Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Представник позивача у червні 2020 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСББ «Ірпінська 69Б» є балансоутримувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно здійснює управління будинком та є виконавцем житлово-комунальних послуг, споживачами за якими є мешканці будинку. Відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , площею 60,32 кв.м . за вказаною адресою . З моменту набуття права власності на житло, відповідач стала співвласником будинку, фактично споживала житлово-комунальні послуги, а тому на неї покладено обов`язок щодо сплати таких послуг. Проте, зобов`язання належним чином не виконує, не сплачує коштів за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, за період з жовтня 2014 по 30.04.2020 утворилась заборгованість в розмірі 21 393,85 грн., інфляційні втрати становлять 6 364,35 грн., 3 % річних - 2 435,14 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрат. Ухвалою суду від 15.06.2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачам надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 52-53). Відповідач у встановлений законом строк подала відзив на позов, у якому позов не визнала, просила застосувати строки позовної давності. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до статуту ОСББ «Ірпінська 69Б», об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень будинку [ADDRESS] . Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасності надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (а.с. 7-12). 10.05.2012 між ПАТ «Київенерго» та ОСББ «Ірпінська 69Б» укладено договір №1410373 про постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с.19-20), предметом якого є зобов`язання постачальника виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі. Відповідно до умов договору позивач забезпечує своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА від мешканців, орендарів за спожиту теплову енергію. На підставі протоколу повторних чергових загальних зборів ОСББ «Ірпінська 69Б» від 22.04.2015, вирішено затвердити тариф по сплаті платежів за житлово-комунальні послуги та сплаті відшкодування вартості експлуатаційних витрат для власників квартир з 01.01.2015 в розмірі 4 грн. за кв.м. загальної площі квартири - для власників квартир-членів ОСББ та 5 грн. за кв.м. загальної площі квартири - для власників квартир- не членів ОСББ . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.05.2019, [PERSON] на праві приватної власності належить кватира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 08.11.2012 (а.с. 41). Відповідно до статті 11 ЦК України підставою для виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 322 ЦК України передбачений обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно із частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира у будинку, балансоутримувачем якого є ОСББ «Ірпінська 69Б», їй були надані житлово-комунальні послуги, які відповідач своєчасно та у повному обсязі не оплачувала. Нарахування заборгованості за надані послуги відповідачу проводилось на підставі кошторисів, затверджених рішеннями, прийнятими на загальних зборах членів ОСББ, які у встановленому законом порядку недійсними не визнавались. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з жовтня 2014 по 30.04.2020 утворилась заборгованість в розмірі 21 393,85 грн., інфляційні втрати становлять 6 364,35 грн., 3 % річних - 2 435,14 грн.(а.с. 42). Відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості 12.06.2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за оплату опалення в сумі 21 393,85 грн. утворилась станом на травень 2017 року, з вказаного періоду вона не змінювалась, будь яких проплат відповідачем не здійснювалось. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 21 393,85 грн., яка утворилась станом на травень 2017 року і була незмінною до квітня 2020 року. З наданого розрахунку інфляційних та 3% річних вбачається, що позивачем нараховувалась дана сума за борг, який виник у відповідачів станом на травень 2017 року, позивач звернувся до суду з даними вимогами в червні 2020 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся в суд з позовом з пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити. Відповідно до ч. 4ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.3ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, з огляду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого просить відповідач [PERSON] , в позові слід відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed