Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до страхової групи «UBI coop», Київського центру страхових послуг, регіонального відділення у м. Кропивницький про позбавлення права керування, відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 січня 2019 року він залишив свою машину Renault Megane 1,4, державний номер [NUMBER] , на вул. Яновського, навпроти Критого ринку, в м. Кропивницькому біля 11 години ранку, та коли повернувся до місця паркування біля 11-30 год. то побачив, що снігозбиральна машина МКДЗ, державний номер [NUMBER] , стоїть поруч, впирається відвалом і тисне в ліве переднє колесо. Після зауваження водію, він почав маневрувати з метою від`їхати і розірвав ліве крило Renault Megane 1,4. Дана подія була зафіксована Європротоколом. Страхувальником винуватця ДТП є страхова компанія «UBI coop». 28.01.2020 року факт ДТП оформили в регіональному відділенні страхової компанії «UBI coop», де водій - винуватець ДТП [PERSON] визнав свою вину. Страхова компанія відшкодувала йому 2512 грн. Франшизу у розмірі 500 гривень ніхто не повернув. Згідно висновку незалежного експерта [PERSON] вартість відновлюваного ремонту становить 9902 грн., величина матеріального збитку 5693 грн., вартість роботи експерта 1500 грн. Тому, просить стягнути з відповідача матеріальні витрати в розмірі 4691 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що він витрачав свій час і зусилля у спробі довести помилковість визначення матеріальних втрат. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху /а.с. 22-25/. 16.07.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява до страхової групи «UBI coop», по якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 4 691 грн. (недоотримане матеріальне відшкодування матеріальної шкоди і вартість послуг авто експерта), 5 000 грн. недоотриманої вигоди та 10 000 грн. моральної шкоди;винуватця аварії водія [PERSON] (місце роботи - Кіровоградське комунальне підприємство по утриманню шляхів) позбавити прав на керування автотранспортом, тому що він спричинив грубе порушення права дорожнього руху, що складає суспільну загрозу для учасників дорожнього руху і пішоходів. На обґрунтування вимоги про стягнення 5000 грн. недоотриманої вигоди зазначив, що він є висококваліфікований викладач ЦНТУ - кандидат економічних наук, доцент, був змушений витрачати свій робочий час непродуктивно, біля 80 годин, і тому втратив можливість своєчасно виконувати робочі обов`язки. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2019 року цивільну справу [PERSON] до страхової групи «UBI coop» про позбавлення права керування, відшкодування шкоди передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда /а.с. 32-33/. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 405/2841/19, номер провадження 2/404/1717/19 про відшкодування матеріальної шкоди /а.с. 39/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2019 року у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова група «UBI coop» про позбавлення права керування, відшкодування шкоди в частині позовних вимог про позбавлення права керування транспортним засобом відмовлено /а.с. 40-41/. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2019 року відкрито провадження та призначено розгяд справи в поядку спрощеного провадження в судовому засіданні /а.с.42-43/. 28.10.2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від відповідача ПрАТ «Страхова група «UBI coop», відповідно до яких просять в задоволенні позову відмовити, посилаючись про його безпідставність та необґрунтованість /а.с. 49-54, 84-89/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2019 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Універсал 2005» /а.с.123-124/. 07.11.2019 року на адресу суду позивачем надано відповідь на письмові пояснення відповідача /а.с. 128-130/. В судове засіданні позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно, через канцелярію суду, подав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, уточнений позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. В судове засіданні представник відповідача не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності /а.с. 139/. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 27.01.2019 року близько 11 год. 30 хв. на вул. Яновського, навпроти Критого ринку, у м. Кропивницькому, сталося ДТП за участі автомобіля Renault Megane 1,4, державний номер [NUMBER] , та транспортним засобом МКДЗ, державний номер [NUMBER] . За фактом ДТП було встановлено, що снігозбиральна машина МКДЗ, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який працює на Комунальному підприємстві по утриманню шляхів, під час маневрування з метою від`їхати від автомобіля Renault Megane 1,4, державний номер [NUMBER] , розірвав ліве крило Renault Megane 1,4. Транспортний засіб Renault Megane 1,4, державний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Дана подія була зафіксована Європротоколом. Власником снігозбиральної машини МКДЗ, державний номер [NUMBER] , являється Комунальне підприємство «Універсал 2005». Цивільно-правова відповідальність КП «Універсал 2005», забезпечений транспортний засіб МДКЗ 12-00, номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «UBI coop», що підтверджується полісом №АК/8505897 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2018 року(а.с. 80). Відповідно до п. 2 Полісу визначено, що страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Пунктом 4 Полісу передбачено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. У відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 979 ЦК України відповідач ПрАТ «Страхова група «UBI coop» зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану в наслідок ДТП шкоду в межах ліміту відповідальності. 28.01.2019 року [PERSON] повідомив ПрАТ «Страхова група «UBI coop» про те, що 27.01.2019 року в м. Кропивницькому сталася ДТП, за участі забезпеченого автомобіля МКДЗ, державний номер [NUMBER] та автомобіля Renault Megane 1,4, державний номер [NUMBER] , та транспортним засобом. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 34 Закону встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Отже, потерпілий має право обрати аварійного комісара та провести експертне дослідження для визначення розміру шкоди самостійно лише за умови порушення страховиком зобов`язань, зокрема, за умови якщо протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик не направить свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу. 01 лютого 2019 року ФОП оцінювачем- [PERSON] оглянуто пошкоджений транспортний засіб у присутності власника - [PERSON] та складено Акт №1685 технічного стану транспортного засобу, який підписаний позивачем [PERSON] без зауважень. Під час огляду автомобіля виявлено пошкодження: крило переднє ліве - розриви; ковпак колеса переднього лівого; можливі скриті пошкодження/а.с. 108-109/. Згідно звіту № 1685 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу марки Renault Megane 1.4, реєстраційний номер [NUMBER] , від 18.02.2019 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Renault Megane 1.4, держ. № [NUMBER] , станом на 01.02.2019 року складає 3025,25 грн. /а.с. 92-107/. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. 20.02.2019 року ПрАТ «Страхова група «UBI coop» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 2525,25 грн., яке розраховувалось наступним шляхом: 3025,25 грн. (вартість відновлюваного ремонту) - 500 грн. франшизи. Разом з цим, не погоджуючись зі звітом № 1685 від 18.02.2019, позивачем було надано суб`єкту оціночної діяльності ФОП [PERSON] замовлення на виконання експертної оцінки пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Renault Megane 1.4, держ. № [NUMBER] станом на 22.02.2018 року, про що укладено договір №045/036 від 01 березня 2018 року /а.с. 5/. Протоколом від 01.03.2019 року огляду колісного транспортного засобу Renault Megane 1.4, держ. № [NUMBER] , було встановлено пошкодження: крило переднє ліве - розриви панелі в задній частині; щиток захисний задній крила переднього лівого - тріщина; ковпак колеса переднього лівого - порушення цілісності поверхні; стійка підвісна передня ліва - деформація. Дата ДТП- 04.02.2019 року/а.с. 16/. Згідно звіту № 19-036 про експертну оцінку колісного транспортного засобу марки Renault Megane 1.4, реєстраційний номер [NUMBER] від 11 березня 2019 року, виконаним згідно договору з [PERSON] , матеріальний збиток нанесений власнику даного КТЗ дорівнює вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і складає 5693,15 грн. /а.с. 7-15/. Відповідно до акту виконаних робіт № 4 від 15.03.2019 року, на автомобілі Renault Megane 1.4, держ. № [NUMBER] , було здійснено заміну лівої стінки, регулювання розвалу/сходження та стійка передня, вартість робіт 2280,00 грн. /а.с. 161/. 08 квітня 2019 року за вих..№418 на адресу позивача на вимогу ст.. 33-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ПрАТ «Страхова група «UBI coop» направлено листа з проханням надати пошкоджений транспортний засіб Renault Megane 1.4, держ. № [NUMBER] , для додаткового огляду /а.с. 56/. Таким чином, матеріали справи містять два акти оцінки автомобіля Renault Megane 1.4, реєстраційний номер [NUMBER] дані яких щодо вартості матеріального збитку на момент ДТП мають розбіжності. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з викладеним, суд погоджується з доводами позивача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика - ПрАТ «Страхова група «UBI coop». Як вбачається з полісу№АК/8505897 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2018 року /а.с. 80/ страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Однак, звіт № 19-036 про експертну оцінку колісного транспортного засобу марки Renault Megane 1.4, реєстраційний номер [NUMBER] від 11 березня 2019 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною шостою ст..106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у звіті № 19-036 про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 11 березня 2019 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). Також суд не бере до уваги звіт № 19-036 про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 11 березня 2019 року через наявні в ньому неточності щодо дати проведення експертної оцінки (1 березня 2018 року), дати скоєння ДТП (04.02.2019 року) /а.с. 7-15, 16/. Будь - яких доказів на спростування зазначених у звіті неточностей позивачем не надано. При цьому, позивачем не надано доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказуванню. Позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи. Таким чином, заявлені вимоги позивача [PERSON] до ПрАТ «Страхова група «UBI coop» про стягнення 4 691 грн. (недоотриманого матеріального відшкодування матеріальної шкоди і вартості послуг автоексперта), є безпідставними, необґрунтованими, тому у їх задоволені слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова група «UBI coop» 5 000 грн. неотриманої вигоди, суд приходить до наступного. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач вказав, що є висококваліфікованим викладачем ЦНТУ -кандидатом економічних наук, доцентом , але був змушений витрачати свій робочий час непродуктивно ( біля 80 годин), і тому втратив можливість своєчасно виконувати робочі обов`язки з зв`язку з чим поніс матеріальні втрати в розмірі 5000 грн. Крім того, не міг використовувати машину для виконання моїх робочих завдань, зустрічей з роботодавцями підприємцями. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова група «UBI coop» 5 000 грн. неотриманої вигоди за відсутності доказів на підтвердження реальної можливості отримання позивачем доходів за недоведеність цих вимог. Також позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000,00 грн., посилаючись на те, що він витрачав свій час і зусилля у спробі довести помилковість визначення матеріальних втрат. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору обов`язкового страхування, а отже визначення розміру матеріального збитку включаючи і моральну шкоду та їх виплата, здійснюється відповідачем із дотриманням умов спеціалізованого Закону. На підставі Полісу № АК/8505897, позивач звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП, а потім із заявою на виплату із наміром отримати страхове відшкодування пов`язаного із нанесеною майнової шкоди транспортному засобу Рено, д.н. [NUMBER] . Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, Законом надано вичерпний перелік видів шкоди, пов`язаних із пошкодженням майна, які покриваються Страховиком у правовідносинах у сфері обов`язкового страхування за рахунок страхової виплати (ліміту відповідальності). Щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок настання ДТП, то в даному страхова компанія зобов`язується її відшкодувати за умовами ст. 26.1 Закону, яка передбачає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому, Закон також встановлює вичерпний перелік видів шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я, та за наявності яких, у Страхової компанії виникає зобов`язання у разі підтвердження нанесення такої шкоди здоров`ю за участю забезпеченого за полісом автомобіля, включити до страхової виплати (ліміту відповідальності) також моральну шкоду. Згідно пункту 23.1. ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови № 4). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Однак, будь-яких доказів того, що позивачу завдано відповідачем внаслідок порушення його прав моральну шкоду матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed