Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по внесках на утримання житлового будинку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 20.06.2007 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., кількість кімнат - 3. Вказана квартира розташована у багатоквартирному будинку, який на даний час перебуває в управлінні Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "4-33". Об`єднання було створено за спільним рішенням власників квартир, відповідно до ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та зареєстровано 17.05.2016 року. Об`єднання діє відповідно до Статуту(нова редакція затверджена установчими зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "4-33", протокол від 11.02.2018 року). Згідно рішення загальних зборів Об`єднання від 23.06.2016 року було встановлено розмір щомісячного внеску співвласників на утримання будинку, який складав 2,70 грн. за 1 квадратний метр загальної площі квартири або нежитлового приміщення. Відповідно до рішення загальних зборів Об`єднання від 23.05.2017 року розмір щомісячного внеску співвласників було змінено у зв`язку з чим він з 01.06.2017 року склав 3,50 грн. Рішенням загальних зборів Об`єднання від 11.02.2018 року, щомісячний внесок змінено на 4,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед Об`єднанням виконує не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.08.2016 року по 30.06.2019 року у розмірі 8225,22 грн. З урахуванням заборгованості, інфляційні збитки, як вказує представник позивача, становлять 1 117,29 грн., 3% річних складають 394, 63 грн. Загальна сума, яку просить стягнути адвокат становить 9 737, 14 грн. Представником позивача також зазначена інформація щодо понесених судових витрат, які складаються з суми судового збору -1921,00 грн. та суми витрат на правову допомогу - 1800,00 грн., що у сумі становить 3 721,00 грн. Провадження по справі було відкрито та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив, однак з урахуванням викладеного у позові не заперечував проти розгляду без повідомлення сторін. У судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. 05.12.2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що він, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8586036 від 28.08.2013 року та Свідоцтва на право власності на нерухоме майно є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] приміщення 1 , що є нежитловим вбудованим приміщенням магазину продовольчих товарів літ. "А-9", загальною площею 68,7 кв.м., при цьому в нежитловому приміщенні є такі споруди: прибудова літ. "а", ганок літ. "а1", пандус літ. "а2", прибудова літ. "а3". Також [PERSON] зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження набуття законного права надавати йому житлово-комунальні послуги та вимагати сплати за них, так як жодного договору укладено між ними не було. А з урахуванням відсутності договору, вимоги щодо пеня та 3% річних також є незаконними. Враховуючи вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Як вказує представник позивача, [PERSON] з 20.06.2007 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., кількість кімнат - 3. Факт придбання даної квартири підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.06.2007 року(а.с.10), однак дата придбання квартири не співпадає з вказаною представником позивача в позові. Згідно рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 10.04.2008 року за №253(а.с.53), відповідачу було надано дозвіл на переведення квартири за вищевказаною адресою в нежитлове приміщення. Об`єднання було створено за спільним рішенням власників квартир(а.с., відповідно до ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та зареєстровано 17.05.2016 року, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру(а.с.16). Об`єднання діє відповідно до Статуту(нова редакція затверджена установчими зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "4-33", протокол від 11.02.2018 року)(а.с.11-15). Згідно рішення загальних зборів Об`єднання від 23.06.2016 року(а.с.17-22), було встановлено розмір щомісячного внеску співвласників на утримання будинку, який складав 2,70 грн. за 1 квадратний метр загальної площі квартири або нежитлового приміщення. Відповідно до рішення загальних зборів Об`єднання від 23.05.2017 року(а.с.23-25), розмір щомісячного внеску співвласників було змінено, у зв`язку з чим він з 01.06.2017 року склав 3,50 грн. Рішенням загальних зборів Об`єднання від 11.02.2018 року(а.с.26-28), щомісячний внесок змінено на 4,00 грн. З урахуванням вищевказаного, з матеріалів справи вбачається, що на момент створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "4-33", [PERSON] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №8586036 від 28.08.2013 року та Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 28.08.2013 року(а.с.51-52), вже був власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] приміщення 1 , що є нежитловим вбудованим приміщенням магазину продовольчих товарів літ. "А-9", загальною площею 68,7 кв.м., при цьому в нежитловому приміщенні є такі споруди: прибудова літ. "а", ганок літ. "а1", пандус літ. "а2", прибудова літ. "а3". Згідно розрахунку(а.с.19), наданому позивачем, відповідач не виконує своїх зобов`язань перед Об`єднанням, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.08.2016 року по 30.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 8225,22 грн. Однак, позивачем не надано жодних документів на підтвердження існування будь-яких зобов`язань у [PERSON] перед Об`єднанням, також, як вбачається з вище вказаного в період виникнення заборгованості, відповідач був власником саме нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , а не квартири №76 . Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (абзац другий частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору (абзац п`ятий частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (пункт 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Цьому праву споживача кореспондує обов`язок позивача як виконавця відповідних послуг, передбачений пунктом 4 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Отже, позивач у цій справі є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, а також з організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб`єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачам послуги. Відповідно до п.2 ч.2 ст.8 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний: готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Так, відповідно до ст.13 ЗУ "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та житлової політики. З положень ч.1 ст.13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" випливає, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно тексту Статуту, споживач зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені даним документом. Однак відсутні жодні відомості, що [PERSON] ознайомлений з текстом Статуту або з текстом договору, якого позивачем надано не було, що ставить під сумнів його існування, а також існування наданих споживачу послуг. Зважаючи на вказане вище, підстави для стягнення заборгованості за неіснуючою адресою відсутні, як і для стягнення пені та 3% річних. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (частини перша та друга статті 509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи те, що позивачем по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування договірних відносин з [PERSON] , не надано доказів надання послуг відповідачу, зважаючи на викладене у відзиві та на те, що заборгованість нарахована за адресою, яка у вказаний період не існувала, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за недоведеністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed