Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

позивач - [PERSON], на підставі ст.ст.18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», звернувся в суд з позовом до відповідача - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» з вимогами визнати недійсним договір фінансового лізингу №00111 від 24 грудня 2014 року, укладений між сторонами та стягнути з відповідача в його користь 35000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами від 24 грудня 2014 року суперечить законодавству, а умови його несправедливі. Так, позивач вважає, що у відповідача на час укладення договору була відсутня ліцензія на право здійснення фінансових операцій, тому договір може бути визнаний судом недійсним на підставі ч.1 ст.227 ЦК України. На думку позивача, у договорі відсутня істотна умова, передбачена ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» - відсутні індивідуальні ознаки транспортного засобу, що передається у лізинг: рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім цього, позивач вважає, що відповідачем порушено ст.ст.18,21 Закону України «Про захист прав споживачів» - виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача у разі неналежного виконання договору лізингодавцем, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання договору. Тобто умови договору є несправедливими, що є підставою для визнання договору недійсним. Також позивач просить стягнути з відповідача в його користь 35 000 грн., що були сплачені в рахунок виконання договору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, вважає, що при укладенні договору його ввели в оману, так як вартість предмету договору виявилася вищою, ніж за попередньою домовленістю. Відповідач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та надав заперечення, згідно яких позову не визнає, вважає, що позов є безпідставним, необгрунтованим і не підтвердженим доказами. В силу ч.2 ст.158 ЦПК України справу слід розглянути без участі представника відповідача. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що 24 грудня 2014 року сіж сторонами було укладено договір фінансового лізингу №00111, згідно якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор «Беларус 82.1» у власність та передати його лізингоодержувачу (позивачу) в строк, передбачений п.1.7. цього договору, в користування на строк лізингу, визначений ст.2 договору, з наступною передачею предмету лізингу у власність лізингоодержувача. На виконання договору позивач сплатив відповідачу 35 000 грн., що підтверджується, квитанцією ПАТ «Діамантбанк» №8302410017 від 24 грудня 2014 року. Твердження позивача про те, що у відповідача на час укладення договору була відсутня ліцензія на право здійснення фінансових операцій не може бути прийнята до уваги, так як з матеріалів, долучених відповідачем, вбачається, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанас" взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджується довідкою ФЛ №486 від 11.09.2012 року. Тому відповідач, в силу ч.2,4 ст.5 Закону України " Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, правомірно здійснює діяльність щодо надання послуг з фінансового лізингу Позивач вважає, що у договорі відсутня істотні умови, передбачені ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» - відсутні індивідуальні ознаки транспортного засобу, що передається у лізинг: рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, що є порушенням істотних умов договору та підставою для визнання договору недійсним. Суд не погоджується з такими вимогами позивача і вважає їх безпідставними, виходячи з такого: відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначає, що договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто Згідно п.1.3. спірного договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет договору у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувача на строк на на умовах, передбачених цим договором. У додатку №2 спірного договору (специфікації) визначено предмет лізингу: трактор марки «Беларус», модель 82.1; кількість - 1 шт., ціна - 21 173,62 доларів США. Суд приходить до висновку, що твердження позивача про відсутність визначених індивідуальних ознак предмету лізингу як то: рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, суперечить правовій суті договору фінансового лізингу. На момент укладення договору предмет лізингу може бути ще не придбаний лізингодавцем у власність. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та лише тоді передати його у право користування лізингоодержувачу. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Визначені у додатку №2 індивідуальні ознаки предмету лізингу є достатніми для його ідентифікації, особливі ознаки договором не обумовлені, тобто істотні умови щодо предмету лізингу сторонами дотримано. Позовні вимоги щодо визнання договору недійсним з підстав порушення відповідачем ст.ст.18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо несправедливості умов договору (виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача у разі неналежного виконання договору лізингодавцем, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання договору, порушено принцип рівності та принцип добросовістності) не підлягають задоволенню з огляду на наступне: зі змісту ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для визнання умов договору несправедливими необхідно встановити, що умови договору порушують принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві. Ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: вільність в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні його умов з врахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач добровільно уклав договір та своїм підписом у спірному договорі і додатках погодився з його умовами, зокрема з ціною, валютним курсом при укладенні договору, умовами та строками оплати і передачі предмету лізингу та взяв на себе відповідні зобов'язання і ризики. Позивач не довів та не ствердив доказами, чому саме він вважає умови договору несправедливими, які саме конкретні умови договору на його думку є несправедливими і у чому полягає несправедливість. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, суд не вбачає підстав для визнання умов договору несправедливими. Враховуючи вказане вище позовні вимоги не мають правових підстав і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed