Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки без номеру, від 11 серпня 2015 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ОВЕН», щодо оренди земельної ділянки, площею 3,180 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Також позивач просила суд скасувати державну реєстрацію договору оренди, пред'явивши ці вимоги до Центру надання адміністративних послуг Новомосковської районної державної адміністрації. В обґрунтування позову [PERSON], із посиланням на норми ст.ст. 2, 13, 14,ч. 1 ст. 19, ст.ст. 31, 34 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст.16, ч. 1-4 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Новомосковською районною державною адміністрацією18 березня 2002 року [PERSON], передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,180 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В квітні 2016 року [PERSON] стало відомо, що ТОВ «АГРО-ОВЕН» (далі відповідач 1) самовільно зайняло та обробляє земельну ділянку зазначену земельну ділянку і, що підставою таких дій відповідача слугував договір оренди земельної ділянки. Такий договір нібито укладений 11 серпня 2015 року між [PERSON] і відповідачем 1 та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Кравець Р.А., номер запису 10756661 від 11.08.2015 зі строком дії до 11 серпня 2020 року. [PERSON] зазначає, що договір оренди, зареєстрований 11 серпня 2015 року [PERSON] не підписувала, намірів мати орендні відносини з відповідачем 1 не мала. Вважає, що зазначений договір оренди підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] не підписувала його, а отже її волевиявлення на укладення такого правочину не було та сторонами не дотримана обов'язкова письмова форма правочину, яка встановлена законодавством для договорів даного виду. Враховуючи, що зазначений договір оренди зареєстрований державним реєстратором, то також звертається до Центру надання адміністративних послуг Новомосковської районної державної адміністрації та просить скасувати державну реєстрацію зазначеного договору оренди. Відповідач в своїх запереченнях посилався на те, що позовні вимоги позивача необґрунтовані через те, що 11 серпня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ОВЕН» був укладений оспорюваний договір оренди земельної ділянки, який в подальшому був зареєстрований у встановленому законом порядку. [PERSON] мала таке волевиявлення, тим більше, що окрім договору, нею в цей же день була передана земельна ділянка за актом приймання-передачі, який також був нею підписаний. Крім того, [PERSON] отримано орендну плату, на підтвердження чого надана копія відомості від 12 березня 2015 року про отримання останньою передоплати за перший рік в сумі 3030грн. Звернення до суду з позовом - вважають зловживанням [PERSON] своїми правами, оскільки прав її не порушено з боку відповідача, а тому просять відмовити в задоволенні позову. 29 липня 2016 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д.І. 29 липня 2016 року у цивільній справі відкрито провадження. 14 вересня 2016 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано реєстраційну справу по передачі в оренду земельної ділянки, що належить [PERSON] Ухвалою суду від 29 вересня 2016 року задоволено клопотання позивача, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи. 13 вересня 2017 року після проведення експертизи провадження у справі поновлено. 07 листопада 2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В. Ухвалою суду від 23 січня 2018 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON], померлої [INFO]. 05 вересня 2018 року ухвалою суду закінчене підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги [PERSON], та просив задовольнити їх в повному обсязі. Посилаючись на те, що позивач, будучи спадкоємицею [PERSON], померлої [INFO], у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті своєї матері та залучена як правонаступник [PERSON] Вважає, що волевиявлення матері на укладення оспорюваного договору не було; про те, що договір [PERSON] не підписувався свідчать також і висновки експерта. Просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки без номеру, від 11 серпня 2015 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ОВЕН», щодо оренди земельної ділянки, площею 3,180 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Представник відповідача у задоволенні позову із посиланням на положення ст.ст. 2, 13, 18, ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі», п.1-3, 5 ст.203, ст. 215 ЦК України просила відмовити, посилаючись на підстави, зазначені в запереченнях. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 18 березня 2002 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,180 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 7-9). Матеріали справи містять копію договору оренди земельної ділянки без номеру та дати між [PERSON] і ТОВ «АГРО-ОВЕН», зі змісту якого вбачається, що ТОВ «АГРО-ОВЕН» та [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки, площею 3,180 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Кравець Р.А., номер запису 10756661 від 11.08.2015 зі строком дії до 11 серпня 2020 року (а.с.18-28). Згідно з висновком експертів № 3390-17 від 31 серпня 2017 року за результатами проведення судової почеркознавчої по цивільній справі № 183/4370/16 встановлено, що підпис від імені [PERSON], розташований в графі «Орендодавець:» договору оренди земельної ділянки без номеру та дати, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 11.08.2015 року, укладений [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен», щодо оренди земельної ділянки, площею 3,180 га - виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 75-78). Також матеріали справи містять надані відповідачем копію відомості на виплату грошей № 165 за 12.03.2015 року, в якій під № 4 зазначено що [PERSON] виплачено 3030 грн.; відомість на загальну суму 25250 грн., до якої також наданою копію видаткового касового ордеру № 512 від 12.03.2015 року на суму 25250 грн,. на підставі відомості № 165, в додатку зазначено «пай за землю» (а.с. 97). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 червня 2018 після смерті [PERSON], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3.1800 га., кадастровий [NUMBER], розташованої на території Мар'янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу правових підстав права користування відповідачем земельною ділянкою, яка належить позивачу. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» визначає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені особи. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» порушення вимог статті 4, так само як і недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, є підставою для визнання договору недійсним. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент укладання та закінчення строку дії основного Договору оренди) передбачала, що Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1-4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, надані позивачем докази у виді висновку експерту доводять, що [PERSON] особисто не підписувала договір оренди, не була ознайомлена з його змістом, не виявляла волевиявлення на орендні відносини з відповідачем, не давала згоди на реєстрацію договору. Договір складено та подано на реєстрацію відповідачем без відома [PERSON], що суперечить п. 3 ст. 203 ЦК України, та є беззаперечною підставою для визнання його недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 2 ст. 16 ЦК України перелічені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2), відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Так, посилання відповідача на те, що позивач отримувала орендну плату за договором за 2015 рік як передоплату, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки нормами договору не передбачено внесення передоплати, а відповідно до п. 11 Договору передбачено внесення орендної плати у такі строки: з липня по грудень відповідного року, в той час як надана копія відомості відповідачем датована 12 березня 2015 року. Більш того, належних та допустимих доказів отримання позивачем грошових коштів, вказаних у відомості № 165 від 12.03.2015 року у виді оригіналів для огляду в судовому засіданні суду не надано. За таких обставин позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним підтверджені належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності підтверджують доводи позивача про порушення відповідачем його майнових прав, що є підставою для задоволення позову в частині визнання договору оренди недійсним. Що стосується вимог позивача до Центру надання адміністративних послуг Новомосковської районної державної адміністрації (далі відповідач 2) щодо скасування державної реєстрації договору оренди, вчиненої 11 серпня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Кравець Р.А., номер запису 10756661, то суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо скасування державної реєстрації, у разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). А відповідно до ст. 37 цього ж Закону - рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, відповідачем-2 рішень щодо відмови у скасуванні державної реєстрації договору оренди, вчиненої 11 серпня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Кравець Р.А., номер запису 10756661- не приймалося. Таким чином, на сьогоднішній день права позивача з боку Центру надання адміністративних послуг Новомосковської районної державної адміністрації - не порушувалися, тобто є передчасно заявленими, а тому підстави для їх задоволення відсутні. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1103 грн., понесла витрати на оплату послуг експерта за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3963,8 грн., які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача. А тому в іншій частині позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: partial