Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом., згідно із яким [INFO] року померла баба позивача - [PERSON], яка проживала в с. Животівка Оратівського району Вінницької області. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги за законом, згідно ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) була мати позивача [PERSON], яка померла [INFO] року. Єдиним спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії, згідно ст. 551 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) є позивач [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) площею 2,70 га, що розташована на території Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 05.03.1997 року. Нотаріально оформити прийняття спадщини позивач [PERSON] позбавлена можливості, оскільки його мати не встигла оформити право власності на земельну ділянку, тому змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,70 га, що знаходиться на території Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Справу просить розглянути без її участі. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Бабенко В.В., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.07.2002 року [PERSON] померла [INFO] року в с. Животівка Оратівського району Вінницької області. Згідно із повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.09.2016 року [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.03.2003 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем другої черги за законом, згідно ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) була мати позивача [PERSON], яка померла [INFO] року. Єдиним спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії, згідно ст. 551 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) є позивач [PERSON]. Відповідно до довідки №480 від 19.09.2016 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], яка померла [INFO] року являється рідною матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року і біла її єдиною донькою. Спадщина знаходиться на території Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Згідно із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 05.03.1997 року [PERSON] на підставі рішення Оратівської районної державної адміністрації від 04.10.1996 року №230 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Мир" с. Животівка Оратівського району Вінницької області розміром 2,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. Згідно довідки виданої відділом Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницької області станом на 2002 рік середня нормативна грошова оцінка середньої земельної частки (паю) площею 2,7га на території Животівської сільської ради становить 30220 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР (1963 р.) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. На підставі ст. ст. 524-527, 529, 530, 548, 549, 550, 551 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved