України, які суд вважає за необідне стягнути з відповідача. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, враховуючи вимоги цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем доведено склад правопорушення, а саме факт спричинення йому збитків, як страховику, розмір збитків і причинний зв'язок, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню збитки в розмірі 168 750,50 грн. Водночас, суд, виходячи з вищевикладеного критично оцінює позицію відповідачаПАТ «УОСК», як таку, яка не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не приймає її до уваги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved