Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Представник [PERSON] -адвокат Мелех Д.О. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, де просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] 34010 грн - відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що 17.11.2017 року на залізничному перегоні поблизу с.Сосонка Вінницького району Вінницької області відбувся наїзд локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль» під керуванням машиніста [PERSON] на [PERSON] , який з велосипедом перебував на залізничній колії. Внаслідок отриманих травм [PERSON] загинув на місці пригоди. 17.11.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017020000000509 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області від 21.12.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017020000000509, було закрито. Відповідно до довідки про причину смерті [PERSON] , причиною смерті є сполучна травма тіла (залізнична травма). Висновок про залізничну травму підтвердився також висновком судово-медичної експертизи №997 від 15.12.2017 року та постановою про закриття кримінального провадження. Таким чином, між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] являється дочкою [PERSON] та особою, яка понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 34010 грн, які представник позивача просить стягнути на підставі ст.1201 ЦК України. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Мелех Д.О. не з`явився, проте на електронну пошту за вх.№925/21 від 01.04.2021 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Кучер М.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 21.11.2017 року. Згідно довідки про причину смерті від 18.11.2017 року причиною смерті [PERSON] стала сполучна травма тіла (залізнична травма). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12017020000000509 по факту дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої загинув [PERSON] , а саме з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області від 21.12.2017 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 17 листопада 2017 року о 19 год. 44 хв. на залізничному перегоні поблизу с.Сосонка Вінницького району Вінницької області, відбувся наїзд локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль», під керуванням машиніста [PERSON] на пішохода [PERSON] , який з велосипедом перебував на залізничній колії. Внаслідок отриманих травм пішохід [PERSON] загинув на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №997 від 15.12.2017 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; відкрита травма органів шиї та грудної клітки; закритої травми живота; відкритих багато-скалкових переломів лівої верхньої кінцівки і обох нижніх кінцівок; переломів хребта. Всі вказані тілесні ушкодження у [PERSON] вписуються в картину сполучної травми тіла, яка виникла від дії тупих твердих предметів внаслідок, вірогідно, при обставинах залізничної травми (травмування потягом). Смерть [PERSON] настала від вищевказаної сполучної травми тіла. Між смертю та сполучною травмою тіла є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вищеописана сполучна травма тіла у [PERSON] належить до тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 3,9 %, що може свідчити про тяжку алкогольну інтоксикацію організму. Допитаний з приводу обставин ДТП машиніст поїзда [PERSON] повідомив, що 17.11.2017 року о 17.24 год. він спільно із помічником машиніста [PERSON] виїхали електропоїздом сполученням «Київ-Тернопіль» із станції «Київ-Пасажирський». О 19.44 год. під час руху через станцію «Сосонка» Вінницької області швидкість електропоїзда була рівною 100-120 км/год. на той час йшов невеликий дощ. На відстані близько 300 м. на залізничній колії вони побачили чоловіка, який лежав біля лівої рельси. Машиніст в момент появи в полі зору чоловіка застосував екстрене гальмування та подав звуковий сигнал, але зупинити локомотив до місця знаходження чоловіка не зумів та здійснив наїзд на чоловіка. Після наїзду в той час коли локомотив зупинився, то помічник машиніста побіг до чоловіка, та після повернення повідомив, що чоловік ознак життя не подає. Після цього, машиніст повідомив про подію черговому по станції «Сосонка» та диспетчеру та продовжив рух по маршруту. Допитаний з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди в якості свідка помічник машиніста [PERSON] надав аналогічні свідчення та повністю підтвердив показання машиніста [PERSON] . За фактом смертельного травмування [PERSON] локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль», під керуванням машиніста [PERSON] за частиною третьою статті 276 КК України внесено відомості до ЄРДР за №12017020000000509. Постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майора Мельничука В.О. від 21.12.2017 кримінальне провадження №12017020000000509, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №380 від 19.09.2019 року, виданою ПП Ліфанчук Т.В., [PERSON] понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 34 010 грн, які включають в себе виготовлення художніх робіт на вибраному позивачкою пам`ятнику, установку, транспортування та монтаж. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 , роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про поховання та похоронну справу", суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством. Питання стандартизації надмогильних споруд врегульоване Державними стандартами України БВ.2.2-35:2013, якими передбачено загальні технічні вимоги до надмогильних споруд та склепів. Згідно копії свідоцтва платника єдиного податку серії А №2151310, [PERSON] займається господарською діяльністю з організування поховань і надання суміжних послуг (КВЕД 96.03). У зв`язку з цим, доводи представника відповідача про те, що вид діяльності, яку здійснює ФОП [PERSON] , не дає їй право на виготовлення пам`ятників з каменю, суд оцінює критично, оскільки ФОП [PERSON] на підставі поданої позивачкою [PERSON] заяви (а.с.15) здійснювала господарську діяльність, яка включає в себе виготовлення художніх робіт на вибраному позивачкою пам`ятнику, установку, транспортування та монтаж, що і передбачено КВЕД 96.03. Організування поховань і надання суміжних послуг. Визначаючи суму граничної вартості витрат на виготовлення та встановлення пам`ятників, суд врахував постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 р. № 45 "Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" (далі-Постанова), із змісту якої вбачається, що сума граничних витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок, для Вінницької області становить 3000 грн. При цьому суд виходив з того, що сторони не подали інших доказів щодо граничної вартості стандартних пам`ятників, зокрема опосередкованих границь вартості надмогильних пам`ятників одинарних поховань на цвинтарях м.Калинівка Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відтак, суд вважає безпідставними посилання представника позивача щодо застосування Постанови. АТ «Українська залізниця» є суб`єктом, на який покладено обов`язок відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1172, 1187 ЦК України, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки саме АТ «Українська залізниця» є особою, що володіє транспортним засобом. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із п.п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Матеріалами справи встановлено, що представником позивача заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, до судових дебатів. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Витяг з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №12918 від 17.07.2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та [PERSON] ; ордер адвоката Мелех Д.О. на надання правничої допомоги від 20.11.2020 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно детального опису робіт, адвокатом Мелех Д.О. була надана наступна правнича допомога: консультація, аналіз матеріалів - 1000,00 грн; підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд - з`ясування фактичних обставин справи та доказів, визначення правовідносин сторін, збирання доказів, визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин - 1000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви в суд - написання позовної заяви, обгрунтування розміру заподіяної шкоди, складання розрахунку судових витрат - 3000,00 грн, всього разом - 5000 грн. Згідно п.п 1.1 п.1 Витягу з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №12918 від 17.07.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та [PERSON] , остання зобов`язується оплатити послуги адвоката за фактом їх надання. При цьому, представником позивача не надано доказів саме фактичного понесення витрат на правничу допомогу. Суд звертає увагу на ту обставину, що представником позивача, в позовній заяві, при обґрунтуванні розміру витрат на правову допомогу зазначено, що докази сплати будуть надані суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Проте, станом на день ухвалення судового рішення представником позивача не надано доказів фактичного понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та не заявлено клопотання про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, з метою подання доказів, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, понесених судових витрат позивачем на професійну правничу допомогу. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обгрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтвердженні доказами, зокрема відповідними квитанціями чи будь-якими іншими платіжними документами, суд прийшов до висновку про відмову у стягненні судових витрат з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 74,15 грн, а решту судових витрат по сплаті судового збору віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 «ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial