Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд поновити строк позовної давності, визнати за нею, як спадкоємцем померлого члена КСП "Маяк" [PERSON], право на земельну частку (пай) площею 3,26 га із земель запасу Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області та зобов'язати Ріжківську сільську раду Таращанського району Київської області виділити їй земельну частку (пай) площею 3,26 га із земель запасу чи резерву Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та в їх обґрунтування пояснила, що [INFO] померла її баба, [PERSON], яка згідно заповіту від 23 січня 1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області, заповіла їй все своє майно. За життя померла [PERSON], постійно проживала в [ADDRESS] та з 1946 року перебувала членом колгоспу "Новий шлях", що знаходився в с. Ріжки Таращанського району Київської області та на час своєї смерті була членом КСП "Маяк", реорганізованого в 2000 році у ВСК "Ріжки". Під час переоформлень документів після смерті [PERSON], виявилося, що остання помилково не була включена до списків на розпаювання землі і відповідно не отримала сертифікат на земельну ділянку та підтверджується довідкою виданою ВСК "Ріжки" від 07.09.2016 року №56. На підставі Указу Президента України „Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року розпаювання земель в колективному сільськогосподарському підприємству "Маяк" було проведено в грудні місяці 1996 року. Вищезгаданому підприємству був виданий Державний акт на право колективної власності на землю до якого був доданий список громадян, які на момент його видачі були його членами для одержання земельного паю. Оскільки, за життя [PERSON], право на земельну частку (пай) не отримала і не реалізувала його, позивачка як спадкоємець, звернулася до суду за захистом своїх прав. Поряд з тим, просить суд поновити строк позовної давності, оскільки те, що успадковане її право порушене, вона дізналася випадково та, враховуючи спосіб свого життя, не має можливості слідкувати за законодавством. Вважаючи належними відповідачами по цій справі Ріжківську сільську раду Таращанського району Київської області і виробничий сільськогосподарський кооператив «Ріжки», просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає частково, оскільки землі запасу та резерву знаходяться за межами населеного пункту с. Ріжки Таращанського району Київської області, тому рішення про зміни в проекті землеустрою чи надання дозволу на розробку проекту землеустрою приймає Держземагенство України, а тому і повинен бути відповідачем по даній справі. До того ж, останнім передано землі запасу та резерву в оренду фермерському господарству «Ріжки». Представник виробничого сільськогосподарського кооперативу «Ріжки» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, проте подав до суду заяву, в якій просить застосувати щодо даного позову строки позовної давності, оскільки вони (ці строки) позивачкою пропущено. Представник третьої особи на стороні відповідача: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, та зазначив, що «згідно листа ГУ Держгеокадастру у Київській області від 31.10.2016 року №21-10-0.41-27696/02-16 у Держгеокадастрі Таращанського району Київської області відсутня інформація щодо земельних ділянок, які перебувають в оренді ФГ «Ріжки». Крім того, при здійсненні моніторингу надісланих заяв до Головного управління Держеокадастру у Київській області, заяви від ФГ «Ріжки» не виявлено». Представник третьої особи на стороні відповідача: фермерське господарство «Ріжки» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та на момент видачі 20.11.1995 року Державного акта на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству "Маяк", була членом цього КСП. Дане підтверджується довідками виданими ВСК Ріжки №55 від 07.09.2016 року та №№75,76 від 11.11.2016 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2011 року за № 2188 та посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області, спадщина, яку успадкувала позивачка, складається з: права на майновий пай у загальному пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ВСК «Ріжки» с. Ріжки Таращанського району Київської області в сумі 13142 грн. (тринадцять тисяч сто сорок дві гривні) станом на 01 січня 2001 року, що належало померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат серії [NUMBER], виданий 08 квітня 2008 року) відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 26 січня 2000 року. Позивачка вказує на те, що в ході переоформлень документів після смерті [PERSON], було виявлено, що остання не була включена до списків на розпаювання землі і відповідно не отримала сертифікат на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк". Згідно довідки № 56 від 07.09.2016 року виданої ВСК «Ріжки» [PERSON], була помилково не внесена до списків на розпаювання землі. Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель..." (720/95 ) мають члени КСП, кооперативу, АТ, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), належить з'ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта. Відповідно до ст.ст.22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 8.08.1995 року право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Судом встановлено, що [PERSON], будучи членом КСП «Маяк», який згодом у 2000 році було реорганізовано у ВСК «Ріжки», мала право на внесення її до списку осіб на розпаювання землі. Однак, вона за життя не зверталася до суду за захистом свого порушеного права на земельну частку (пай), а після її смерті, позивачка по справі, як спадкоємець, яка прийняла спадщину вже більше 17 років не зверталася за захистом цього права, внаслідок чого пропустила трирічний строк позовної давності, що застосовується до спірних правовідносин, відповідно до ст.71 ЦК України в редакції 1963 року. Як встановлено в судовому засіданні, на час смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно зі ст. 524 даного кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Інформаційним листом Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права, та підстави спадкування, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. За змістом пунктів 4 і 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто відносини спадкування регулюються його нормами, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, до таких відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Крім того, згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Поскільки право спадкодавця [PERSON], документально не підтверджене ніяким правоустановчим документом, то воно відсутнє як таке взагалі, і тому не підлягає переходу до будь-яких спадкоємців за правилами спадкування. Таким чином, оскільки матеріалами справи не підтверджено той факт, що спадкодавець [PERSON], у встановленому законом порядку за життя набула право на земельну частку (пай), не отримавши відповідний сертифікат, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, що відповідає положенням вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, коли при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). До того ж, як встановлено в судовому засіданні, що Ріжківська сільська рада Таращанського району Київської області та виробничий сільськогосподарський кооператив «Ріжки» не є належними відповідачами по справі, поскільки відповідно до чинних на момент розгляду справи положень ст.122 Земельного кодексу України, повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб володіє центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Ст.33 ЦПК України передбачено право суду за клопотанням позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. У судовому засіданні позивачка не погодилась на заміну неналежного відповідача належним - Державною службою України з питань геодезії, картографії, що позбавило суд можливості самостійно здійснити таку заміну. Тому, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог до зазначених ним (позивачем) відповідачів. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Проте, відповідно до норм ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позовна давність - це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, і те, що поважних причин пропуску строку позовної давності позивачка суду не вказала, та не надала жодного письмового доказу, який би вказував на поважність пропуску встановлення законом строку, нею подано позов до неналежного відповідача, клопотань про заміну первісного відповідача під час судового розгляду подано не було, а тому пред'явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed