Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

23.05.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 12.11.2014 р. первісний позов [PERSON] до [PERSON],[PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду,яка набнала законної сили( а.с.174 т.1). Відповідачі по первісному позову (позивачі по зустрічному позову) [PERSON], [PERSON] звернулись в порядку ст.123 ЦПК України до суду 25.06.2013 р. (а.с.37-40т.1) із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків, пов"язаних з вчиненням злочинів та стягнення моральної шкоди. Зустрічний позов мотивували тим, що сімя [PERSON] скоїли ряд кримінальних злочинів, передбачених КК України. Відлік скоєння правопорушень починається з 1994 року. При цьому факту було порушено карну справу за ст. 140 ч. 3 КК України (в редакції 1963 року). Позивачі за зустрічним позовом стверджують, що 27.08.1992 року, коли дорослі були на роботі, їхню старшу доньку [PERSON] (дівоче [PERSON]) було побито, відібрано ключі від частини будинку, та на її очах викрадено частину майна в особливо великих розмірах. Стверджують позивачі, що на лівій частині будинку №17 по вул.Затишній у смт.Куликові Жовківського району Львівської області постійно проживала, молодша донька [PERSON]Й (Сировець) з чоловіком. В 1993 році донька завагітніла і про це взнали сімя [PERSON], які на неї здійснювали психологічний тиск, і серед ночі донька змушена йти пішки до Львова. З цього приводу вони були змушені звертатись в правоохоронні органи. 06.01.1994 року сімя [PERSON] шляхом злому дверей і замків повторно проникли в помешкання та додатково пограбували майно на особливо велику суму. Про грабіж були повідомлені правоохоронні органи, повторно працювала оперативно-слідча група. 13.01.1994 року Дроцик та сімя [PERSON] зі зломом замків повторно проникли в житло та пограбували майно сумарно на 224 позиції (в особливо великих розмірах) та захопивши їх частину будинку з усім майно. 29.11.1994 року прокуратурою Львівської області було порушено кримінальну справу по ст. 140 ч. 3 КК України. 03.11.1997 року позивачі звернулись до Франківського районного суду м. Львова та зареєстрували позовну заяву "Про витребування майна з чужого володіння та про відшкодування матеріальної та моральної шкоди "на нині сумарно 530 304,45 гр. 03.02.1998 року позивачі звернулись до Франківського районного суду м. Львова з клопотанням про винесення ухвали про накладення арешту на майно, яке знаходиться в [ADDRESS]. З незрозумілих причин Франківський районний суд м. Львова справу передав на розгляд по територіальності у м. Жовкву, де ця справа тричі пропадала, а кольорові фото-докази вчинених злочинів і інші матеріали знищувались. Актом від 28.09.1998 року було побудовано капітальний металевий паркан-межу поділу подвіря та будинку, складено акт про нанесені збитки, вселено [PERSON] у 3/5 частини згадуваного будинковолодіння. Паркан висотою у межах двох метрів був металевий і міцний був погоджений судовим виконавцем з комісією. Вартість паркана на той час складала 6 6695 грн. Позивачі стверджують, що 02.03.2006 року організована група осіб [PERSON] знищили згаданий паркан, та 17 травня 2006 року покатували [PERSON], яка з 23.05.2005 року по 09.05.2006 року перебувала на лікуванні. 01.02.2010 року Жовківський районний суд Львівської області у порушення ст. 206 п. 3 кримінальну справу №121-0930 закрив із закінченням строку давності. Ухвалою від 31.05.2012 року Жовківський районний суд Львівської області позовну заяву про відшкодування заподіяних збитків від грабежів-злочину визнав неподаною та повернув позивачам із усіма доданими до неї документами. Позивачі стверджують, що відповідачі з 27.08.1992 року завдали їм матеріальної шкоди за користування 3/5 частинами будинковолодіння з 06.01.1994 року по 28.09.1998 року, зокрема за користування сумарною площею 166,2 кв.м. приміщень частини будинку 93 445,61 грн.;за користування 14,6 арами саду і городу разом з подвіря та огорожею сумарно 15 710,62 грн. Сумарно разом завдано збитків матеріальної шкоди становить 109 156,23 грн. Позивачі вважають, що відповідно до норм ст. 27 КК України п. 3 сімя [PERSON] є злочинне угрупування. Так, позивачі посилаються на ст. 268, ст. 317, ст. 387, ст. 1166, ст. 1167 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України та Постанову Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та інших" - мають право на відшкодування моральної шкоди. Отже, на думку позивачів, вони мають право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вини відповідачів, що в свою чергу призвело до хвилювання позивачів через проживання в будинковолодіння з пошкодженим парканом, через який безпосередньо здійснюються крадіжки і інші злочини правопорушення, відчуття дизкомфорту, незручностей з умисним нанесенням [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості, [PERSON]- заподіяння двічі легких тілесних ушкоджень, тому з урахуванням глибини душевних страждань позивачів, розмір відшкодування просять визначити нам у сумі по 24 892,00 грн. з кожного з відповідачів з дотриманням засад цивільного судочинства, а саме розумності, справедливості за час від 27.08.1992 року до нині. Оскільки їм позивачам завдано матеріальну та моральну шкоду від злочину, тому просять позов задовольнити в повному обсязі. Позивачі неодноразово уточнювали в ході судового розгляду позовні вимоги (а.с.155,176,206 т.1,а.с.45,50 т.2) та остаточно звернулись [PERSON],[PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON],[PERSON] про відшкодування збитків, пов"язаних з вчиненням злочинів та стягнення моральної шкоди з відповідачів в загальній сумі 313 094,92 грн. та стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь кожного позивача по 24892,00 грн. та судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала,надавши суду аналогічні пояснення,зазначені в позові та уточненні до нього. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був судом повідомлений. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, надавши доручення на представлення своїх інтересів в суді [PERSON],який підтримав позовні вимоги та уточненні позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні тим обставинам, які викладені у позовній заяві та додатково пояснив, що вважає, що 13.01.1994 році в помешканні позивачів в смт. Куликів було викрадено речі та по цьому факту була порушена кримінальна справа за ст. 140 ч. 3 КК України (в ред. 1963 року), та вважає, що вказаний злочин скоїли відповідачі. Після багаторазових скасувань документів по вказаній кримінальній справі, така була закрита у звязку із закінченням строків давності. Зазначив, що відповідачі маючи сприяння в правоохоронних органах. Відкрито заволоділи майном позивачів та захопили частину будинку, що правоохоронними органами здійснювалась імітація роботи, проте реального розслідування злочину не було, матеріали справи пропадали. Після чого, вважає, що відповідачами протягом декількох років вчинялись інші злочини. Також представник позивача [PERSON] зазначив, що позивачами неодноразово подавались до суду позовні заяви про вчинення, про витребування майна із незаконного володіння та про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяних злочинів, проте вирішення по суті ці спори не були. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та просила суд у його задоволення відмовити за безпідставністю, оскільки їх родина жодного злочину відносно родини Стасів не вчиняла,шкоди їм не завдавала. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечив та просив суд в позовних вимогах відмовити в повному обсязі за їх безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився хоча судом про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши у сукупності письмові докази, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав. За змістом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що в 1994 році позивачі звернулись до Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про вчинення крадіжки в смт. Куликів. По зазначеному факту було порушено кримінальну справу. Як вбачається із постанови від 01.02.2010 року Жовківським районним судом Львівської області було винесено постанову про закриття кримінальної справи №121-0930 у звязку із закінченням строків давності та така була залишена в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.05.2010 року. Окрім цього, судом встановлено, що позивачами також неодноразово подавались позовні заяви, зокрема в Франківський районний суд м. Львова про витребування майна з чужого незаконного володіння, до Жовківського районного суду Львівської області про стягнення моральної шкоди, до Жовківського районного суду Львівської області про стягнення збитків заподіяних злочином, до Шевченківського районного суду м.Львова про відшкодування шкоди та стягнення моральної збитків. Вказані позови були предметом розгляду різних судових інстанцій. Неодноразово позивачами подавались клопотання про корегування та збільшення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,а межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.57 ч.1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обгрунтовують вимоги і заперечення строін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Однак, при розгляді справи позивачами не доведено ті позовні вимоги на які вони посилаються, оскільки вони спростовуються не тільки поясненнями відповідачів у справі, але і письмовими доказами у справі, які заперечують наведені позивачами вище обставини у позові. Так, до матеріалів справи долучена постанова Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2010 року, з якої вбачається, що кримінальну справу № 121-0930, порушену 29.11.1994 р. за ст.140 ч.3 КК України по факту крадіжки, скоєної 13 січня 1994 р. з будинку сім»ї [PERSON], розташованого по вул.Затишній,17 в смт.Куликів Жовківського району Львівської області закрито, у зв"язку із закінченням строків давності.(а.с.7 т.1,кримінальна справа № 1П-3/2010р.). Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 21.05.2010 р. постанову Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2010 року-залишено без змін (а.с.8-9 т.1).Слід зауважити, що в ухвалі апеляційного суду зазначено, що у зазначеній вище справі осіб, які вчинили злочин не встановлено, а відтак вимоги позивачів щодо задоволення зазначених вище позовних вимог є безпідставними. Позовні вимоги позивачів щодо відшкодування збитків від грабежів-злочинів з нанесенням тілесних ушкоджень в розмірі 313094,92 грн. до задоволення не підлягають, оскільки позивачами не доведено допустимими доказами. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню,доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях.Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Судом враховується, що в ході судового розгляду не підтверджено твердження позивачів про визнання відповідачів винними у вчиненні перелічених ними "злочинів", якими було завдано позивачам матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З цих же мотивів суд відмовляє в позовних вимогах [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено, що діями відповідачів завдано моральної шкоди позивачам. Так,за недоведеністю вимог спричинення матеріальної шкоди, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з відповідачів. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позову в цілому і в задоволенні такого відмовляє, за безпідставністю.

Outcome: dismissed