Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг» звернувся в суд із вищевказаним позовом, в якому просить: усунути перешкоди у здійсненні ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020) права власності (користування, володіння, розпорядження) будинком за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Івана Вагилевича, 31, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] з будинка за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул. Івана Вагилевича, 31; усунути перешкоди у здійсненні ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020) права користування та володіння будинком за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Івана Вагилевича, 31, шляхом (примусового вселення) надання та забезпечення безперешкодного входження у вказане приміщення та перебування в ньому; стягнути з [PERSON] в користь банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 28 березня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] (ІПН [NUMBER]) укладено Кредитний договір №.11323882000 та Кредитний договір № 11323905000. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором від 23.03.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, на підставі якого у іпотеку передано нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул. Івана Вагилевича, 31, що належало на праві власності [PERSON] (договор купівлі-продажу будинку № 430 від 28.03.2008 року). Через неналежне виконання умов Договору у позичальника утворилась заборгованість. Постановою Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції від 19.03.2010 відкрито виконавче провадження № 18116234 по стягненню з [PERSON] всього 838961,65 грн. на користь АКІБ "УКРСИББАНК» на підставі судового наказу № 2-н-387 виданого 26.10.2009 року. Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року у зв'язку із приведенням своєї діяльності у відповідність до норм ЗУ «Про акціонерні товариства» АКБ «УКРСИББАНК» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 08.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору відбулась заміна кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у зобов»язанні, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки. 02.04.2013 року, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у вказаному виконавчому провадженні замінено Стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, ПАТ «УКРСИББАНК» втрачено право вимоги до боржника, а ПАТ «Дельта Банк» наділено правом звернення стягнення на заставлене майно на свою користь. У подальшому, на виконання вимог ч.8 ст.54 ЗУ "Про виконавче провадження", ст.49 ЗУ "Про іпотеку", [PERSON] виконавчою службою іпотечне майно було передано позивачу в рахунок погашения боргу. Право власності на передане майно зареєстровано за Позивачем у державному реєстрі речових прав. На виконання вимог ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" п.3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків, необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, до п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, п.4 (п.п.20) Положення про [PERSON] міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06.04.2011 року, п.7 вказаного Положення, за заявою позивача [PERSON] міграційною службою було знято з реєстрації місця проживання відповідачів, що підтверджується відповідним талоном. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси. Таким чином, з талону про зняття з реєстрації вбачається, що відповідач фактично проживали за зареєстрованою адресою, зазначеною у талоні. Також повідомленнями, які містять підписи відповідачів, підтверджується отримання ними кореспонденції, що свідчить про фактичне перебування (проживання) відповідач за вказаною адресою. Після зняття з реєстрації відповідач продовжує протиправно використовувати приміщення для проживання, чинить перешкоди позивачу у фактичному доступі до приміщення, зачиняє двері, ключі від замка позивачу не передають, до приміщення не впускають, перешкоджають перебуванню у приміщенні представникам позивача, чим порушують право користування та право володіння вказаним приміщенням та обмежують право власності. Тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] Григорівана в судове засідання не зявилася, причин своєї неявки не повідомила, належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи рекомендованою коресподенцією, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухвалити у справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, які маються в матеріалах справи. Матеріалами справи встановлено, що 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого виступає ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №.11323882000 та Кредитний договір № 11323905000. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки, на підставі якого у іпотеку передано нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул. Івана Вагилевича, 31, що належало на праві власності [PERSON] (договор купівлі-продажу будинку № 430 від 28.03.2008 року). Постановою Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції від 19.03.2010 відкрито виконавче провадження № 18116234 по виконанню судового наказу № 2-н-387 виданого 26.10.2009 року, про стягнення з [PERSON] - 838961,65 грн. на користь АКІБ «УКРСИББАНК». (а.с.17-18) 08.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами тобто відбулась заміна кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у зобов»язанні, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки. 02.04.2013 року, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у вказаному виконавчому провадженні замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». На виконання вимог ч.8 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.49 ЗУ «Про іпотеку», [PERSON] виконавчою службою іпотечне майно було передано позивачу в рахунок погашения боргу. Право власності на передане майно зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк» у державному реєстрі речових прав. За заявою ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] міграційною службою було знято з реєстрації місця проживання відповідачів. Після зняття з реєстрації відповідач продовжує протиправно використовувати приміщення для проживання та чинить перешкоди у фактичному доступі до приміщення. Факт звернення позивача до [PERSON] із вимогою не чинити перешкод у здійсненні права власності, виселитись з будинку № 31 по вул..І.Вагилевича в м.Дрогобичі підтверджується квитанцією про відправлення рекомендованого листа. (а.с.13-16) В супереч ст. 316 ЦК України зазначені обставини є перешкодою у здійсненні позивачем права власності (користування, володіння та розпорядження придбаним майном) за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивач позбавлений можливості використовувати на власний розсуд приміщення, перебувати у ньому, пред'являти приміщення покупцям для огляду. Звернення стягнення відбувалось у примусовому порядку, жодну дію відповідачами не вчинено добровільно, на лист-вимогу відповідачі не реагують. Отже, існують всі підстави для захисту прав позивача шляхом усунення перешкод у здійсненні прав та виселенні усіх мешканців, а також шляхом (примусового вселення) забезпечення безперешкодного входження представників позивача у приміщення та перебування в ньому. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого нрава власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Відповідно до ст. 91 ЦК України (цивільна правоздатність юридичної особи), юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Відповідно до ст.79 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його перебування в ньому. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 316 ЦК України, нравом власності е право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнений на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями.

Outcome: approved