Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мологівська обєднана теритооріальна громада, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності правовстановлюючих документів - заповіту від 18.07.1995 року, посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області; свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] від 09.10.1995 року та рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №77 від 17.08.1995 року, в якому зазначено, що [PERSON] булла власником житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позову [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 січня 2005 року серія [NUMBER] . Після її смерті, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею - 41,2 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - гараж; літ.«Г» - сарай; літ.«Д» - вбиральня; №1-№3, №5, №6 - споруди. За життя [PERSON] склала заповіт за яким все належне їй майно вона заповідала [PERSON] .. Проте в заповіті та документах, які підтверджують право власності бабусі позивача на житловий будинок [ADDRESS] наявна помилка, а саме: неправильно записано по-батькові, замість вірного « [PERSON] », вказано як « [PERSON] ». Така помилка була допущена працівниками виконавчого комітету Випасненської сільської ради при оформленні документів на право власності на житловий будинок та оформленні заповіту. За таких обставин, формально, бабуся позивача не являється власником житлового будинку [ADDRESS] . На час оформлення та отримання правовстановлюючих документ, які підтверджують право власності [PERSON] на нерухоме майно, ніхто не звертав уваги на правильність написання по-батькові, а вже після її смерті була виявлена вказана помилка. Факт того, що по-батькові бабусі позивача повинно бути записано як « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.01.2005 року серії [NUMBER] , випискою із актової книги на нерухоме майно на ім`я батька [PERSON] - [PERSON] . Ім`я батька записано як [PERSON] , а отже по-батькові померлої буде « [PERSON] ». Встановлення факту, що має юридичне значення має для позивача важливе значення, а саме необхідно для підтвердження її спадкових прав. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач скористався своїм правом та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом не згоден, вважає їх надуманими, необгрунтованними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. В позові позивач зазначає, що встановлення факту, для неї має важливе значення, а саме необхідно для оформлення спадкових прав. Однак [PERSON] вже оформила свої спадкові права на майно померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується доданими до позовної заяви документами самою ж позивачкою, а саме: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ННВ 836000, посвідчене 17 травня 2018 року державним нотаріусом Білгород- Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Іваницьким О.Ю.; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, ; витягу 51957780, дата видачі 17.05.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 124344329, дата формування 17.05.2018 року. Тобто, свої спадкові права [PERSON] вже оформила, більш того вже зареєструвала за собою право власності на зазначене нерухоме майно, а отже в неї відсутні будь-які підстави для звернення до суду із вищезазначеними вимогами, у зв`язку з тим, що відсутні будь-які порушення чи невизнання її прав. Крім того, все своє життя відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем, де був і є зареєстрованим до теперішнього часу, займався її похованням. Згідно з актом про фактичне проживання в зареєстрованому будинку від 20.09.2016 року складеного депутатом сільської ради за підписом сусідів, відповідач [PERSON] постійно проживав з бабусею, доглядав за нею та будинком і присадибною ділянкою, після її смерті займався організацією її поховання та проживає там до теперішнього часу. За час проживання за свої кошти збудував новий паркан, поміняв вікна та двері, побудував новий туалет, засадив новий сад, провів водопровід, зробив підмостку будинку та інше. На теперішній час на розгляді у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області, знаходиться цивільна справа №495/987/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Отже на підставі всього вищевикладеного та у відповідності до вимог чинного законодавства, позовна заява є незаконною та необґрунтованою. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2020 року виправлені описки допущені в ухвалі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2019 року про відкриття провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2020 року судовий розгляд цивільної справи відкладено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2020 року заяву представника відповідача - адвоката Єфименко Н.В. про відвід судді Прийомової О.Ю. по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Випасненська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, відведено суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомову О.Ю. від розгляду даної цивільної справи. Згідно розпорядження №194 від 17.07.2020 року щодо призначення проведення повторного автоматичного розподілу справи, цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Випасненська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2020 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Випасненська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів по справі за позовом [PERSON] , зацікавлені особи [PERSON] , Випасненська сільська рада про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивач - адвокат Гербей А.А. вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Єфименко Т.В. відзив підтримала, заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до наступних висновків. За частиною 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею - 41,2 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - гараж; літ.«Г» - сарай; літ.«Д» - вбиральня; №1 - цистерна; №2 - хвіртка; №3 - ворота; №5 - цистерна; №6 - огорожа. На підставі рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №77 від 17.08.1995 року [PERSON] видано свідоцтва від 09.10.1995 року про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] . За час життя [PERSON] було складено заповіт від 18.07.1995 року, який посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №108, відповідно до якого, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось та і з чого б воно не складалось, все те, що за законом буде їй належати на день смерті заповіла позивачу по справі - [PERSON] . Позивач [PERSON] в позові зазначає, що в заповіті та документах, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] наявна розбіжність в написанні по-батькові спадкодавця [PERSON] , замість вірного « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючих документів має для позивача юридичне значення, для подальшого оформлення спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] .. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Як передбачено ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст.1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом, право на спадкування мають особи, які визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Законом України «Про нотаріат» визначено повноваження нотаріусів на вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.4.9 та п.4.10 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, які передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Факт, про встановлення належності померлій [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: заповіту від 18.07.1995 року, посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області; свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] від 09.10.1995 року та рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №77 від 17.08.1995 року має для позивача юридичне значення, оскільки надає правові підстави для спадкування та від його встановлення залежить виникнення прав позивача. Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу №51957780 про реєстрацію в спадковому реєстрі, 13.07.2005 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницьким О.Ю. за заявою спадкоємця [PERSON] на підставі заповіту, який посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №108 заведена спадкова справа №265/2005 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.21). 17.05.2018 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницьким О.Ю. на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею - 41,2 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - гараж; літ.«Г» - сарай; літ.«Д» - вбиральня; №1 - цистерна; №2 - хвіртка; №3 - ворота; №5 - цистерна; №6 - огорожа, свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в реєстрі за №854 (а.с.20). Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 124344329, дата формування 17.05.2018 року, позивач [PERSON] 17.05.2018 року зареєструвала своє право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею - 41,2 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - гараж; літ.«Г» - сарай; літ.«Д» - вбиральня; №1 - цистерна; №2 - хвіртка; №3 - ворота; №5 - цистерна; №6 - огорожа, в якому зазначено підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.05.2018 року, видане Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою, серія та номер 854; форма власності - приватна, розмір частки - 1/1 (а.с.22). З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . 17.05.2018 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницьким О.Ю. на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом вже оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку, більш того вже і зареєструвала за собою право власності на зазначене нерухоме майно. Враховуючи наведене, вимоги [PERSON] щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів спадкодавцю [PERSON] не можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємця [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством та яка завершилась видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державною реєстрацією права власності. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на наведені приписи закону, суд бере до уваги, що дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.05.2018 року видане на імя позивача [PERSON] на момент розгляду судом даної справи недійсним не визнано та до нього не внесено будь-які зміни. Висновки суду Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, враховуючи, що між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] наявний спір про право цивільне, а саме про право на спадкове майно у вигляді спадкового будинку [ADDRESS] , з присадибною ділянкою, яке відкрилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проте позивачем [PERSON] не заявлено вимоги майнового характеру, що само по собі є підставою для відмови у задоволенні позову, а також позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 17.05.2018 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницьким О.Ю. на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом вже оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку, більш того вже і зареєструвала за собою право власності на зазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed