Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та призначення аліментів, посилаючись на те, що відповідачка являєтся матір"ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] є в законному шлюбі з громадянином [PERSON], але з травня 2006 року не проживають разом. [PERSON] проживає у Вінницькій області, а відповідачка в м. Рахів з різними співмешканцями. Повернувшись додому відповідачка з липня 2006 року залишила [PERSON] і пішла проживати до іншого чоловіка. З того часу і до тепер дитина фактично на його утриманні і вихованні. Так, за період окремого проживання [PERSON] не піклувалася і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не запезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на ровиток дитини. Фактично вона ухилилася від своїх батьківських обов»язків. У 2013 році відповідач народивши другу дитину, зареєструвалася як [PERSON], сказавши, що вона загубила паспорт. 16 липня 2013 року їй було видано тимчасове посвідчення особи на [PERSON] На підставі чого їй 18 липня 2013 року видано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO]. 6 серпня 2013 року відповідачці був виданий паспорт, після чого вона звернулася в УСЗН для отримання грошової допомоги як одинока мати при народженні дитини, де їй було відмовлено, через те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Фактично всі гроші і затрати покладені на нього, виховання та догляд також. 6 жовтня 2015 року він звернувся із заявою до Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області про те, що відповідачка приходить дома п"яною, скандалить і негативно впливає на фізичний розвиток дітей. На підставі наведеного просив винести рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на їх утримання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася. В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява про згоду на позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, адресована компетентним органам за призначенням, в якій остання просить розглянути відповідні уповноважені органи України розглянути справу за цією заявою та прийняти відповідне рішення за її відсутності. Враховуючи дану заяву суд розцінює позицію відповідачки таким чином, що вона визнає позовні вимоги і не заперечує про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, посилаючись на підстави, наведені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідоцтвами про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стверджено, що відповідачка, [PERSON] являється останнім матір"ю. Встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] наразі проживають з дядьком [PERSON], перебувають на його вихованні та утриманні, що зокрема стверджено довідкою виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області №2169 від 16 квітня 2016 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Рахівської РДА №03-18/482 від 27 липня 2016 року, за доцільно позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно її малолітніх дітей, оскільки така, добровільно надала згоду про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, та окрім цього вона ухилилася від виконання батьківських обов"язків, не цікавиться та не піклується про своїх дітей, веде аморальний спосіб життя, систематично вживає алкогольні напої. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Окрім свідомого ухилення відповідача від утримання дитини, що відповідає ухиленню від батьківського обов'язку щодо забезпечення дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, як складової виховання, судом встановлено, що відповідачка не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останньої щодо ухилення від обов'язку належного виховання дітей, тобто не піклування про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, відсутність інтересу їх вихованням, не спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надання дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявлення інтересу до їх внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення батьківських прав. Що також ствердженням цього є згода відповідачки, як матері неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Отже, на думку суду наявна умисна поведінка [PERSON] щодо невиконання належних батьківських обов'язків. Між тим, згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СКУ встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідачка зобов'язана надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дітей їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, а також, що за встановлених обставин відповідач не має постійного доходу, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Виходячи із принципу розумності та справедливості, суму аліментів, які слід стягнути з відповідачки, суд визначає у розмірі, по 400 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 1 липня 2016 року. Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved