Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») звернулось до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (у порядку регресу). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.12.2012 року ПрАТ «УПСК» та [PERSON] уклали Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/261004 на транспортний засіб марки AUDI 100, д.р.н. ВК19790ВЕ. 30.12.2012 року о 13 год. 25 хв. на вулиці Чернишова,32, в м. Рівне, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу марки AUDI 100, д.р.н. ВК19790ВЕ, під керуванням відповідача та транспортного засобу марки Suzuki SX4, д.р.н. А485Н0152 під керуванням [PERSON], та враховуючи, що ПрАТ «УПСК» виплатила на користь [PERSON] страхове відшкодування, просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду в розмірі 13051 грн. 74 коп. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задовольнити з підстав зазначених в позові та стягнути з відповідача в порядку регресу 13 051 грн. 74 коп. та судові витрати. Відповідач та представник відповідача в судове засідання призначене на 28.10.2015 року не з"явились, однак подали заяву в якій просять продовжити розгляд без їх участі, в позові відмовити . Онак будучи раніше у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити ПрАТ «УПСК» в задоволенні позовних вимог повністю за їх безпідставністю та необґрунтованістю. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав до суду заперечення проти позову, у яких вказав, що [PERSON] заперечує проти задоволення позову, так як повідомив страховика про настання страхового випадку згідно умов Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № АЕ/261004.Також відповідач заперечує проти розміру заявленої ПрАТ «УПСК» суми страхового відшкодування, яке позивач самостійно визначив як витрати, понесені ним у звязку з настанням страхового випадку (ціна позову). Суд всебічно і повно дослідивши матеріали справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.10 та ст. 60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Закон України «Про обовязковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2012 року ПрАТ „УПСК та [PERSON] уклали договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АЕ/0261004 (для полісу з 22.12.2012р. по 21.12.2013р.), згідно якого обєктом страхування є транспортний засіб марки AUDI 100, д.р.н. ВК19790ВЕ. 30.12.2012 року о 13 год. 25 хв. на вулиці Чернишова,32, в м. Рівне, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу марки AUDI 100, д.р.н. ВК19790ВЕ, під керуванням [PERSON]Я та транспортного засобу марки Suzuki SX4, д.р.н. А485Н0152 під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки Opel Astra, д.р.н. М 862 РС під керуванням [PERSON] внаслідок ДТП всі автомобілі отримали незначні механічні пошкодження. Даний факт підтверджується наданими позивачем [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду №9135142. Згідно постанови Рівненського міського суду від 15.01.2013 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн. 23 січня 2013 року до позивача звернувся [PERSON] із заявою-повідомленням (вх.. № 976 у ПрАТ «УПСК» від 07.02.2013 року). 16 квітня 2013 року позивач на підставі заяви про страхове відшкодування поданої [PERSON], акту огляду № 023Н від 14.01.2013 року та Ремонтної калькуляції № 5032 від 09.03.2013 року ПрАТ «УПСК» здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 13\~051 грн. 74 коп. Таким чином, ПАТ " Українська пожежно-страхова компанія" посилаючись на п. (ґ) ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути (в порядку регресу) з [PERSON] суми фактичних витрат, понесених ПрАТ «УПСК» у розмірі 13\~051 грн. 74 коп. (страхове відшкодування) та 243 грн. 34 коп. судового збору. У своїх запереченнях наданих у судовому засіданні, відповідач стверджує, що з його сторони порушення умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було. Так, відповідач в день ДТП неодноразово телефонував на вказаний в полісі № АЕ/0261004 номер телефону ПрАТ «УПСК», в тім на його дзвінки ніхто не відповідав. Крім того, після складання адміністративних матеріалів з працівниками ДАІ [PERSON], ще під час робочого дня, їздив в офіс позивача - за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 181, в тім, там було зачинено. Від так, [PERSON], на наступний день після настання вказаного ДТП, надіслав на адресу Рівненської філії позивача повідомлення про настання страхового випадку, копію якого долучив до матеріалів справи. Доводи відповідача знайшли своє підтвердження показами допитаних в судовому засіданні як свідків [PERSON] та [PERSON], які в момент вчинення ДТП були пасажирами застрахованого автомобіля, підтвердили той факт, що на місці вчинення ДТП [PERSON] неодноразово телефонував на вказані в Полісі номери телефону позивача, але ніхто на його дзвінки не відповідав. Крім того свідки повідомили суду, що поки відповідач був зайнятий складанням адміністративних документів повязаних з настанням ДТП, вони додатково в мережі Інтернет шукали інші засоби звязку з ПрАТ «УПСК» та телефонували для повідомлення про настання страхового випадку як на вказаний в Полісі № АЕ/261004 номер телефону, так і на інші засоби звязку, що були вказані на сайті позивача. В тім звязатись з позивачем було не можливо, оскільки на жодному з засобів звязку ПрАТ «УПСК» ніхто не відповідав. Свідками також було підтверджено, що 30 грудня 2012 року [PERSON] в їх присутності їздив в офіс Рівненської філії ПрАТ «УПСК» з метою повідомити про настання ДТП, в тім офіс був зачинений. Доводи позивача про те, що останній здійснив страхове відшкодування на підставі страхового акту № ОЦ/037/000/13/1066 23 квітня 2014 року під час судового розгляду справи свого підтвердження не знайшли. З доданого до позову платіжного доручення неможливо становити факт виплати страхового відшкодувння потерпілій особі. Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який є спеціальним законом, який регулює відносини в сфері безготівкових розрахунків, платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача. Відповідно до ч.1 ст. 23 вищезазначеного закону платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Згідно ч. 2 п. 24.7 ст. 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобовязаний видати після здійснення операції (у тому числі за допомогою платіжного пристрою) касовий документ (квитанцію/чек тощо), який відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань ведення касових операцій банками України містить усі обов'язкові реквізити касового документа. Також, судом встановлено, що в Страховому акті № ОЦ/037/000/13/1066 відсутня відмітка бухгалтерії про перерахування коштів потерпілій особі за даним страховим актом. Позивачем інших доказів підтвердження виплати страхового відшкодування не надано. Судом також встановлено, що при визначенні суми страхового відшкодування позивач виходив з Ремонтної калькуляції № uip-5032 від 09.03.2015 року, де вартість відновного ремонту визначена без урахування фізичного зносу деталей, що не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395 (далі - Методика). Статтею 29 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст.7 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст.12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. В порушення вищевказаної норми, в матеріалах справи взагаліі відсутній висновок автотоварознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля під час ДТП.Отже, матеріали справи не містять доказів розрахунку вартості витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Suzuki SX4, д.н.з. А485Н0152 субєктами оціночної діяльності, які мають відповідний сертифікат, на підставі якої суд мав би можливість встановити їх відповідність п.4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, або зміст якої відобразив би суму завданих збитків забезпеченого позивачем автомобіля. Сама по собі калькуляція відображає лише орієнтовну вартість запасних частин до автомобіля у випадку їх заміни, в якій закладено ПДВ, але не містить розрахунків зносу, висновків щодо вартості транспортного засобу та не містить в собі принципів, за якими проводиться оцінка вартості відновного ремонту. Згідно узагальнення Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування від 19.07.2011 року визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід зясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Також судом встановлено, що в матеріалах справи, наданих позивачем відсутній акт виконаних робіт з приводу проведення робіт на відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля потерпілої особи. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які дані про надавача послуг з ремонту автомобіля потерпілої особи. Крім того судом встановлено, що в порушення вимог статті 34 п. 34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Підтвердженням цього є відсутність в матеріалах справи аварійного сертифіката складеного аварійним комісаром. Крім того в матеріалах справи, в порушення пп. ґ, п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутній документ, що підтверджує право власності [PERSON] на пошкоджений автомобіль марки Suzuki SX4, д.р.н. А485Н0152. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування позиції відповідача. При винесенні рішення, суд на підставі ст. 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому суд виходить з вимог розумності та справедливості, і вважає, що справедливість є одним із вимірів права. Зважаючи на наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не наведено доказів, достатніх для обґрунтування та задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed