Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

21 травня 2020 року прокурор звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що відповідно до розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації №24 від 24.01.2006 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 4,14 га, серія ПЛ №138334 від 27.07.2006, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010654500046. 29 листопада 2012 року право власності на земельну ділянку площею 4,14 га, кадастровий номер 5325180800:00:005:0052, перейшло до [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чорнухинської нотаріальної контори. 08 квітня 2013 року [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою встановлено в натурі межі земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052. 13 серпня 2014 року право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4,14 га, кадастровий номер 5325180800:00:005:0052, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №6681232). В подальшому [PERSON] передала в оренду земельну ділянку кадастровий номер 5325180800:00:005:0052 ТОВ "БЗК" відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2013. Право оренди згідно з вказаним договором 20.01.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №8443904). Вказує на те, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки відбулася з порушенням вимог законодавства, оскільки спірна земельна ділянка в силу положень ст.ст.19,57,84 ЗК України та ст.5 ЛК України відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25.03.2019 №247, межі земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, площею 4,1412 га, мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство». Орієнтовна площа перетину з межами кв.38 становить 2,9670 га, орієнтовна площа перетину з межами кв.41 - 0,1498 га. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України право користування спірними земельними лісовими ділянками посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення. Відповідно до інформації ДП «Пирятинське лісове господарство» від 04.11.2019 №422, під час відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 площею 4,14 га в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підприємством не надавалося погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Пирятинське лісове господарство» на території Вороньківського лісництва. Вказує на те, що спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення вибула з власності держави всупереч встановленого законом порядку та безоплатно. Надання її у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без припинення права користування ними у Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство» або її вилучення є доказом порушення права власності держави на спірну земельну ділянку в силу вимог ст.149 ЗК України. Передача земель лісогосподарського призначення відбулося з порушенням в порушення вимог ст.ст.6,14,19 Конституції України, ст.ст.20,22,56,57,84,141,142,149 ЗК України, ст.57 Лісового кодексу України, оскільки ліси взагалі не можуть передаватися у власність для сільськогосподарських цілей (за виключенням винятку, передбаченому ч.2 ст.56 ЗК України), а тому відведення спірної земельної ділянки у приватну власність має бути визнано незаконним. Посилаючись на те, що [PERSON] , а в подальшому і [PERSON] набули право власності на землю у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, останні в силу зовнішніх, об`єктивних явних і видимих, характерних для лісу (ст.1 ЛК України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що становить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обгрунтований сумнів. Зазначає, що позов Лубенської місцевої прокуратури, враховуючи правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2510ц15, по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, враховуючи умови, передбачені статтею 388 ЦК України для витребування майна у його набувача, а саме: 1) титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння на річчю; 2) майно, яке хоче повернути титульний володілець, зберіглося в натурі та перебуває у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, є індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав; 5)між позивачем і відповідачем немає договірних відносин, прохав: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Чорнухинської РДА №24 від 24.01.2006 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населених пунктів Вороньківської сільської ради та передачі у власність [PERSON] ; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №138334, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010654500046; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі ДП «Пирятинське лісове господарство» земельну ділянку з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, площею 4,14 га, яка знаходиться в адміністративних межах Чорнухинської селищної ради; -стягнути з відповідачів на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 306 гривень. Повноваження прокурора у справі на подання позову обгрунтовано тим, що відповідно до ст.28 ЛК України питання здійснення контролю за дотриманням лісового законодавства та питання збереження лісів покладена на центральні органи з питань лісового господарства у сфері лісових відносин та територіальні відділення цього органу на місцях. ДП «Пирятинське лісове господарство» являється постійним користувачем земель лісового фонду, які були передані у приватну власність всупереч вимог закону, та є структурним підрозділом Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства, а тому вищевказані органи є уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Після виявлення в ході моніторингу Публічної кадастрової карти України порушень законодавства при передачі земель лісового фонду у приватну власність на адресу Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Пирятинське лісове господарство» скеровано лист за №33/7-1978 вих-20 від 20.02.2020 стосовно встановлених порушень законодавства з проханням вжити заходів щодо їх усунення, в тому числі звернення з відповідними позовами. Згідно з відповіддю №102 від 04.03.2020 ДП «Пирятинське лісове господарство», останнє не вбачає порушення законодавства при передачі земельних ділянок у приватну власність, а тому заходи представницького характеру вживатися не будуть. Відповіді з Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України до Лубенської місцевої прокуратури взагалі не надходило. Вважає, що вищевказана бездіяльність уповноважених органів призводить до незаконного перебування у приватній власності упродовж 12 років земель лісового фонду, не можливості вжиття заходів до їх охорони та збереження, що у свою чергу може призвести до знищення лісонасаджень фактичним власником, розорення земель лісового фонду та інших негативних наслідків, а прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює своїх повноважень відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04. 2019 у справі №910/3486/18 У зв`язку з цим позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Пирятинське лісове господарство», оскільки з огляду на вищевикладене, вибуття всупереч встановленого законом порядку з державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення істотно суперечить інтересам держави, а органи, до компетенції яких віднесені повноваження заходи для захисту інтересів держави, не вживають протягом тривалого часу, що обумовлює необхідність звернення з даним позовом прокурора. Ухвалою Чорнухинського районного суду від 03.06.2020 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено строк для подання відзиву, пояснень третіх осіб. Згідно з ухвалою Чорнухинського районного суду від 17 серпня 2020 року витребувано технічну документацію по перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Вороньківської сільської ради народних депутатів Чорнухинського району Полтавської області від 1993 року з додатками; проект розташування земельних часток (паїв) СТОВ "Темп" на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області від 2003 року з додатками. Ухвалою Чорнухинського районного суду від 31.08.2020 справа призначена до судового розгляду. У поданих відповідно до ст.180 ЦПК України поясненнях третя особа ТОВ "БЗК" прохає у задоволені позову відмовити зважаючи на таке. У позові вказано на той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення державної власності. Як доказ цього наводиться інформація Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25.03.2019 №247, згідно з якою межі земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва ДП «Пирятинське лісове господарство». Орієнтовна площа перетину з межами кв.38 становить 2,9670 га, орієнтовна площа перетину з межами кв.41 - 0,1498 га. Посилання на орієнтовну площу, організації, на яку покладено формування державного лісового кадастру, викликає сумнів у достовірності та належності цього доказу. Зазначають, що за даними Публічної кадастрової карти України, із земельною ділянкою з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 не межують землі лісогосподарського призначення державної власності, оскільки до позовної заяви не додано витягів з ДЗК, які б підтверджували наявність земель лісогосподарського призначення державної власності біля ділянки належної відповідачу - [PERSON] . Представником прокуратури не надано жодного документу, що підтверджує право власності або постійного користування ДП «Пирятинське лісове господарство», земельними ділянками віднесеними до категорії земель лісогосподарського призначення, що межують із земельною ділянкою кадастровий номер 5325180800:00:005:0052. Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури прохає визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №138334 виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010654500046. Позовна вимога щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №138334, виданий на імя [PERSON] , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010654500046, обгрунтовується тим, що на момент оформлення права власності спірна земельна ділянка сформована частково за рахунок земельних ділянок лісогосподарського призначення, які знаходилися у постійному користуванні ДП «Пирятинське лісове господарство». На підтвердження факту права постійного користування землями лісогосподарського призначення ДП «Пирятинське лісове господарство» надано фрагменти планшетів землевпорядкування, які виготовлені у 2009 році. Оскаржувальний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку виданий 27.07.2006. Вважають, що позов не містить доказів існування прав постійного користування ДП «Пирятинське лісове господарство» землею лісогосподарського призначення станом на 27.07.2006 (момент видачі спірного акту), визначених ст.17 та пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України. Також позовною вимогою є визнання незаконним та скасування розпорядження Голови Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №24 від 24.01.2006 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населених пунктів Вороньківської сільської ради та передачі у власність [PERSON] . Разом з тим затвердженого проекту землеустрою немає в матеріалах позовної заяви. Предметом спору, за змістом позовної заяви, є землі лісогосподарського призначення державної власності, за рахунок яких частково сформована земельна ділянка з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, яка передана у 2006 році у приватну власність померлому громадянину [PERSON] . Площа земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 становить 4,14 га, а площа земель лісогосподарського призначення державної власності за рахунок яких частково, на думку представника прокуратури, сформована ця ділянка, становить орієнтовно 3,1168 га (2,9670 га - площа перетину з межами 38 кв. +0,1498 га - площа перетину з межами 41 кв.). Тобто, до складу земельної ділянки ввійшла земельна ділянка площею 1,0232 га, яка не відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення державної власності і не може бути предметом спору у даній справі, витребування цієї землі на користь ДП «Пирятинське лісове господарство» нічим не обгрунтоване. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Крім того пояснив, що інвентаризація лісовпорядкування відбувається кожні 10 років, тобто планово-картографічні матеріали складались у 1989, 1999, 2009 роках. Щодо зазначення у позовній заяві орієнтовних площ накладення вказав, що в даному випадку немає значення, чи 1 метр накладається, чи вся земельна ділянка, тому уточнення площі не є необхідним. Планово-картографічні матеріали, які завірені належним чином, є підтвердженням того, що частина земельної ділянки, яка перейшла у власність [PERSON] , перебувала у користуванні ДП «Пирятинське лісове господарство». Її цільове призначення не може бути змінено. Тільки за постановами Кабінету Міністрів України або шляхом вилучення. Площа поля, за рахунок якого була сформована також земельна ділянка відповідача, становила 13 га. Разом з тим чотири земельної ділянки мають розмір 4, 14 га, що складає 16 га. Тобто площа перерозподілених земель більша ніж площа поля, що також підтверджує те, що земельна ділянка [PERSON] була сформована за рахунок лісового фонду. Ця земельна ділянка була незаліснена, так званим біополем, мала лісове призначення, тобто відносилась до лісів. Представники ДП "Пирятинський лісгосп" Заплаткіна О.В., Тимошенко С.В. позов підтримали і пояснили, що з позовної заяви підприємству стало відомо про порушення прав підприємства, оскільки межі земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 мають перетин з межами Державного лісового фонду - квартали 38 виділ 22 та 41 виділ 3 Вороньківського лісництва ДП «Пирятинський лісгосп». Площа кварталу 38 виділу 22 становить 7,8 га, кварталу 41 виділу 3 - 0,3 га. Земельна ділянка у кварталі 38 виділу 22 не заліснена. Вказана інформація підтверджується ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» шляхом надання відповідних викопіювань з Публічної кадастрової карти. Зазначили, що схема розташування земельних ділянок складена за допомогою бусольної зйомки. ДП «Пирятинський лісгосп» будь-яких дозволів на вилучення даних земель лісового фонду, зміну їх цільового призначення, не надавало, меж не погоджувало. В підприємстві в наявності планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, виготовлені ще у 1989, які підтверджують той факт, що спірні земельні ділянки перебували в постійному користуванні ДП «Пирятинський лісгосп» ще до моменту укладання договору оренди й на даний час у кварталах 38,41 Вороньківського лісництва зростають лісові культури, яким є орієнтовно 40-50 років. Лісовпорядкування проводяться кожні 10 років, наявні планшети за 1989, 1999, 2009 роки, розробляються таксаційні описи, складаються проекти лісового господарства. Карти відображають контури лісу. Планшети розробляються на основі бусольної зйомки, координати не надаються. Що стосується подання позову прокурором в інтересах держави в особі ДП «Пирятинське лісове господарство», зазначили, що з отриманого листа прокуратури за №33/7-1978 від 20.02.2020, підприємством не вбачалось порушень в частині незаконного розпорядження землями лісового фонду та необхідності вжиття заходів реагування, оскільки часткове накладення сформованих земельних ділянок інших суб`єктів господарювання на суміжні ділянки лісового фонду не призводить до фактичного зайняття земельних лісових ділянок та їх незаконного використання, так як накладання носять характер землевпорядних помилок, які виникли під час ведення Державного земельного кадастру. Проте після отримання повідомлення ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» думка змінилась. Спірна земельна ділянка була відведена в оренду, в тому числі за рахунок земель, які в силу положень ст.ст.19,57,83 ЗК України та ст.5 Лісового кодексу України, відносяться до земель лісогосподарського призначення та використовуються для ведення лісового господарства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, відзиву не подавала. Представник Чорнухинської РДА просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вимога прокурора про скасування розпорядження голови Чорнухинської РДА від 14.01.2006 №24 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] не мають прямого відношення до спірного питання, оскільки [PERSON] виготовлено та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, що має вирішальне значення. Відповідальними за якість робіт із землеустрою є розробники технічної документації. Яким чином ДП "Харківська лісовпорядна експедиція" встановлено площа накладення земельних ділянок невідомо. Представник ТОВ "БЗК" в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав, наданих у поясненнях згідно з ст.180 ЦПК України. Крім того, додатково пояснив, що пункт 5 Прикінцевих положень з`явився у Лісовому кодексі України лише з 29.03.2006, тобто після виникнення спірних правовідносин, коли набрала чинності нова редакція Лісового кодексу України. Лісогосподарське підприємство на підтвердження права користування земельними ділянками має надати не тільки планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, але і докази того, що земельні ділянки були законно надані у постійне користування з певним цільовим призначенням до 29.03.2006. Фрагменти лісовпорядкувальних планшетів не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам щодо оформлення такого документа відповідно до Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986 та приписам статті 48 Лісового Кодексу щодо змісту та порядку затвердження матеріалів лісовпорядкування. Відповідно до п.2.1.4. цієї Інструкції оригінали планшетів, які мають спільні межі з іншими землекористувачами, мають бути завірені в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи. Згідно з вимогами ч.4 ст.48 ЛК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства АР Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища АР Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Жодних відміток про вищевказані затвердження та погодження планшети не містять. Зазначив, що інформація Українського державного проектного лісовпорядного виробництва об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25.03.2019 №247, не може бути достовірним доказом, бо не містить точних даних, а лише припущення щодо площі перетину спірної земельної ділянки з землями лісового фонду. Прокурор у позовній заяві не вказав власника спірної земельної ділянки на час виникнення спірних відносин, до компетенції якого входило право розпорядження цією земельною ділянкою. Позов пред`явлений в інтересах ДП «Пирятинське лісове господарство», яке прокурор зазначає як постійного користувача земельної ділянки, однією з позовних вимог є витребування на його користь земельної ділянки. Статтею 388 ЦК України, на підставі якої прокурор обґрунтовує позовну заяву. визначено, що майно може бути витребувано виключно на користь власника. У позовній заяві є спір про земельну ділянку земель лісового фонду, яка на думку прокурора є більшою 1 гектара та належить до державної власності, то згідно з чинним законодавством (ст.27 ЛК України) повноваженнями щодо таких ділянок наділений Кабінетом Міністрів України. Право власності (Глава 14 ЗК України) та право користування земельною ділянкою (Глава 15 ЗК України) не є тотожними в правовому розумінні. Звертаючись з позовом, прокурор зазначив, що компетентним органом на розпорядження земельними ділянками державної власності, які відносяться до категорії лісів, є Кабінет Міністрів України, а у позивача, як посилається прокурор, земельна ділянка знаходиться лише на праві постійного користування. Разом з тим ст.388 ЦК України визначає право власника на витребування майна. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частинами першою, четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Згідно з частинами другою, третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. До повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (стаття 13 ЗК України). Відповідно до частин першої, другої, пункту «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (частини друга, третя статті 56 ЗК України). Відповідно до частин першої статті 57 ЗК України, частини першої статті 17 ЛК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Згідно з ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (в редакції станом на 29.03.2006) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Частиною другою статті 5 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України). Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-224цс14). Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до частин першої, третьої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.3,4, п.п.3,4 ч.5 ст.12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; Згідно з ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що розпорядженням голови Чорнухинської районної державної адміністрації від 24.01.2006 №24 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, зокрема [PERSON] , площею 4,14 га, в тому числі ріллі - 4,14 га (т.1,а.с.27). На підставі цього розпорядження [PERSON] було видано державний акт серії ПЛ №138334 від 27.07.2006 на право власності на земельну ділянку площею 4,14 га, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5325180800:00:005:0052, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010654500046 (т.1,а.с.28). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, площею 4,14 га, кадастровий номер 5325180800:00:005:0052, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2012 державним нотаріусом Чорнухинської нотаріальної контори, є [PERSON] . Дата державної реєстрації - 13 серпня 2014 року (запис №6681232) (т.1,а.с.29). Вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ "БЗК" відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2013. Право оренди згідно з вказаним договором, 20.01.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №8443904). За повідомленням Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25.03.2019 №247, межі земельної ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, площею 4,1412 га, мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство», про що зазначеним підприємством складено схему розташування земельних ділянок, в тому числі з вказаним кадастровим номером відносно кв.38, 41 Вороньківського лісництва ДП "Пирятинський лісгосп". Орієнтовна площа перетину з межами кв.38 становить 2,9670 га, орієнтовна площа перетину з межами кв. 41 - 0,1498 га (т.1,а.с.31). Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області листом за №33/7-1978 вих-20 від 20.02.2020 повідомлено Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Пирятинське лісове господарство» стосовно встановлених порушень законодавства та з проханням вжити заходів щодо їх усунення, в тому числі звернення з відповідними позовами (т1, а.с.42-44). Згідно з відповіддю №102 від 04.03.2020 ДП «Пирятинське лісове господарство», часткове накладення сформованих земельних ділянок інших суб`єктів господарювання на суміжні ділянки лісового фонду ДП "Пирятинське господарство" не призводить до фактичного зайняття земельних ділянок та їх незаконного використання, оскільки накладення носять характер землевпорядних помилок, які виникли під час ведення Державного земельного кадастру (т.1, а.с.45). В судовому засіданні було оглянуто та досліджено: 1) оригінал технічної документації по перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Воронькіської сільської ради народних депутатів Чорнухинського району Полтавської області (Селянська спілка ім.Карла Маркса) 2)оригінал технічної документації по виконанню підготовчих робіт для виготовлення і видачі Державного акту на право колективної власності на землю і Державного акту на право постійного користування землею селянській спілці ім.Карла Маркса Чорнухинського району Полтавської області 1996 року; 3)проект розташування земельних часток (паїв) СТОВ "Темп" на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 2003 року; 4) оригінали планшетів та таксаційних описів. Згідно з ч.3,4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Таким чином звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - розпорядження землями лісового фонду, безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державного власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів, як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Суспільний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землі лісогосподарського призначення, захист такого права шляхом повернення в державну власність земель лісогосподарського призначення, що незаконно вибули з такої власності. Вимога щодо витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача на користь держави відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва в інтересах держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У пунктах 41, 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що: «відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України». Посилання представника третьої особи на те, що право постійного користування земельними ділянками має бути підтверджено не тільки планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, планшети не відповідають матеріалам лісовпорядкування, судом відхиляється. Те, що оглянуті в судовому засіданні затверджені оригінали планшетів суперечать вимогам Інструкції, представником третьої особи не спростовано. Разом з тим, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В матеріалах справи відсутні докази накладення земельної ділянки кадастровий номер 5325180800:00:005:0052 на земельні ділянки лісового фонду, розташованих в кварталах 38, 41, зокрема чітку площу та конфігурацію накладення, Повідомлення ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція" та схему розташування земельних ділянок суд не бере до уваги, оскільки таке повідомлення та схема розташування земельної ділянки з вказаним кадастровим номером відносно кварталів 38, 41 ДП "Пирятинське лісове господарство" Вороньківського лісництва містять орієнтовну, а не конкретна площу перетину, та грунтується на матеріалах лісовпорядкування 2009 року. Проте [PERSON] став власником зазначеної земельної ділянки у 2006 році, тобто не в період чинності планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2009 року. При цьому необхідно зазначити, що в позовній заяві прокурором зазначено про незаконну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] земель лісового фонду, загальною площею 3,1168 га. Разом з тим прохає витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі ДП «Пирятинське лісове господарство» земельну ділянку з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052, площею 4,14 га, тобто в більшому розмірі, ніж зазначена у позові орієнтовна площа накладення в загальному розмірі 3,1168 га. Таким чином, наявність обставин щодо накладення земельних ділянок грунтується на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.102, ч.1 ст. 103 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Для встановлення обставин щодо накладення земельних ділянок мають бути застосовані спеціальні знання експерта з питань землеустрою та землевпорядкування, оскільки дослідження та встановлення точних даних стосовно розміщення саме земельних ділянок 38 та 41 кварталів відносно ділянки з кадастровим номером 5325180800:00:005:0052 в даному спорі виходить за рамки правової оцінки і потребує спеціальних знань. Особам, як брали участь у справі, в тому числі прокурору, судом роз`яснювалось право заявити клопотання про призначення відповідної земельно-технічної експертизи, проте такі клопотання не заявлялись. З урахуванням зазначених обставин, оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed