Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахуванням уточненої позовної заяви, останній мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.02.2008 відповідач став клієнтом АТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умова та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредитну картку "Універсальна". 25.12.2013 з відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7346,18 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами, тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.05.2017 має заборгованість - 19170,58 грн, яка складається з наступного: 6329,18 грн - заборгованість за кредитом; 3332,72 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7847,96 грн - заборгованість за пенею та комісією; 1660,722 грн - штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.12.2013 в розмірі 19170,58 грн та понесені по справі судові витрати. 10.03.2020 представником відповідача [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про встановлення нікчемності правочину за генеральною угодою від 25.12.2013, мотивуючі зустрічні вимоги тим, що при укладенні генеральної угоди банк використав факсимільне відтворення підпису на договорі, на що відповідач своєї згоди не надавав, тому Генеральна угода є нікчемною. Просить встановити нікчемність правочину за генеральною угодою від 25.12.2013. В судове засідання 22.12.2021 представник позивача-відповідача не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за відсутності представника, позов підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2021 представник позивача - відповідача позовні вимоги підтримала, посилаючиь на викладені в уточненій позовній заяві обставини, заперечила щодо задоволення зустрічного позову. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив представник позивача-відповідача зазначила, що Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, її розмір та порядок і спосіб внесення платежів, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. Підписання Генеральної угоди здійснювалось повнолітньою дієздатною особою, а своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. З моменту підписання Генеральної угоди відповідач не звертався до банку щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень, як і не звертався з вимогою розірвання договору, з незгодою з його умовами, що свідчить про те, що він знав про умови обслуговування і порядок погашення заборгованості і повністю з ними погодився. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості та виписка по рахунку. При укладенні Генеральної угоди були дотримані всі умови встановлені в ст.203 ЦК України, а тому підстав признати, що даний договір являється недійсним немає. З виписки прослідковується активне використання відповідачем кредитного рахунку. Строк позовної давності банком не пропущено. Відповідач-позивач та його представник в судове засідання 22.12.2021 не з`явились, представник відповідача-позивача подала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи провести за відсутності [PERSON] та його представника, позовні вимоги за первісним позовом не визнають та просять відмовити у їх задоволенні. Вимоги за зустрічним позовом підтримують, просять задавольнити. В судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2021 представник відповідача-позивача позовні вимоги не визнавала, посилаючить на висновок ВС у постанові від 07.11.2018 у справі №752/10447/17-ц. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву представник відповідача-позивача вказала, що генеральна угода не може вважатись договором, на підставі якого виникають кредитні зобов`язання, а є лише угодою, якою могли би бути змінені кредитні зобов`язання у разі, якщо би такі зобов`язання виникли на підставі кредитного договору №SAMDN50ОТС548467 від 05.02.2008. Однак позивачем не надано оригіналу або копії даного кредитного договору. Розрахунок заборгованості не підтверджує сам по собі факту отримання відповідачем кредитних коштів і укладення кредитного договору, чи отримання кредитної картки. Генеральна угода уповноваженою особою банку власноруч не підписана, відбиток печатки відтворено механічним способом. Однак, всупереч ч.3 ст.207 ЦК України жодної угоди, письмової згоди сторін на використання для вчинення правочинів факсимільного відтворення підпису між відповідачем та банком не укладалось, тому Генеральна угода зі сторони банку не підписана. Відтак дана угода є нікчемною. Просить застосувати строк позовної давності, в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу 22.12.2021 у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05.02.2008 відповідач - позивач підписав у ЗАТ КБ «ПриватБанк» заяву відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку "Універсальна", "30 днів пільгового періоду", про що свідчить його відмітка в даній графі (а.с.5-6 т.1). Також в даній заяві містяться відомості про те, що кредитну картку та ПІН останній отримав 05.02.2008, номер картки [NUMBER] . Відповідачу також було роз`яснено, що базова процентна ставка за кредитом становить 3,6 % на місяць на залишок заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. 25.12.2013 [PERSON] підписав текст Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі Генеральної угоди) (а. с. 7, 9 т.1). Зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» використано факсимільне відтворення підпису Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілета А.В., а також відтворено відбиток печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» технічними друкованими засобами. Відповідно до змісту Генеральної угоди вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN50ОТС548467 від 05.02.2008 (за текстом Генеральної угоди - Договір 1), а також приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт . Згідно п.п.1.1.1, 1.1.2 Генеральної угоди, сторони домовилися стосовно Договору 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 1660,72 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 7821,19 грн. Згідно п.1.5-1.7. Генеральної угоди, підписання цієї Генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Всі інші умови Договорів, котрі не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. Ця Генеральна угода в частині розділу «1.Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії Договору 1. Згідно п.1.8. Генеральної угоди, при укладенні Генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 7346,19 грн на строк 24 місяця з 25.12.2013 по 31.12.2015 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 7346,19 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановлені в заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості відбувається починаючи з "1" по "25" число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 367,6 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Остання дата погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2015. Згідно п.2.3 Генеральної угоди, для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку відповідно до 2.1. Генеральної угоди. Із наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.12.2013 (а.с.4 т.1) вбачається, що станом на 18.05.2017 відповідач - позивач має заборгованість в розмірі 19170,58 грн, яка складається з наступного: 6329,18 грн - заборгованість за кредитом; 3332,72 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7847,96 грн - заборгованість за пенею та комісією; 1660,722 грн - штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди. Наявні в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу кредитної картки № [NUMBER] (а.с.106, 134 т.1, а.с.71 т.2) та довідку про зміну умов кредитуваня та обслуговування кредитної картки (а.с.70 т.2) суд до уваги не бере, оскільки вони належним чином не завірені. Вважаючи, що при укладенні Генеральної угоди не була дотримана письмова форма, представник відповідача-позивача, оспорюючи її дійсність, подала до суду зустрічний позов. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Правовідносини сторін щодо укладання кредитних договорів регулюються §2 Глави 71 ЦК України. Вимоги до форми правочинів та підстави їх недійсності врегульовано §1-2 Глави 16 ЦК України. При цьому судом враховано, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] спочатку необхідно вирішити, чи є підстави для визнання Генеральної угоди нікчемною. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, 2 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У постанові від 02.03.2016 у справі № 6-308цс16 ВСУ сформулював наступну правову позицію :«…Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинівна нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами…». Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним. Вимоги до письмової форми правочину встановлені у ст.207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Отже, використання факсимільного відтворення підпису на договорі можливе лише за умов: якщо для конкретного випадку це прямо передбачено законом чи іншим актом цивільного законодавства, або існує письмова згода сторін на використання факсиміле, в якій відображені зразки такого факсимільного відтворення підпису. Разом з тим, банк не висловив чітких аргументів і не навів жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надав свою письмову згоду на використання банком факсимільного відтворення підпису, як того вимагає положення ч.3 ст.207 ЦК України. Посилання в п.1.8. Генеральної угоди на те, що банк використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку не може собою підміняти умови використання факсимільного підпису, закріплені в ч.3 ст. 207 ЦК України. Без такої згоди Генеральна угода не може вважатись такою, що містить підписи обох сторін, а тому вимоги щодо письмової форми правочину не були дотримані. Відтак, генеральна угода є нікчемною у силу закону. Аналогічні висновки з приводу використання факсимільного відтворення підпису висловлені в постанові Верховного Суду від 07.112018 в справі № 752/10447/17-ц та від 05.08.2020 в справі № 677/70/19. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Щодо первісного позову судом встановлено, що Генеральна угода за своєю суттю є додатковим договором до кредитного договору №SAMDN50ОТС548467 від 05.02.2008 і становить з ним єдине ціле. А оскільки зобов`язання за додатковим договором є похідними від основного зобов`язання, тому генеральна угода не може вважатись договором, на підставі якого виникають кредитні зобов`язання, а є лише угодою, якою могли би бути змінені кредитні зобов`язання у разі, якщо би такі зобов`язання виникли на підставі кредитного договору №SAMDN50ОТС548467 від 05.02.2008. Представник позивача - відповідача, обґрунтовуючи право грошової вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.12.2013, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Натомість, Витяг з Тарифів банку, який би містив підпис відповідача, що в свою чергу свідчило про ознайомлення останнього з даними тарифами, представником банку суду не надано. Доводи представника позивача-відповідача про ознайомлення та погодження [PERSON] із Умовами та правилами обслуговування кредитних карт та надання банківських послуг в ПриватБанку при підписанні Генеральної угоди від 25.12.2013, суд відхиляє, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи і не містять підпису відповідача-позивача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.12.2013, оскільки він не підтверджує, що саме з такими Умовами та правил надання банківських послуг був ознайомлений [PERSON] . Роздруківка із сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. Наданий банком розрахунок заборгованості та виписка по рахунку (а.с.15-16, 67-90 т.2) самі по собі не підтверджують факт укладення [PERSON] кредитного договору №б/н від 25.12.2013, а лише в сукупності свідчать про використання останнім грошових коштів за кредитною карткою № [NUMBER] . При цьому, суд не бере до уваги надану представником позивача - відповідача заяву від 05.02.2008, оскільки вона просить стягнути із [PERSON] заборгованість на підставі Генеральної угоди від 25.12.2013, тобто заява від 05.02.2008 не є предметом розгляду даної цивільної справи. Отже, надані АТ КБ «ПриватБанк» документи не свідчать про існування між сторонами кредитних зобов`язань. Оскільки суд дійшов висновку, що Генеральна угода є нікчемною, а АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути заборгованість саме на підставі цієї угоди, тому суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають через їх безпідставність. Вимога представника відповідача-позивача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки суд відмовляє банку у задоволенні первісного позову за його безпідставністю. Згідно п.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, враховуючи, що зустрічний позов задоволено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача - відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved