Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей та просив суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; визначити спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з його дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановивши такі дні побачень [PERSON] з дітьми у присутності сторонніх осіб - кожні два дні на тиждень, які є вихідними днями [PERSON] , з ночівлею дітей за місцем проживання [PERSON] , із зобов`язанням батька забирати та привозити дітей матері, - на весь період дошкільних канікул [PERSON] , [INFO] , та на весь період шкільних канікул [PERSON] , [INFO] , з ночівлею дітей за місцем проживання [PERSON] , із зобов`язанням батька забирати та привозити дітей матері. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та відповідачка разом не проживають. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю. Відповідачка не дає можливості бачитись з дітьми та чинить перешкоди, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Представник Овідіопольської РДА у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Назарова Т.В. віднесла розгляд справи на розсуд суду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти та їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] разом не проживають. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю. Вважаючи, що відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом. Службою у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області до суду наданий письмовий висновок про участь батька у вихованні дітей № 01/01-25/47 від 13.01.2020 р. щодо способів участі батька [PERSON] у вихованні дітей, відповідно до якого орган опіки та піклування Овідіопольської РДА Одеської області, вважає за доцільне встановити наступний порядок спілкування батька [PERSON] з дітьми без присутності сторонніх осіб, а саме: побачення з дітьми щосуботи з 11:00 год. до 21:00 год. цього ж дня та щонеділі з 10:00 год. до 19:00 год. цього ж дня, з обов`язковим поверненням за постійним місцем проживання матері, такі побачення з батьком будуть відбуватися протягом 2 років. Відповідач [PERSON] , працює водієм на маршруті № 601 у ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" згідно змінного графіку, відповідно до якого субота та неділя не завжди випадають його вихідними днями, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" від 03.09.2019 р. №286. Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого Загальними зборами АТ "Чорноморська транспортна компанія", протокол №2 від 01.09.2017 р. робітники зі змінним режимом роботи працюють згідно встановлених графіків роботи, водії автотранспортних засобів працюють у режимі до 12 годин у зміну. З графіка змінності водіїв колісних транспортних засобів вбачається, що [PERSON] має 1-2 вихідних на тиждень, які не завжди випадають у суботу та неділю, а тому він не кожен тиждень (суботу та неділю) має змогу бачити та бути з дітьми. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачує аліменти, має позитивну характеристику з місця роботи, відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.07.2019 р., наявний житловий будинок, в якому обладнані спальні місця для дітей, є іграшки, дитячі речі, в кімнатах чисто та затишно. [PERSON] проживає у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та її сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та актом обстеження умов проживання. Дружина відповідача [PERSON] та її син добре ставляться до дітей відповідача. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до вимог статті 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, згідно із ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого обєднання сімї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дітей не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, приймаючи до уваги висновок про участь батька у вихованні дітей, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Отже, аналізуючи викладене вище, та дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд вважає правильним та справедливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] .

Outcome: approved