Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації м.Львова про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги наступним. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Стверджує, що батько ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не забезпечують її матеріально. Просить суд позбавити [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві. Представник третьої особи у судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], виданого Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.12). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 вересня 2016 року (а.с.10). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16). Згідно статтей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того суд при вирішенні справи бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини. Зокрема, згідно Висновку органу опіки та піклування від 17 квітня 2018 року (а.с.9), останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] Згідно заяви від 12 квітня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. (а.с.110) [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON]. Крім того, матеріалами справи встановлено, що матір'ю дитини створено усі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитину. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, що проявляється відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, що було встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved