Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач Кредитна спілка "Аккорд" звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №Вікна КР від 17.05.2006 року в сумі 10990,96 грн., в тому числі: залишок кредиту - 4583,12грн., залишок процентів - 1824,72 грн., нараховані штрафні санкції -4583,12 грн. Заочним рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2012 року позовні вимоги було задоволено, з відповідача [PERSON] стягнуто вищезазначену заборгованість, та судові витрати у справі. За заявою відповідача [PERSON] від 06.11.2014 року ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області заочне рішення від 19.04.2012 року скасоване, та справу призначено до розгляду. Представник позивача Яворський Р.І. в судовому засіданні 13.03.2015 року, проведеному в режимі відеоконференції, первісні позовні вимоги, а також доповнення до позовної заяви від 16.12.2014 року, підтримав у повному обсязі, та суду пояснив, що 17.05.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір. Згідно п.1.1 Договору, кредитна спілка надала позичальнику- відповідач у [PERSON], яка є членом кредитної спілки, споживчий кредит у розмірі 5000 грн. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується видатковим касовим ордером . Відповідно до п.2.2 Договору кредит відповідачу було надано строком до 20.05.2007 року. Відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати позивачеві нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, не менше, ніж це вказано в рекомендованому графіку платежів (додаток до Договору). При дотриманні позичальником умов сплати кредиту, передбачених у рекомендованому графіку платежів, нарахування процентів є мінімальним: на залишок суми кредиту. Розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом передбачено п.2.3 Договору. Однак всупереч договірним зобов'язанням, в установлені терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.2.3 Договору). Відповідно до п.3.2 Договору, при порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. На день подачі заяви про стягнення суми боргу за кредитним Договором, сума боргу за тілом кредиту становить 4583,12 грн., за процентами - 1824,72 грн., за пенею - 4583,12 грн., що в сумі складає 10990,96 грн. Тому вказану заборгованість, а також понесені судові витрати: судовий збір - 214,60 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача звертає увагу суду на доповнення до позовної заяви від 16.12.2014 року, та просить врахувати, що згідно з умовами кредитного договору, його складовою є Положення про кредитування членів кредитної спілки "Аккорд". Таке Положення розроблено з урахуванням вимог та процедур, передбачених Розпорядженням №116 від 11.11.2003 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.11.2003 року за №1078/8399, затвердженим з дня державної реєстрації кредитної спілки на виконання вимог п.3 ч.6 ст. 8 Закону України "Про кредитні спілки". Пунктом е) розділу 3 цього Положення позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ним, пені встановлено тривалістю 10 років, що, на думку представника позивача, відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України. Відповідач з умовами Положення про кредитування членів КС "Аккорд" була ознайомлена, що підтверджується п.4.1 договору кредиту та заявою про ознайомлення з умовами кредитування від 20.09.2007 року. Крім того, представник позивача просить врахувати, що 21.05.2009 року у кредитній спілці "Аккорд" органами внутрішніх справ України вилучено оригінали кредитних договорів, в тому числі оригінал кредитного договору № Вікна КР від 17.05. 2006 року між скаржником та відповідачем, що підтверджується протоколом виїмки від 21.05. 2009 року та реєстром вилучених справ, і тільки 15.04. 2010 року оригінал кредитного договору № Вікна КР від 17 травня 2006 року між кредитною спілкою "Аккорд" та [PERSON] повернуті голові правління кредитної спілки "Аккорд" під розписку, що підтверджуються довідкою СУ ГУМВС України від 09 вересня 2011 року. Зазначені вище докази засвідчують той факт, що у період з 20.05.2009 року по 15.04.2010 року кредитна спілка була позбавлена можливості звернутися з позовом до суду, кредит був наданий терміном до 20.05.2007 року. З 20.05.2007 по 21.05.2009 рр. - 732 дні; з 21.05.2009 - 15.04.2010 рр. -329 днів ( період переривання строків давності). З 15.04.2010 - 26.12.2011р. - 620 днів. Строк позовної давності -10 років ( 3 650 - днів). Звернення до суду 24.01.2012 року, а отже строк позовної давності не пропущений. Просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні 19.12.2014 року відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що дійсно 17.05.2006 року вона отримала споживчий кредит на виготовлення та встановлення вікон. Кредитні кошти були перераховані підприємству, яке повинно було встановити їй вікна, але вікна так і не були встановлені, тому після сплати першого платежу, кредит не погашала. Ніяких нагадувань від кредитної спілки вона не отримувала. В заяві про застосування позовної давності позивач [PERSON] зазначила, що ніякого письмового договору про збільшення позовної давності вона не укладала, тому посилання позивача на те, що Положення про кредитування членів КС "Аккорд" є невід'ємною частиною договору є неправомірним. Оскільки додатком № 1 до договору Вікна КР від 17.05. 2006 року визначено строк сплати останнього платежу - 20.05. 2007 року, то з 21.05.2007 року почався перебіг строку позовної давності за цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, позов КС "Аккорд" подано до суду 31 січня 2012 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Тому позивач просить застосувати у цій справі загальну позовну давність -три роки, та у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає їх незаконними, оскільки ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, але договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Між позивачем та відповідачем письмовий договір про збільшення позовної давності не укладався. В п. 4.1 договору Вікна КР від 17.05.2006 року зазначено, що позичальник ознайомлений з Положенням про кредитування членів КС "Аккорд" і зобов'язується його виконувати. Але зазначене Положення не є невід'ємною частиною договору та взагалі невідомо про яке саме Положення іде мова, так як не вказана дата його затвердження. Тому, на думку представника відповідача, умови, передбачені п."е" Розділу 3 Положення про кредитування членів КС "Аккорд" щодо встановлення позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ним, пені тривалістю десять років, не може застосовуватися до спірних правовідносин. Оскільки додатком № 1 до договору Вікна КР від 17.05. 2006 року визначено строк сплати останнього платежу - 20 травня 2007 року, то з 21.05.2007 року почався перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Перебіг позовної давності починається зі спливом визначеного строку виконання зобов'язання та не пов'язується з терміном дії договору. Визначення п. 5.1 договору Вікна КР від 17.05.2006 року, про дію правочину до його виконання сторонами, не може розглядатися як установлення строку дії договору кредиту, оскільки згідно із ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Представник позивач просить застосувати по даній цивільній справі загальну позовну давність, у зв'язку з чим у позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №Вікна КР./а.с.8/. Згідно п.1.1 Договору, кредитна спілка надала позичальнику- відповідачу [PERSON], яка є членом кредитної спілки, споживчий кредит у розмірі 5000 грн. Об'єктом кредитування є придбання товарів вартістю 5000грн. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується видатковим касовим ордером/а.с.12/. Відповідно до п.2.2 Договору кредит відповідачу було надано строком до 20.05.2007 року. Відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати позивачеві нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, не менше, ніж це вказано в рекомендованому графіку платежів (додаток №1 до Договору). При дотриманні позичальником умов сплати кредиту, передбачених у рекомендованому графіку платежів, нарахування процентів є мінімальним: на залишок суми кредиту. Розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом передбачено п.2.3 Договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а от відповідач, всупереч договірним зобов'язанням, в установлені терміни кредитні кошти не повертав, внаслідок чого станом на день подачі заяви (24.01.2012року) виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 10990,96 грн., в тому числі: сума боргу за тілом кредиту становить 4583,12 грн., за процентами - 1824,72 грн., за пенею - 4583,12 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком /а.с.5/. Зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати: судовий збір, позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до п.2.7 кредитного договору, кредитна спілка має право достроково розірвати договір і повернути наданий кредит та нараховані проценти, звернувшись з позовом до суду: а) якщо позичальник протягом 2-х місяців не сплатив взагалі або сплатив не у повному обсязі платежі, узгоджені сторонами рекомендованому графіку платежів; б) якщо позичальник не надав взагалі або надав неповні чи неправдиві дані про себе, які вплинули на прийняття рішення про надання кредиту; с) якщо позичальник не виконує інших умов договору. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором був проведений 20.06.2006 року /а.с.3/, а отже з 21.06.2006 року починається перебіг строку позовної давності. Відповідно до наданих позивачем доповнень до позовної заяви, в період з 21.05.2009 року по 15.04.2010 року, оригінали кредитних договорів, в тому числі і договору з відповідачем, були вилучені органами внутрішніх справ України, тому позивач в цей строк не мав можливості звернутися до суду з позовними вимогами. Зазначені обставини підтверджуються наданими відповідачем доказами /а.с.63-69/. Разом з тим, навіть враховуючи вищезазначені обставини, які дійсно були перешкодою для звернення до суду, та переривали строк позовної давності, у позивача була можливість звернутися до суду, як в період до вищезазначених обставин, а саме з 21.08.2006 року(відповідно до п.2.7 договору) по 20.05.2009 року (цей період складає 2 роки 09 місяців), а також з 16.04.2010 року по 15.07.2010 року( +3 місяці) в межах загального строку позовної давності. Навіть, якщо приймати за початок перебігу строку позовної давності строк сплати останнього платежу згідно договору - 20.05. 2007 року, то з 21.05.2007 року почався перебіг строку позовної давності, перебіг якого з врахуванням переривання строку закінчився 15.04.2011 року. Як встановлено в судовому засіданні позивач направив позовну заяву поштою тільки 24.01.2012 року/а.с.15/, тобто звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Визначення п. 5.1 договору Вікна КР від 17.05. 2006 року, про дію правочину до його виконання сторонами, не може розглядатися як установлення строку дії договору кредиту, оскільки згідно із ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на п.4.1 кредитного договору, як на правомірну підставу збільшення строку позовної давності до 10 років. Так, згідно п.4.1 кредитного договору позичальник ознайомлений з Положенням про кредитування членів КС "Аккорд" і зобов'язується його виконувати. Однак, наведеним договором не встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до Положення про кредитування членів кредитної спілки "Аккорд", та не визначено, що таке Положення є частиною договору. У такому разі умови, передбачені п. "е" Розділу 3 Положення про кредитування членів КС "Аккорд" щодо встановлення позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ним, пені тривалістю десять років, не становлять зміст кредитного договору між КС "Аккорд" та відповідачем [PERSON] Тому саме по собі посилання у п.4.1 договору на ознайомлення позичальника з Положенням про кредитування членів КС "Аккорд" та зобов'язання його виконувати не дає підстав для застосування цього Положення. Крім того, посилаючись на умови, передбачені п. "е" Розділу 3 Положення про кредитування членів КС "Аккорд" щодо встановлення позовної давності, позивач не надав суду належним чином оформленого повного тексту Положення, а додав частину тексту, який не містить найменування та № розділу, вирваний з контексту /а.с.62/, та з цих підстав не є належним доказом. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачем письмовий договір про збільшення позовної давності не укладався. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки додатком № 1 до договору Вікна КР від 17.05. 2006 року визначено строк сплати останнього платежу 20.05.2007 року, то з 21.05. 2007 року почався перебіг строку позовної давності за цим договором. Як зазначалось вище, з позовом до суду позивач звернувся тільки 24.01.2012 року, тобто за межами строку позовної давності. Приписами ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, навіть враховуючи, що перебіг строку позовної давності почався з 21.05.2007 року, позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України, та відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності, що згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмові у позові. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги необгрунтовані, та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed