Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 19.09.2019 [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ТОВ "Компанія Енергія" смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області про визнання договору оренди землі недійсним, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки, якою користується ТОВ "Компанія Енергія" смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області. У 2019 році вона дізналася про існування договору оренди землі від 25.10.2017 строком на 8 років, належної їй на праві власності земельної ділянки площею 2, 7034 га, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщується на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Договору оренди землі вона не підписувала і не доручала його підписання іншим особам, отже відповідач користується належною їй земельною ділянкою незаконно, чинить їй перешкоди вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. [PERSON] просить визнати недійсним договір від 25.10.2017 укладений від її імені з ТОВ "Компанія Енергія" про оренду належної їй земельної ділянки площею 2,7034 га з кадастровим номером 0525386900:01:002:0902, зареєстрований державним реєстратором прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Левандовською О.О., стягнути на її користь з ТОВ "Компанія Енергія" судові витрати та витрати за проведення судової експертизи. У вступному і заключному слові Тенкач Т.Л. та її представник адвокат Солоненко Б.М., що діє на підставі довіреності від 15.05.2019 та договору про надання правової допомоги від 09.10.2019 (а.с.12,33-38) пояснили, що [PERSON] , будучи власником земельної ділянки, не може скористатися своїми правами власника, так як нею користується відповідач ТОВ "Компанія Енергія" без правових підстав. У 2019 році [PERSON] стало відомо про існування договору оренди належної їй земельної ділянки, який вона не підписувала і не уповноважувала інших осіб на його підписання, волевиявлення на укладення договору не мала і не має. Встановивши порушення своїх прав власника розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, позивач зверталася до відповідача з метою врегулювання спору у позасудовому порядку, однак керівництво ТОВ "Компанія Енергія" на \\\\ усні звернення не реагувало, тому вона вимушена була звернутися до суду. Просять позов задовольнити з наведених в ньому підстав, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати і витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача ТОВ "Компанія Енергія" адвокат Самар В.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимг [PERSON] відмовити, оскільки вважає їх безпідставними. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний реєстратор прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Левандовська О.О. в судове засідання не прибула по невідомій суду причині, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення їй судової повістки, причини неявки суду не повідомила. ІІ. Заяви, клопотання сторін 06.11.2019 представником позивача [PERSON] - адвокатом Солоненком Б.М. подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.83-85). 23.12.2019 представником позивача [PERSON] - адвокатом Солоненком Б.М. подано заяву про розгляд питання про поновлення підготовчого провадження у справі у відсутності позивача та його представника (а.с.124). Представником відповідача ТОВ "Компанія Енергія" - адвокатом Самар В.О. 24.12.2019 подано заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.126). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 20.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відкрито підготовче провадження, підготовче засідання призначено на 10 жовтня 2019 року, з викликом сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано подати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву та, у разі необхідності подати зустрічний позов (а.с.21-22). Ухвалу судді від 20.09.2019 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 25.09.2019 (а.с.31). Відповідач ТОВ "Компанія Енергія" відзив на позовну заяву не подало. Ухвалою судді від 20.09.2019 третій особі - державному реєстратору прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області запропоновано в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду письмові пояснення щодо позову (а.с.21-22). Копію ухвали від 20.09.2019 державний реєстратор прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Левандовська О.О. отримала 25.09.2019 (а.с.29), письмові пояснення щодо позову не подала. 06.11.2019 представник позивача [PERSON] - адвокат Солоненко Б.М. подав письмове клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке він та [PERSON] підтримали у підготовчому засіданні посилаючись на те, що позивач [PERSON] не підписувала спірного договору оренди земельної ділянки від 25.10.2017 ( а.с.83-85). Ухвалою суду від 06.11.2019 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, яку доручено експертам Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз. Підготовче провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.88-90). 21.12.2019 до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи № 7757/7758/19-21 від 13.12.2019 (а.с. 116-123). Ухвалою суду від 24.12.2019 поновлено підготовче провадження у справі (а.с.128). 15.01.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначео справу до судового розгляду по суті (а.с. 130-131). У судовому засіданні 11.02.2020 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного реєстратора прав на нерухоме майно Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Левандовської О.О. Перешкод для розгляду справи і ухвалення судового рішення судом не встановлено. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин У справі, яка розглядається судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,7034 га з кадастровим номером 0525386900:01:002:0902, розміщеної на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Право власності [PERSON] на земельну ділянку відповідачем не оспорюється. У матеріалах справи наявний договір оренди зазначеної земельної ділянки від 25.10.2017 (а.с.59-62). Із договору вбачається, що 25 жовтня 2017 року між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Енергія" укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] надає, а ТОВ "Компанія "Енергія" в особі директора [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 0525386900:01:002:0902, загальною площею 2,7034 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, строком на вісім років (а.с. 59-62). Зазначений договір оренди землі від 25.10.2017, відповідно до вимог ст.6 ЗУ "Про оренду землі", зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 02.11.2017 державним реєстратором Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Левандовською О.О., номер запису про інше речове право 23227419, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.67). Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] договору оренди землі від 25.10.2017 з ТОВ "Компанія "Енергія" не підписувала, довіреності на підписання та укладення вказаного договору від її імені іншим особам не надавала, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями [PERSON] , представника позивача Солоненка Б.М. , а також висновком експерта за № 7757/7758/19-21 від 13.12.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.118-121). Проведення експертизи здійснювалося на підставі ухвали суду від 06.11.2019 (а.с.88-90). Відповідно до висновку експерта підпис від імені [PERSON] в графі "орендодавець", в договорі оренди землі від 25 жовтня 2017 року, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис в графі "орендодавець" у договорі оренди землі від 25 жовтня 2017 року виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою (а.с.118-121). Отже, експертом надано однозначну відповідь на поставлене питання в ухвалі Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.11.2019 про призначення експертизи про те, чи виконаний підпис [PERSON] чи іншою особою. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] вільного волевиявлення на укладення та підписання договору оренди землі від 25 жовтня 2017 року з відповідачем ТОВ "Компанія "Енергія" та на передачу останньому належної їй земельної ділянки в оренду не мала. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання… Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конституція України зобов`язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі "Науменко Світлана проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької і іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України "Про оренду землі"). Згідно з положеннями ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст.792 ЦК України, ст.2 ЗУ "Про оренду землі"). Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства… Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.13, ч.1 ст.14 ЗУ "Про оренду землі"). За приписами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Положеннями частини першої статті 16 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 3 та 4 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам… Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.208 ЦК України правочини між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки, відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору. Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що судам відповідно до вимог ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним лише за рішенням суду. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України). VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем [PERSON] надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження того, що договір оренди землі від 25 жовтня 2017 року вона не підписувала, повноважень на його підписання в установленому законом порядку іншим особам не надавала, що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця [PERSON] на укладення договору та невідповідність його вимогам закону і вказує наявність у суда підстав для визнання спірного договору недійсним на підставі статтей 203, 215 ЦК України. Отже, спірним договором оренди землі право та охоронюваний законом інтерес позивача [PERSON] на мирне володіння та розпорядження своїм майном (земельною ділянкою), передбачене ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушене відповідачем ТОВ "Компанія "Енергія" і підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним договору оренди землі від 25.10.2017. При ухвалені рішення у даній справі, судом на підставі вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховано правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі за №146/293/16-ц; від 04.06.2018 у справі №479/495/16-ц; від 18.07.2018 у справі №624/604/16-ц; від 20.03.2019 у справі № 221/4715/17. Суд відхиляє як безпідставні аргументи представника відповідача про те, що позивач, отримуючи від відповідача орендну плату за користування належною їй земельною ділянкою, виявила свою волю на укладення договору оренди землі, оскільки отримання плати за користування земельною ділянкою не свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладчів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд з`ясовує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення для сторін (п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України). При зверненні з позовом до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі по 768,40 грн (а.с.1). За проведення судової почеркознавчої експертизи позивачем [PERSON] сплачено грошові кошти в сумі 4710 грн. (а.с. 140,142). Вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача ТОВ "Компанія "Енергія" на користь позивача [PERSON] , відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved