Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги мотивував тим, що під час виконання трудових обов'язків піддавався впливу вугільно-породного пилу в концентраціях, які перевищують граничнодопустимі норми у декілька разів, неспритного середовища, різкого перепаду температур, в результаті йому встановленостійку втрату професійної працездатності у розмірі 50% безстроково і встановлено третю групу інвалідності безстроково у зв'язку із професійним захворюванням - пневмоконіоз, антракосиликатоз, вузлова форма, I/I, р/р. ОСЛ. Легенева недостатність другого ступеню - захворювання професійне. Шкідливі та важкі умови праці на підприємстві відповідача спричинили значне погіршення здоров'я позивача, в результаті чого був вимушений частіше звертатися до лікарів за медичною допомогою, проходити обстеження та курси лікування. Професійне захворювання суттєво вплинуло на його фізичний стан здоров'я, його наслідки відбились і на нервово-емоційному стані організму, що полягає у фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням позивачу 50% втрати професійної працездатності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати за отриманою професією, виконувати домашню роботи, неможливістю продовжувати реалізації своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Дані факти викликають у позивача почуття неповноцінності. Просив стягнути з відповідача суму моральної шкоди за професійне захворювання у розмірі 20 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву, в якій просить вимоги задовольнити та розглянути справу у його відсутність. (а.с.35). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність (а.с. 31), надав заперечення проти позову де вказав, що позивачем не подано достатніх висновків про спричинення йому моральної шкоди. При працевлаштуванні позивач був проінформований під підпис про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, шкідливих та небезпечних виробничих факторів, котрі ще не ліквідовані, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, також право на пільги та компенсації за роботу в таких умовах, згідно з діючим законодавством. Відповідно абзацу 2 пункту 3.8 положення наказу МОЗ України від 22.11.1995 року № 212 "Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків» висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або лікарсько-консультативної або медико-соціальної експертної комісії про стрес, який зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого. Позивач надав суду докази, які вказують на фізичну втрату працездатності, але не моральних страждань. Вказує, що при втраті працездатності в розмірі 50% позивач повинен був погано почувати протягом декількох років, про що мав повідомити безпосередньо керівника або вищі органи підприємства задля переведення на більш легкі умови праці, але позивач цього не зробив, і, почуваючи себе погано, він не переживав моральні страждання. Посилаючись на п.2 ст.6, п.1 ст.14 ЗУ "Про охорону праці", п.5 ППВСУ від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" просив відмовити в задоволенні позову (а.с.32-33). Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивач працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем під землею, в тому числі напідприємстві відповідача з 08.10.1991 року по 04.08.1997 року (а.с. 11). Згідно довідки огляду МСЕК 20.09.1994 року [PERSON] встановлено 50%втрати професійної працездатності первинно з 26.08.1994 року у зв'язку із пневмоконікозом, третю група інвалідності, зазначено, що потребує санаторно-курортного лікування, профілактичного лікування(а.с.29); 02.09.1994р. складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі-2 362/у-86 , в якому вказано, що комісією, до складу якої включені представники «Шахти «Шахтарська-Глибока», помічника санітарного лікаря, предпрофкому, встановлено, що професійне захворювання виникло при підземному стажі 23 роки, працюючи в якості машиніста бурового станка, прохідником, підпадав під вплив вугільно-породному пилу в концентрації вище ПДК. Бурові станки працювали з промивкою періодично, буріння шурупів часто проводилось без промивки, нагнітання води в пласт не проводилось. Безпосередньою причиною профзахворювання було тривалий і короткочасний (протягом робочої зміни), багаторазовий та одноразовий вплив на організм підвищене запилення повітря робочої зони, середня концентрація пилу 50мг/м3, максимальне 150мг/м3. Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії від 25.05.2007 року № 1763 [PERSON] встановлено діагноз: антрако-силікатоз, вузлова форма (1/1; р/р), легенева недостатність другого ступеня - захворювання професійне, повторно (а.с.15). Позивач знаходився на лікуванні в КЛПУ Обласної клінічноїлікарні професійних захворювань, лікувався з 04.05.2011 року по 20.05.2011 року з діагнозом пневмоконіоз, антракосиликатоз, вузлова форма, I/I, р/р. ОСЛ. Легенева недостатність другого ступеню - захворювання професійне(а.с.16), ДП «Санаторій «Гурзфський» - з 10.09.2007 року по 30.09.2007 року з діагнозом хронічний обструктивний бронхіт , пиловий (а.с.17), з 16.11.2000 року по 22.11.2000 року з діагнозом антракосиликатоз, вузлова форма, I/I, р/р. ОСЛ. легенева недостатність другого ступеню - захворювання професійне, в період з 10.01.1996 по 25.01.1996 та з 06.01.1999 року по 30.01.1999 року в відділенні реанімації, з 07.09. по 30.09.1995 року на лікуванні в пульмонологічному відділенні із зазначеним діагнозом(а.с.18-21). Судом встановлено, що позивач працював на роботах з повним робочим днем під землею на підприємстві відповідача. За період роботи у шкідливих і небезпечних умовах праці у позивача виникло професійне захворювання. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 20.09.1994 року [PERSON] вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% з 26.08.1994 року (а.с.29).Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав професійне захворювання. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає: у фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням йому 50% втрати професійної працездатності, це викликає у нього, спричиняє йому страждання; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати, виконувати домашню роботу; у моральних стражданнях у зв'язку неможливістю продовження реалізації своїх звичок. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля, в тому числі уникати важких фізичних навантажень, проходити курси реабілітаційного лікування. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди, що порушення законних прав позивача призвело його до моральних страждань, його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. З огляду на викладене, суд вважає, що підтвердження факту моральних страждань медичним висновком не є обов'язковим. Судом встановлено, що право позивача на відшкодування шкоди виникло з дня встановлення вперше стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 50% - висновком МСЕК від 20.08.1994 року, в даному випадку правовідносини регулюються Законом України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472. Відповідно до ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 року охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності (ст.1)роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13).Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст.12). Згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Оскільки в Законі чітко не врегульовано, з якого розміру мінімальної заробітної плати необхідно виходити при визначенні розміру відшкодування шкоди: на момент спричинення шкоди або його відшкодування, то виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за необхідне в урахування брати розмір мінімальної заробітної плати на момент відшкодування шкоди. Крім того, такі відшкодування здійснюватиметься аналогічно положенням про те, що розмір збитків, заподіяних потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. ДП "Шахтарськантрацит" є належним відповідачем по даній справі, з нього підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, заподіяного професійним захворюванням. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати конкретні обставини по справі: тривалість хвороби позивача у зв'язку з професійним захворюванням, перенесені при цьому ним біль та страждання; тяжкість діагнозу захворювань; встановлення йому МСЕК уперше 50% втрати професійної працездатності; обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Позивач не має можливості повноцінно займатися фізичною працею. Необхідно врахувати, що позивачу приходиться докладати значних зусиль по організації свого життя та сім'ї, що його моральні страждання носять тривалий характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті є значними. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу порушила особисті права позивача на життя, на охорону здоров'я, тощо. Поряд з цим суд приймає до уваги, що позивач хоча працював на інших вугільних підприємствах під землею, але на підприємстві відповідача позивач працював з 1991 року по 1997 року, професійне захворювання йому вперше встановлено 26.08.1994 року, відомостей, про те, що він почав хворіти коли працював на інших підприємствах, у судовому засіданні не здобуто. Необхідно врахувати, що перед встановленням професійного захворювання позивач працював саме у відповідача, що у період роботи у відповідача виникло та встановлено професійне захворювання, що відповідачем складений відповідний акт розслідування, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в зв'язку з довготривалим багатократним фізичних перенавантажень. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 20000грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 15000 грн., вказаний розмір відшкодування не перевищує розміру двохсот мінімальних заробітних плат, що на момент відшкодування 243600грн. (1218*200) відповідає характеру і глибині його моральних страждань. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ДП "Шахтарськантрацит" підлягають стягненню у дохід держави судовий збір у сумі 229 грн.40 коп.

Outcome: approved