Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

25.02.2015 р. [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєві із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, який мотивувала тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2011 р. вона з 05.05.2011 р. була поновлена на роботі на посаді головного інженера ТОВ "Николаевдомсервис - 1", засновником та директором якого є [PERSON] Під час розгляду справи 03.07.2013 р. позивачу та її представнику стало відомо про видання наказів від 05.10.2012 р. № 22/1-К та №23-К від 05.10.2012 р. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва дії [PERSON] визнані незаконними та накази № 22/1-К та № 23-К скасовані. Посилаючись на те, що виданням цих незаконних наказів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у значних душевних стражданнях та хвилюваннях внаслідок порушення відповідачем її права на працю, чим позивачку позбавлено коштів на існування та принижено в очах оточуючих, позивачка просить стягнути з відповідачки завдану моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені в позові обставини, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідачкою не порушувалось прав позивача на працю, оскільки вона сама відмовилась надавати трудову книжку для внесення виправлень та приступити до виконання своїх обовязків, а відповідно, вона не позбавлена коштів на існування, оскільки отримує пенсію та на час виборів в травні 2014 року була членом дільничної виборчої комісії, за що отримала заробітну плату. Жодних перешкод для праці позивач зі сторони [PERSON] не було та наявності зв'язку між існуванням наказів та моральних страждань позивача не існує та позивачем не доведено завдання відповідачкою моральної шкоди. Просила в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2/487/639/14, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2011 р. [PERSON] було поновлено на посаді головного інженера ТОВ" Николаевдомсервис-1» та стягнуто на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. 28.02.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі. 17.02.2012р. директором ТОВ «Николаевдомсервис-1» [PERSON] видано наказ №220к про поновлення [PERSON] на посаді головного інженера. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.04.2014 року частково задоволено скаргу [PERSON] визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 03.10.2012 року про закінчення виконавчого провадження та зобовязано відновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 28.12.2012 року про поновлення [PERSON] на роботі. Наказом №22/1-к від 05.10.2012 р. [PERSON] було звільнено з посади головного інженера ТОВ «Николаевдомсервис-1» у зв'язку із прогулом без поважної причини за ч.4 ст.40 КЗпП України. Наказом №23-к від 05.10.2012 р. виданого директором ТОВ «Николаевдомсервис-1» [PERSON], був скасований наказ №22-к від 17.02.2012 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2014 р. дії директора ТОВ "Николаевдомсервис - 1" [PERSON] по виданню наказів № 22/1-к та № 23-к від 05.10.2012 р. визнані незаконним та накази № 23-к та № 22/1-к від 05.10.2012 р. скасовані. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від\~\~31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, заподіяння позивачці моральної шкоди виданням незаконних наказів № 23-к та № 22/1-к від 05.10.2012 р. [PERSON] підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди завданої працівнику порушенням його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя покладено на власника або уповноважений ним орган. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 5, роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У цій справі позивачем визначено особу, відповідальну за заподіяння йому шкоди, відповідача - [PERSON], яка видала незаконні накази, і саме до неї позивачем пред'явлено позов про відшкодування шкоди. Проте, фактично така шкода завдана директором ТОВ "Николаевдомсервис-1" [PERSON] як працівником даного підприємства, а тому, відшкодування такої шкоди покладається на ТОВ "Николаевдомсервис-1". Таким чином, [PERSON] не повинна відповідати по вимогам позивачки та вона є неналежним відповідачем. Відповідно до змісту ст. ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, а клопотання позивача або її представника про заміну неналежного відповідача належним не надходило, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог заявлених до [PERSON], що є підставою для відмови у задоволенні позову, як пред'явленого до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed