Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою доТеребовлянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ним право власності на колишній колгоспний двір - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] та в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлого [INFO] року, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримає та просить їх задовільнити. Представник відповідача Теребовлянської міської ради подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності виданого 20 лютого 1990 року виконкомом Теребовлянської районної ради на підставі рішення № 305 від 11 грудня 1989 року, про те, що ціле домоволодіння, яке розташоване у [ADDRESS] дійсно належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] та складається з 1-го члена. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2016 року № 1912/02/-14 у справах Теребовлянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 311 від 22 липня 2016 року після смерті [PERSON], за заявою дружини померлого [PERSON], та спадкоємця за заповітом [PERSON], також є відмова від обов'язкової частки від дружини померлого [PERSON], та є заяви про відмову від спадкоємців за законом дітей померлого [PERSON] та [PERSON], також було перевірено, що після смерті батька спадкодавця [PERSON], спадкової справи не заведено, також було встановлено, що на день смерті [PERSON] з ним була зареєстрована дружина [PERSON], яка склала заповіт на все майно в користь [PERSON], та є заведена після [PERSON] спадкова справа № 91 від 10 липня 2015 року в приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. за заявою сина померлої [PERSON]. Станом на 19 вересня 2.016 року після смерті [PERSON], було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,56 га, та транспортний засіб, після смерті [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавались, інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та після смерті його дружини [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], однак за життя належним чином не оформив своє право на спадщину, але прийняв її вступивши в оперативне управління спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Також відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). За життя [PERSON] [INFO] року склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08 лютого 2016 року [PERSON] помер [INFO] року, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори № 1912/02-14 від 19 вересня 2016 року було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспор'юється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовільнити, визнавши за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]).

Outcome: approved