Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Сарненського районного відділу Управління Міністерства Внутрішніх Справ України та просить витребувати від відповідача та зобов'язати передати належний їй на праві власності автомобіль Mitsubishi Galant 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], транзитний номерний знак [NUMBER], який знаходиться в Сарненському РВ УМВС України в Рівненській області. Свої вимоги мотивує тим, що у її власності перебуває траспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль було придбано нею у свого сина [PERSON]. До цього, 21 грудня 2010 року сином позивача [PERSON] вказаний автомобіль був знятий з реєстрації у Сарненському ВРЕР ВДАІ, виданий транзитний номерний знак [NUMBER]. 03.06.2010 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Рівненській області Якубцем М.К. було порушено кримінальну справу по факту незаконного збуту наркотичного засобу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України. Підозрюваним, а в подальшому обвинуваченим у цій справі визнано сина позивача [PERSON]. 17.12.2010 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Рівненській області Якубцем М.К. винесено постанову про арешт майна [PERSON], в т.ч. автомобіля Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В постанові про накладення арешту зазначалося, що вона направляється до Першої Рівненської державної нотаріальної контори для виконання. Однак постанова слідчого Якубця М.К. про накладення арешту на майно від 17.12. 2010 року до нотаріальної контори не надходила та арешт не був накладений, про що свідчить той факт, що автомобіль 21.12.2010 року, був знятий з реєстрації в органах ДАІ. 25 грудня 2010 року начальником СВ Сарненського PB УМВС України в Рівненській області Міщенею В.П. було винесено постанову про вилучення автомобіля, на який накладено арешт та вилучено до Сарненського PB УМВС до вирішення справи по суті. Вважає такі дії посадових осіб Сарненського PB УМВС України щодо вилучення автомобіля Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] незаконними, оскільки вказаний автомобіль належить їй на праві приватної власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі. Суд заслухавши пояснення представника позивача, всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Частиною першою статті 3 ЦПК України, зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права. Відповідно до п.8 постанови від 7 вересня 1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів зазначено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою є: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана за суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2010 року [PERSON] автомобіль Mitsubishi Galant 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], транзитний номерний знак [NUMBER] був знятий з реєстрації у Сарненському ВРЕР ВДАІ, виданий транзитний номерний знак [NUMBER]. Згідно довідки-рахунку серії КІМ № 472918 від 21 грудня 2010 року виданої ПП "Автолегіонбуд", [PERSON] було продано і видано автомобіль марки Mitsubishi Galant, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію (техпаспорт) [NUMBER] вартістю двісті гривень (а.с.6). Відповідно до п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України N 1388 від 7 вересня 1998 р. забороняється зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів, що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. Згідно постанови старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Рівненській області від 17.12.2010 року, Якубцем М.К. на рухоме майно [PERSON], а саме на автомобіль марки Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] було накладено арешт та зазначено, що постанова направляється до першої нотаріальної контори м.Рівне. Однак, згідно відповіді першої нотаріальної контори №633/01-16 від 15.04.2013 року, постанова слідчого Якубця М.К. про накладення арешту на майно від 17.12.2010 року, до першої нотаріальної контори на виконання не надходила (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №43855188 від 31.03.2014 року за [PERSON] в державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація відсутня (а.с.73). А тому, суд приходить до висновку, що постанова старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Рівненській області від 17.12.2010 року, Якубця М.К. щодо арешту майна [PERSON] була винесена, проте фактично залишилась без виконання. Разом із тим, 25 грудня 2010 року начальником СВ Сарненського PB УМВС України в Рівненській області Міщенею В.П. було винесено постанову про вилучення автомобіля у [PERSON], на який накладено арешт. Згідно зі статтею 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-ХІІ "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку. Відповідно до п.7 постанови № 1388 від 7 вересня 1998 р., власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання. Метою реєстрації транспортних засобів органами ДАІ МВС є контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та запобігання протиправним діям щодо них. А тому державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття і не впливає на момент переходу права власності на транспортний засіб з таких підстав. З вищезазначеного можна зробити висновок, про те, що право власності на автомобіль марки Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], відбувся у момент його передачі позивачу, тобто 21.12.2010 року, при цьому інший порядок його передачі сторонами не передбачався, а тому постановою про вилучення автомобіля у [PERSON] винесеної начальником СВ Сарненського PB УМВС України в Рівненській області Міщенею В.П. було позбавлено позивача [PERSON] можливості зареєструвати, як власнику, транспортний засіб. Згідно повідомлення відділу ДАІ відділення РЕР м.Сарни УМВС України в Рівненській області за №801 від 13.07.2011 року, автомобіль марки Mitsubishi Galant, номер кузова [NUMBER], 1993 року випуску з державним номерним знаком [NUMBER], який належав [PERSON] знятий з обліку для реалізації та станом на 13.07.2011 року транспортні засоби за ним не зареєстровані (а.с.10). Дана обставина також підтверджується повідомленням центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Дубровицького, Рокитнівського та Сарненських районів №125 від 20.03.2014 року, з якого вбачається, що станом на 20.03.2014 року згідно автоматизованих баз даних РІІ та НАІС за гр. [PERSON] не має зареєстрованих транспортних засобів (а.с.72). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 7.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та обґрунтувані в судовому засіданні, при цьому, відповідачем всупереч ст. 60 ЦПК України, не надано жодних заперечень та належних письмових доказів в спростування позовних вимог, а тому позов [PERSON] стосовно витребування майна із чужого незаконного володіння, підлягає до задоволення. Відповідно ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.16, 319, 334, 387 ЦК України,

Outcome: approved