Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє також в інтересах [PERSON] та [PERSON] , звернулося до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 02.04.2019р. близько 20 год. 19 хв. водій автомобіля «VOLKSWAGEN Amarok» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , рухаючись на 86км + 450м автомобільної дороги Київ-Одеса у напрямку м. Київ на території Білоцерківського району Київської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Білоцерківської МЛ№2, де 03.04.2019р. близько 07 год. від отриманих тілесних ушкоджень помер. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «VOLKSWAGEN Amarok», д.н.з. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АМ8497754 у ПрАТ «СК «УНІКА». Відповідно до п.2 ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 30 липня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «УНІКА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на утримання в інтересах дружини потерпілого [PERSON] , сина потерпілого [PERSON] , [INFO] , та доньки потерпілого [PERSON] , [INFO] . Загальна сума страхового відшкодування становить 200 000 грн., а з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування: 50 076,00 грн. моральної шкоди та 150 228,00 грн. відшкодування на утримання. 22.04.2020р. ПрАТ «СК «УНІКА» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме: 75114,00 грн. страхового відшкодування на утримання [PERSON] та [PERSON] , та 20033,22 грн. моральної шкоди [PERSON] , сину потерпілого [PERSON] та доньці потерпілого [PERSON] . Окрім цього, з суми страхового відшкодування моральної шкоди відповідачем незаконно стягнено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% - 4 479 грн. 47 коп. та військовий збір у розмірі 1,5% -373 грн. 28 коп., тобто у загальному у розмірі 4 852 грн. 76 коп. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування моральної шкоди (50 076,00 грн.) та від суми витрат на утримання (150 228,00 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на утримання страховою компанією відмовлено. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув (згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2019р.). Однак, відмову ПрАТ «СК «УНІКА» у виплаті 50% страхового відшкодування вважаємо неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону з огляду на наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно зі ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, вказане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішохода у разі наїзду на нього двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті зіткнення та наїзду на нього одного автомобіля. Крім того, згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові про закриття кримінального провадження від 31.07.2019р. інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди - відсутня. У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально- процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. З огляду на вище наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «СК «УНІКА» в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1961-IV (надалі Закон), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Відтак позивач зверталась до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про відшкодування шкоди в межах чітко встановлених Законом лімітів страхових сум та у чітко встановлений Законом термін. Окрім цього, відповідно до п.27 ч.1 ст.165 Податкового кодексу України, страхове відшкодування потерпілим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди оподаткуванню не підлягає. Порядок застосування п.27 ч.1 ст.165 Податкового кодексу України визначається національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. Статтею 164.1 ПК України передбачено, що «Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду». Підпунктом 164.2.14 ПК України встановлено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; в) пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або інших сум бюджетного відшкодування; г) суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом; г) виплати з державного бюджету, пов`язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України. Дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування. Згідно ст.36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. На підставі наведеного, позивач вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 23.04.2020 року по 25.05.2020 року у розмірі 1528 грн. 51 коп. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене, за період з 23.04.2020 року по 25.05.2020 року нараховано інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 285 грн.22 коп. Заходи досудового врегулювання спору про стягнення страхового відшкодування між позивачем і відповідачем не вживались. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на її користь: - страхове відшкодування у розмірі: 75114 грн. 00 коп. на утримання, 24885 грн. 99 коп. моральної шкоди, 4852 грн. 77 коп. недоплаченого податку; - пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1524 грн. 09 коп. та 3% річних у розмірі 284 грн. 40 коп., що разом складає 1808 грн. 49 коп.; - судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.00 коп. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) осіб, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області не надходив. У судове засідання позивач [PERSON] , яка діє також в інтересах [PERSON] та [PERSON] , та її представник-адвокат Качмар А.І. не з`явилися. У позовній заяві просила розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою з повідомленням «Укрпошти», яке приєднано до матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2019р. [PERSON] є вдовою померлого, що підтверджується свідоцтвом про серії шлюб [NUMBER] від 23.07.2005р. [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.02.2006р. та серії [NUMBER] від 01.02.2006р. Згідно постанови від 31.07.2019р. про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №1201910030000964 від 03.04.2019р., причиною смерті потерпілого є ДТП. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. У вказаній вище постанові встановлено, що 02.04.2019р. близько 20 год. 19 хв. водій автомобіля «VOLKSWAGEN Amarok» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , рухаючись на 86км + 450м автомобільної дороги Київ-Одеса у напрямку м. Київ на території Білоцерківського району Київської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Білоцерківської МЛ№2, де 03.04.2019р. близько 07 год. від отриманих тілесних ушкоджень помер. За результатом розгляду заяви представника позивача [PERSON] від 30.07.2019р. відповідачем ПрАТ «СК «УНІКА» позивачу [PERSON] 22.04.2020р. проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме: 75114,00 грн. страхового відшкодування на утримання [PERSON] та [PERSON] , та 20033,22 грн. моральної шкоди [PERSON] , сину потерпілого [PERSON] та доньці потерпілого [PERSON] . Хоча, загальна сума страхового відшкодування становить 200 000 грн., а з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування: 50 076,00 грн. моральної шкоди та 150 228,00 грн. відшкодування на утримання. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування моральної шкоди (50 076,00 грн.) та від суми витрат на утримання (150 228,00 грн.). Окрім цього, з суми страхового відшкодування моральної шкоди відповідачем стягнено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% - 4 479 грн. 47 коп. та військовий збір у розмірі 1,5% -373 грн. 28 коп., тобто у загальному у розмірі 4 852 грн. 76 коп. При цьому, відповідно до п.27 ч.1 ст.165 Податкового кодексу України, страхове відшкодування потерпілим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди оподаткуванню не підлягає. Порядок застосування п.27 ч.1 ст.165 Податкового кодексу України визначається національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг. Статтею 164.1 ПК України передбачено, що «Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду». Підпунктом 164.2.14 ПК України встановлено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; в) пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або інших сум бюджетного відшкодування; г) суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом; г) виплати з державного бюджету, пов`язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України. Дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування. Отже, податок на доходи фізичних осіб з суми страхового відшкодування моральної шкоди утримано неправомірно. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4). При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв?язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов?язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки, законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. П.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально- процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. З приводу стягнення на користь позивача пені, інфляційних та 3 відсотків річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.36.5 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом проведені наступні обрахунки: Розрахунок пені: - з 23.04.2020р. по 23.04.2020р. (днів: 1, подвійна облікова ставка НБУ х 2 = 20), пеня: 57,30 грн. - з 24.04.2020р. по 25.05.2020р. (днів: 32, подвійна облікова ставка НБУ х 2 = 16), пеня: 1466,79 грн. Таким чином загальний розмір пені становить 1524 грн. 09 коп. 3% річних відсотків за 33 днів становлять 284 грн. 40 коп. (104852,78 х 3 х 33 / 365 / 100). Інфляційні нарахування з 23.04.2020р. по 25.05.2020р. складають 00,00 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.00000000 (травень 2020 р. - не установлено). Ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved