Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до державного підприємства "Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України" Бехівське кар'єроуправління" про стягнення не нарахованої та не виплаченої компенсації за невидачу спецхарчування за роботу у шкідливих умовах праці та стягнення моральної шкоди, в якому зазначив, що він працював у відповідача на посаді дробильника 3-го розряду гірничо-дробильної дільниці (цеху) з 1997 року по 01.12.2014 року. Ця посада відноситься до професії зі шкідливими умовами праці, а тому він в робочі дні (зміни) повинен був забезпечуватись відповідачем спецхарчуванням (молоком) з розрахунку норми - 0,5 л. в зміну. При звільненні відповідачем йому не було нараховано заборгованість по компенсації не виданого спецхарчування в сумі 4147 гривень 60 копійок та вказані кошти виплачено не було. На його неодноразові звернення до відповідача з проханням надати довідку про заборгованість компенсації за спецхарчування, відповідач надав довідку №816 від 02.11.2015 року із зазначенням даних про нібито фактично відпрацьований час мною (зміни) на підприємстві за період з 01.01.2012 року по 01.12.2014 року та зазначенням фактично виданих пакетів молока ємкістю 0.5 л. Але ці дані не відповідають дійсності, оскільки фактично кожного місяця він відпрацював по 22 зміни (рідко по 21), а тому забезпечення його спецхарчуванням відповідачем повинно було бути в значно більшій кількості за кожну відпрацьовану зміну. Тобто вважає, що відповідач заборгував йому компенсацію за невидане спецхарчування за пе-ріод його роботи на підприємстві з 01.01.2012 року по 01.12.2014 року, виходячи із розрахунку: за 2012 рік - 149 робочих змін; за 2013 рік - 236 робочих змін; за 2014 рік - 242 робочі зміни, а всього відпрацьовано 627 робочих змін. За мінусом отриманих пакетів спецхарчування, відповідач заборгував йому компенсацію в загальній сумі 4147 грн. 60 коп. із розрахунку 6,62 грн. за один пакет молока ємкістю 0.5 л. Також своїми протиправними діями відповідач завдав йому моральної шкоди, адже він морально страждає від неотримання належних йому коштів. Внаслідок невчасного виданого йому спецхарчування відповідачем, він отримав професійне захворювання, що завдало йому матеріальних збитків для проведення лікування та значної моральної шкоди. Це позначилось на відносинах в його сім'ї та на його матеріальному стані. Завдану йому моральну шкоду відповідачем оцінює на суму 6000 гривень. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по компенсації за невидане спецхарчування в сумі 4147 грн. 60 коп. та 6000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, який просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача заперечив проти позову та пояснив суду, що позивач: не додає розрахунок про "заборгованість по компенсації не виданого спецхарчування "; не наводить норму права на підставі якої відповідач мав провести таке нарахування та виплату; не надав про те, що кожного місяця з 01.01.2012 року по 01.12.2014 року він відпрацював по 22 зміни щомісяця; не надав жодного доказу про спричинення йому моральної шкоди внаслідок "протиправних дій відповідача. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи та наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач працював у відповідача на посаді дробильника 3-го розряду гірничо-дробильної дільниці (цеху) з 1997 року по 01.12.2014 року. Ця посада дійсно відноситься до професії зі шкідливими умовами праці, чого не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача. Відповідно до ст.7 Закону України "Про охорону праці" - "Працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством." Також судом встановлено, що Бехівське кар'єроуправління знаходилось у стані простою: з 14.05.2014 року по 16.05.2014 року (Наказ № 83 від 14.05.2014 року); з 08.09.2014 року по 06.10.2014 року (наказ № 98 від 08.09.2014 року, наказ № 99/1 від 06.10.2014 року). На час розгляду даної цивільної справи, як і на час роботи позивача у відповідача, будь-які нормативно-правові акти України щодо порядку видачі молока чи інших рівноцінних харчових продуктів працівникам, зайнятим на роботах зі шкідливими умовами праці - відсутні. Як і відсутні будь-які нормативно-правові акти України, що регулюють порядок оплати молока грошима, або заміну його іншими товарами і продуктами. При цьому норми ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України не стосуються грошових виплат компенсації за невидане спецхарчування, а тому позов [PERSON] в частині стягнення не нарахованої та не виплаченої компенсації за невидачу спецхарчування за роботу у шкідливих умовах праці є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що і в цій частині позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує тим, що позивачем не надано суду жодного переконливого доказу про причинний зв'язок між тим, що внаслідок невчасно виданого [PERSON] спецхарчування відповідачем він отримав професійне захворювання, яке на його думку, підтверджується медичним висновком та випискою № 551 з його медичної картки. Не надав також і позивач будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог щодо заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, що завдало мені матеріальних збитків для проведення лікування і значної моральної шкоди. Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом." А за приписами ч.2 ст.27 Цивільного процесуального кодексу України - "Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті." Так і на підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях." Отже аналізуючи норми закону та відсутність доказів зі сторони позивача на підтвердження свого позову, суд вважає, що позов є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed