Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білокуракинської селищної ради Луганської області. Між позивачем, з однієї сторони, та ПСП "Чайка", з іншої сторони, було укладено договір оренди землі, предметом яких є вищезазначені земельні ділянки.Договір було укладено в 2010 рокці строком на 10 років. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаним Договором по виплаті орендної плати, а саме- не виплатив позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою за 2013-2014 роки. Позивач просить суд розірвати відповідний Договори оренди землі та стягнути заборгованість по орендній платі в сумі 3569 грн. 30 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив,що згідно договору оренди орендна плата може виплачуватись як в грошовій так і в натуральній формі. В 2013 році відповідач з нам за оренду землі не розрахувався і він звертався до Білокуракинської райдержадміністрації з вимогою забезпечити виплату .Після цього відповідач сплатив йому заборгованість вже в 2014 році. За 2014 рік також орендна плата не була виплачена через те,що позивач просить виплатити заборгованість грошима, але відповідач,всуперез встановленим умовам договору надає тілько зерно,яке позивачу не потрібно. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив наступне. Сторони уклали договір оренди земли у 2010 році до 2020 року. Згідно п.231 вказаного Договору орендна плата плата може виплачуватись як в грошовій так і в натуральній формі.Існує заборгованість по орендній платі перед позивачем в сумі 3569 грн. 30 коп. за 2014 рік через те,що позивач не бажає отримувати сільгосппродукцію,однак грошових коштів немає. Суд,допитавши позивача,представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що між позивачем з однієї сторони, та приватним сільськогосподарським підприємством "Чайка" 1 березня 2010 року було укладено договір оренди землі сроком на 10 роківі передано орендарю (а.с.6).Згідно п. 231 вказаного Договору орендна плата плата може виплачуватись як в грошовій так і в натуральній формі (а.с.7).Існує заборгованість по орендній платі перед позивачем в сумі 3569 грн. 30 коп. за 2014 рік через те,що позивач не бажає отримувати сільгосппродукцію,однак грошових коштів немає.На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню так як визнані сторонами по справі.Окрім того матеріалами,наданими позивачем (а.с.23-27) підтверджено факт порушення строків виплати орендної плати з боку відповідача,у зв"язку з чим позивач письмово звертався з заявою до Білокуракинської райдержадміністрації з проханням вплинути на відповідача з метою виконання умов договору оренди.Таким чином,судом встановлено систематичне порушення договору оренди землі зі сторони відповідача в частині сплати орендної плати. У відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачами обставини, якими вони аргументують свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини,визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі,не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 1. Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України "Про оренду землі" і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Строк дії Договору складає 10 років. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, орендна плата вноситься орендарем у зазначеному в них розмірі , що становить 3 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції протягом року ,але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року (п.2.3.2). Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену Договором орендну плату за строкове платне користування зазначеною у Договорі земельниму ділянкау. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договорами в частині сплати позивачу орендної плати систематично не виконує, відповідачем не сплачена своєчасно орендна плата за 2013рік ,а в 2014 році не сплачена взагалі. Таким чином відповідач припустився істотного порушення Договору, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України "Про оренду землі". При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов Договору, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України "Про оренду землі" є підставою для розірвання в судовому порядку Договорору. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України "Про оренду землі",

Outcome: approved