Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить: -розтлумачити п.2.2. Договору поруки №310000004973003/П1 від 28.02.2012р. щодо того, чи має наслідком виконання позивачем як поручителем своїх зобов'язань перехід до позивача прав заставоутримувача; -зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» видати позивачу як поручителю, що виконав зобов'язання за боржника, документи, які підтверджують цей обов'язок боржника, оригінали кредитного договору, оригінали договору застави та інших документів, що підтверджують обов'язок боржника. Позов обґрунтовано тим, що за умовами кредитного договору №310000004973003 від 04.12.2008р. ПАТ «Астра Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 296218 грн. 00 коп. на придбання автомобілю Touota Land Cruiser 200 на строк до 04.12.2015р. В подальшому [PERSON] придбав та зареєстрував автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 04.12.2008р. між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений договір застави №310000004973003/З вищевказаного транспортного засобу. Крім того, 28.02.2012р. між позивачем, ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] було підписано договір поруки №310000004973003/П1, відповідно до якого позивач поручився за позичальника [PERSON] за виконання ним зобов'язань з вищезазначеним кредитним договором. Згідно з повідомленням від 06.12.2013р. №133329/АВ-К/06122013-08363/1 ПАТ «Астра Банк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вищевказаними кредитним договором, договором поруки та договором застави. В період з лютого 2012 року по квітень 2015 року позивач як поручитель сплатив на користь кредитора грошові кошти у сумі 308394 грн. 50 кп. Таким чином позивач як поручитель остаточно виконав кредитні зобов'язання за позичальника перед ПАТ «Дельта Банк». Положеннями пункту 2.2. договору поруки визначено, що сторони цього договору встановлюють, що поручитель після виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору набуває всіх прав банка в частині виконаних ним зобов'язань. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.08.2015р. у справі №646/6431/15-ц, яке було залишено без змін Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, було встановлено, що договір застави не припинився, а всі права кредитора за кредитним договором та договором застави перейшли до позивача. Проте, позивачу не зрозумілий зміст вказаного пункту договору щодо його виконання з урахуванням ч.1 ст.556 ЦК України, тобто чи має наслідком повне виконання позивачем як поручителем своїх зобов'язань перехід до нього прав заставоутримувача. У даному випадку позивач поручився не за виконання усього кредитного договору, а за ті зобов'язання, що існували на момент укладання договору поруки. Обсяг таких зобов'язань є різним, оскільки кредитний договір укладався у грудні 2008 року, а договір поруки - у лютому 2012 року. Тобто, на переконання позивача, зміст зобов'язання, за яке він поручився, необхідно встановлювати станом на 28.12.2012р., тобто на час укладання договору поруки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та доводи, якими він обґрунтований, пояснивши, що до позивача як поручителя переходять всі права кредитора (банка), оскільки позивач виконав кредитні зобов'язання за позичальника в обсязі, який передбачений договором поруки. Представник відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що на цей час в провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за вищевказаним договором застави. При цьому суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вказаного позову [PERSON] з тих підстав, що він виконав кредитні зобов'язання за кредитним договором не в повному обсязі. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він звертався до АТ «Дельта Банк» з заявою про надання йому документи, які підтверджують, що він виконав зобов'язання за боржника. Представник співвідповідача, АТ «Дельта Банк», для забезпечення повідомлення та явки якого судом вжито передбачених законом заходів, не прибув в судове засідання з невідомих причин. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 04.12.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Астра Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №310000004973003, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 296218,00 грн. строком з 04.12.2008р. до 04.12.2015р. включно з оплатою щомісячно процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних для придбання автомобілю Toyota Land Cruiser 200 (а.с.8-13). Відповідно до п.1.3. кредитного договору у забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат позичальник у день укладення кредитного договору також укладає договір застави №310000004973003/З від 04.12.2008р. та договір поруки №310000004973003/П від 04.12.2008р. Згідно з копією договору застави №310000004973003/З від 04.12.2008р., який укладено між [PERSON] (заставодавцем) та ВАТ «Астра Банк» (заставодержателем), цей договір забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, за умовами якого заставодавець зобов'язується перед заставодержателем повернути кредит у розмірі 296218,00 грн. шляхом сплати його за графіком, визначеним у кредитному договорі, сплатити відсотки у розмірі 22% річних за його користування, сплатити комісії та штрафні санкції у розмірі, у строках та у випадках, передбачених кредитним договором; строк повернення кредиту - до 04.12.2015р. включно. Предметом застави за цим договором є автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, легковий універсал-В, 2008 року випуску, (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], заставна вартість якого за згодою сторін становить 498608,00 грн. (а.с.6-7). Що стосується договору поруки №310000004973003/П від 04.12.2008р., на яке є посилання у п.1.3 кредитного договору, то суду цей договір (ані оригінал ані копія) не надано. 28.02.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк», [PERSON] (поручителем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір поруки №310000004973003/П1, згідно з яким поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати у повному обсязі по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов вищевказаного кредитного договору, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 296218,00 грн., а позичальник зобов'язується перед банком повернути кредитні кошти шляхом щомісячної сплати платежу по кредиту, який складається з суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту та щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних, а також комісій, штрафів та пені у строки та на умовах, обумовлених кредитним договором; строк виконання зобов'язань за кредитним договором - не пізніше 04.12.2015р. (а.с.4-5). Згідно з копією повідомлення від 06.12.2013р. №13329/AB-K/06122012-08363/1, який ПАТ «Астра Банк» та АТ «Дельта Банк» направили позичальнику [PERSON], первісний кредитор - Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» - здійснив на користь нового кредитору - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відступлення своїх прав вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та/або договорами поруки (а.с.3). 21.08.2015р. за результатами апеляційного розгляду цивільної справи №646/6431/15-ц за позовом [PERSON] до АТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору застави, приватного обтяження, вилучення запису про обтяження з державного реєстру було відмовлено у задоволенні вказаного позову [PERSON] (а.с.14-16). Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що ПАТ «Астра Банк» відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, в забезпечення якого 04.12.2008р. було укладено договір застави автомобілю марки «Тойота» моделі «Ленд Крузер, 200», у зв'язку з чим до державного реєстру обтяжень рухомого майна банрком було внесено запис про приватне обтяження (заставу рухомого майна), яким встановлено заборон відчуження предмет у застави. Положеннями п.2.2 вищевказаного договору поруки визначено: «Сторони цього договору встановлюють, що поручитель після виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору набуває прав банка в частині виконаних зобов'язань». Положеннями статті 213 ЦК України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. У п.2.1 договору поруки визначено, що випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед банком на рівні з позичальником за кредитним договором. Тобто договір поруки не містить застережень щодо обмеження обсягу відповідальності поручителя за виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором лише тими, які виникли з моменту укладення договору поруки та на момент укладення цього договору, а не з моменту укладення кредитного договору. Тлумачення договору відповідно до статті 213 ЦК України можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після тривалого виконання договору. Про це зазначає у своїй постанові від 01.07.2015р. Верховний Суд України у справі за заявою приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 910/24029/13 за позовом державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України до приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" про стягнення суми; за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" до державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про тлумачення умов договору. У даному ж випадку позивачем протягом тривалого часу з березня 2012 року по квітень 2015 року виконувалися умови договору поруки, а доводи позивача, викладені у позовній заяві щодо тлумачення п.2.2 договору поруки, не свідчать про необхідність такого тлумачення судом вже після виконання сторонами зобов'язань за договором. Таким чином, підстав для задоволення позовної вимоги про тлумачення п.2.2 договору поруки не вбачається. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання АТ «Дельта Банк» надати позивачу як поручителю, що виконав зобов'язання за боржника, документи, які підтверджують цей обов'язок боржника, оригінали кредитного договору, оригінали договору застави та інших документів, що підтверджують обов'язок боржника. Так, що стосується доводів позивача про те, що вищезазначеним рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.08.2015р. було встановлено факт переходу до позивача як поручителя всіх прав за кредитним договором та договором застави, то такі доводи є помилковими, оскільки відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, у яких брал участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а не висновки суду у такій іншій справі. У даному ж випадку позивач посилається саме на висновки суду при розгляді справи №646/6431/15-ц, а не на встановлені ним факти, оскільки суд апеляційної інстанції у своєму рішенні від 21.08.2015р. зазначив про перехід до позивача прав та обов'язків кредитора у цьому зобов'язанні в контексті свого висновку про неправильне вирішенні судом першої інстанції питання про визнання припиненим договору застави, приватного обтяження, вилучення запису про обтяження з державного реєстру, яке впливає на права [PERSON] Цим же судовим рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.08.2015р. встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.09.2013р. було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 200163 грн. 33 коп. солідарно з боржника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] Частиною 2 статті 556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усi права кредитора в цьому зобов'язаннi, у тому числi й тi, що забезпечували його виконання. Положеннями ч.1 ст.512 ЦК України встановлено вичерпний перелiк пiдстав замiни кредитора у зобов'язаннi, серед яких передбачено i виконання обов'язку боржника поручителем. Згідно зі ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, обсяг прав кредитора, якi переходять до поручителя у такому випадку, повинен вiдповiдати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. В той же час, з наданих позивачем копій квитанції про сплати за кредитним договором вбачається, що 14.02.2012р. на користь ПАТ «Астра Банк» та нового кредитора, АТ «Дельта Банк», було здійснено платіж у сумі 14285,00 грн. позичальником [PERSON], а в період з 03.03.2012р. по 06.04.2015р. - 13 платежів поручителем [PERSON] на загальну суму 294109,50 грн., тобто у розмірі, який є менший ніж розмір наданого позичальнику кредиту (а.с.17-23). Доказів же на підтвердження того, що позивач виконав кредитні зобов'язання позичальника за кредитним договором у повному обсязі, суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed