Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

05 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що є рідним сином відповідача, на даний час вже досяг повноліття. Він навчається у ДПТНЗ "Першотравенський гірничий ліцей" ІІ-го рівня акредитації за професією "Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок" з 31 серпня 2016 року по теперішній час. Термін навчання закінчується 15 лютого 2020 року. Не працює, потребує допомоги батька, оскільки мати не в змозі самостійно забезпечити всі його потреби, пов'язані з навчанням. Відповідач допомогу на його утримання не надає, хоча має таку змогу. Просить суд стягти аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON], щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення 23 років. З урахуванням позовних вимог про стягнення аліментів, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, в телефонному режимі повідомив суд про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 16 січня 2001 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO]. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Копією свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 25 січня 2017 року підтверджується, що [PERSON] [INFO], змінив ім'я 25 січня 2017 року. Прізвище, власне ім'я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - [PERSON]. Довідкою №567 від 30 листопада 2018 року підтверджується, що [PERSON] навчається у ДПТНЗ "Першотравенський гірничий ліцей" ІІ-го рівня акредитації за професією "Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок" з 31 серпня 2016 року по теперішній час. Термін навчання закінчується 15 лютого 2020 року. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Судом встановлено, що позивач перебуває на утриманні своєї матері - [PERSON], продовжує навчання та потребує допомоги батька в зв'язку з навчанням. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина, в зв'язку з його навчанням. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовільнити, так як повнолітній син відповідача продовжує навчання, в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, знаходиться лише на утриманні останньої, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частки. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, щомісячно. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітнього сина відповідача, його потреб та матеріального стану сторін. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред'явленні позову про стягнення аліментів до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 704,80 гривень. На підставі зазначеного,

Outcome: approved