Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

14.05.2009 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства. З 16.01.2014року зазначена цивільна справа знаходиться в провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с.1 т.4). Позивач [PERSON] в ході судового розгляду справи підтримала свої позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що не перебуваючи у юридично зареєстрованому шлюбі, з вересня 2006року підтримувала інтимні стосунки з відповідачем, від яких [INFO] народився син [PERSON], проте [PERSON] не визнає себе батьком дитини. Просить визнати відповідача [PERSON], [INFO] народження, громадянина Росії, батьком її дитини - сина [PERSON], [INFO] народження. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги позивача вважають незаконними, не обгрунтованими, такими, які не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 128 СК України визначено способ законодавчого вирішення проблеми нешлюбного батьківства. Визнання батьківства за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Судом установлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] народження (а. с. 5 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України вбачається, що запис про батька дитини [PERSON] - [PERSON], внесено на підставі заяви матері та у відповідності із частиною 1 статті 135 СК України ( а.с.6 т.1). Позивач у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває. [PERSON], [INFO] народження, громадянин Росії, постійне його місце проживання м. Москва, Росія (а.с. 191-192 т.1). З наданих до справи заперечень на позовну заяву, фототаблиць, пояснень представників відповідача вбачається, що [PERSON] одружений, має сім*ю, дорослих дітей (а.с. 142-144, 155-162 т.1). З травня 2006року [PERSON] проживав у м. Донецьку, Україна, де з 11.12.2006 року до 25.04.2008року працював помічником Голови та Головою Правління ТОВ "Точмаш" (а.с. 142-144 т.1). Крім того, з 29.10.2007року [PERSON] являвся керівником ТОВ "Українська мультисервісна мережа", місцезнаходження якого м. Київ, Оболонський район, вул. Богатирська, 3-в ( а.с. 357 т.2). У ході судового розгляду цивільної справи представники відповідача заперечували той факт, що [PERSON] мав інтимні стосунки з [PERSON], та дитина [PERSON], 2008року народження, є сином [PERSON]. Позивач [PERSON] наполягала на тому, що до народження дитини вона з [PERSON] мала близьки, інтимні стосунки, саме відповідач являється біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO] народження. З досліджених матеріалів справи, письмових доказів, пояснень позивача у судовому засіданні, відносно яких не заперечував представник відповідача, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знайомі з часу знаходження останнього на території України, тобто з весни 2006року. Сторони підтримували робочі та дружні стосунки, а саме: [PERSON] оформляла документи на ім*я [PERSON] для оптимізації оподаткування створеного разом відповідного підприємства, [PERSON] на ім*я [PERSON] відкривав розрахунковий рахунок у банківській установі, вони вели особисті телефонні розмови та направляли СМС повідомлення (тому числі 19.08.2008року [PERSON] повідомляв [PERSON] про групу та резус крові, надсилав копію паспорту) (а.с. 38-40, 42, 47-50, 55-56, 142-144, 150-153 т.1). [PERSON] з 02.07.2008року перебувала на обліку в Донецькому регіональному центрі материнства та дитинства, а [INFO] народила хлопчика, що підтверджується дослідженими матеріалами цивільної справи: копіями індівідуальної карти вагітної № 309 та історії пологів № 6403 (а.с. 51-52, 53 т.1). З вищевказаних медичних документів вбачається, що в період вагітності та пологів [PERSON] повідомляла відомості щодо батька дитини, а саме: батьком дитини зазначала - [PERSON], 49років (а.с.51 т.1). Після народження дитини, [PERSON] та [PERSON] не спілкувалися, батьківство дитини - [PERSON], [INFO] народження, [PERSON] не визнає. З часу знаходження цивільної справи в провадженні різних інстанцій судов [PERSON] у судові засідання не з*являвся. У судових засіданнях Краснолиманського міського суду Донецької області приймали участь представники [PERSON], останній не приймав участь у розгляді справи, незважаючи на належні судові повідомлення. За правилами ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Суд вважає, що [PERSON], належним чином повідомлявся як про місце та час розгляду справи, так і про призначення та проведення судово-генетичних експертиз, оскільки його представники, особи які брали участь у справі - [PERSON], [PERSON] (а.с. 60-65 т.4, а.с. 120- 121 т.5), належним чином одержували судові повістки та повідомлення (а.с. 70,71, 75,76, 97,98, 104-106, 113,119, 125,126, 146.147, 181-184, 205,206 т.4; а.с.66, 85 т.5). Крім того, судом неоднарозово вирішувалось питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 169 ЦПК України про виклик відповідача [PERSON] для дачі особистих пояснень по справі (а.с. 43, 79-80 т.5), про що повідомлялись представник [PERSON], та особисто відповідач (а.с. 51-52, 83, 88-90 т.5). Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України для з*ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З метою виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, з часу відкриття провадження по справі, тобто з 2009року, як за клопотанням позивача, так і за клопотанням відповідача ( а.с. 115, 172 т.1; а.с.125, 135, 179-182 т.2; а. с. 15-16, 82-83, 167, 169-170 т.4 ) по справі неодноразово, судами різних інстанцій, призначались судово-біологічні (судово-генетичні ) експертизи для вирішення питання - чи є відповідач [PERSON] батьком дитини [PERSON], 2008року народження. Однак жодної судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи по справі не проведено. Ухвалами Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.03. та 02.07.2014року по цивільній справі призначались судово-генетичні експертизи, проведення яких доручалось Донецькому обласному бюро судово-медичних експертиз в м. Донецьку та Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (відповідно) ( 15-16, 82-83, 167, 169-170 т.4). Незважаючи на те, що представники відповідача, сам відповідач, належним чином повідомлялись про час та місце проведення експертиз (а.с. 85, 87-88, 97-98, 104-106 т. 4) однак [PERSON] на відбір зразків крові не з*являвся, в зв*язку з чим провести експертизи методом ДНК - аналізу не надавалось можливим. Відповідно інформації Державної прикордонної служби України у період з 01.09.2012р по 24.06.2014р громадянин Російської Федерації [PERSON], [INFO] народження, неодноразово перетинав держаний кордон України, в тому числі за шість місяців 2014року [PERSON] кордон перетинав вісім раз (а.с. 190-191 т.4). З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] знав про призначену у справі про визнання батьківства судово-генетичну експертизу, на час її проведення знаходився на території України, однак не являвся на її проведення (а.с. 109, 110, 201 т. 4 ). Судово-медична експертиза речових доказів у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, а також судово-медична експертиза на підприємницьких засадах проводиться гідно з Законом України "Про судову експертизу", процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи Правилами та затвердженими нормативними документами Міністерства охорони здоров'я України. Відповідно до п. 2.5 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 6 від 17.01.1995року встановлено порядок проведення судово-медичної експертиза спірного батьківства. Згідно п. 2.5.5 зазначених Правил забір крові і слини в осіб, які проходять у справі, здійснюється тільки при одночасному їх прибутті до відділення. Тобто, для проведення судово-генетичної експертизи по даній справі про визнання батьківства необхідно було одночасне прибуття до відділення судово-медичної імунології як позивача [PERSON], дитини [PERSON], так і відповідача [PERSON] Судово-генетична експертиза по цивільній справі не проведена. Посилання представника відповдача на те, що [PERSON] з поважних причин не може з*явитися в Україну для проведення експертизи є голослівними. Крім того, дані твердження спростовуються інформацією Державної прикордонної служби України про неодноразово перетинання [PERSON] держаного кордону (а.с. 190-191 т.4). До суду не надано будь-яких доказів неявки [PERSON] на експертизу з поважних причин. Статтею 146 ЦПК України передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. Вищезазначені докази, наявні матеріали справи, правова позиція відповідача та його представника, та їх належна оцінка, свідчать про те, що відповідач фактично ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи, яка необхідна для з*ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між відповідачем та дитиною. Враховуючи, що відповідач [PERSON], постійно проживає в м. Москві, є громадянином Росіі, питання примусового приводу на проведення судово-генетичної експертизи вирішено судом у судовому засіданні, відповідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (а.с. т.5). Відповідно до статті 31 Конвенції встановлення і заперечення батьківства або материнства визначається за законодавством Договірної Сторони, громадянином якої дитина є за народженням. Постановою Пленуму ВСУ від 15.05.2006року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до п. 8 вказаної постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Стаття 146 ЦПК України встановлює спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі у проведенні експертизи, без якої провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з*ясування якого експертиза призначена, або відмовити у його визнанні. Суд , оцінив докази, якими представники відповідача обгрунтовують правову позицію [PERSON], приходить до висновку, що останній ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась саме для визнання факту батьківства. Тобто, суд вважає, що відповідач ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому відповідно до норм ст. 146 ЦПК України, яка є винятком із загального правила, сформульованого у ч.4 ст. 60 ЦПК України, суд може визнати факт, для з*ясування якого експертиза була призначена. При вирішенні спірного питання даної цивільної справи - визнання батьківства, суд не тільки враховує причини не явки на експертизу відповідача [PERSON], а також яке значення має для нього висновок експерта, а бере до уваги всі вищезазначені докази, зібрані у справі з дотриманням норм цивільно процесуального законодавства, в їх сукупності, та приходить до висновку про законність, обгрунтованість вимог позивача, та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved