Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі по тексту УДППЗ «Укрпошта»), у якому, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, просив визнати незаконним наказ УДППЗ «Укрпошта» від 01.04.2015 року №175/к про його звільнення з роботи 02 квітня 2015 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору; поновити його на посаді виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48411,15 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 7542,45, а всього 55953,45 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі і в частині виплати заробітної плати за один місяць. Позов обґрунтований тим, що наказом УДППЗ «Укрпошта» від 05.05.2014 року [PERSON] було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», при цьому сторони не погоджували строку трудового договору, таким чином, на думку позивача, з ним було укладено безстроковий трудовий договір. Однак наказом відповідача від 01.04.2015 року позивача було звільнено з роботи з 02 квітня 2015 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, що суперечить вимогам чинного законодавства. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2015 року позов [PERSON] задоволено; визнано незаконним наказ УДППЗ «Укрпошта» від 01.04.2015 року №175/к про звільнення з роботи 02 квітня 2015 року [PERSON] відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору; поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта»; стягнуто з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48411,15 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 7542,45 грн., а всього 55953,45 грн. (сума визначена без урахування обов'язкових відрахувань до бюджету і державних цільових фондів); стягнуто з УДППЗ «Укрпошта» судовий збір на користь держави в розмірі 559,53 грн.; рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та стягнення на його користь середньомісячного заробітку в розмірі 11685,45 грн. (сума визначена без урахування обов'язкових відрахувань до бюджету і державних цільових фондів) допущено до негайного виконання. В апеляційній скарзі УДППЗ «Укрпошта» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом неповністю та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що позивач був ознайомлений з тим, що він поновлений на посаді виконуючого обов'язки директора до погодження уповноваженим органом управління, що на його думку є підтвердженням укладання трудового договору до настання певного факту. Оскільки уповноважений орган управління не погодив кандидатуру [PERSON] на посаді директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», то настання обумовленого факту і стало підставою припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку. Апелянт стверджує, що наказом УДППЗ «Укрпошта» від 05.05.2014 року [PERSON] призначено виконуючим обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», що обумовлено обов'язковим порядком погодження його кандидатури уповноваженим органом управління, тому трудовий договір з позивачем був укладений на певний строк і визначався настанням певної події. Апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково встановив, що відповідач зобов'язаний приймати рішення про відмову укласти контракт з позивачем. В апеляційній скарзі зазначається, що УДППЗ «Укрпошта» діяло у відповідності до положень абзацу 2 роз'яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Секретаріату ВЦРПС «Про порядок тимчасового замісництва» №30/39 від 29.12.1965 року, оскільки ним не порушено строків та порядку подання документів до вищого органу управління для призначення позивача на посаді. Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції мав залучити до участі у справі в якості третьої особи Міністерство інфраструктури України, оскільки цей спір впливає на його права та інтереси. На думку апелянта, суд неправомірно застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», оскільки за спірний період з 02 квітня 2015 року по 13 серпня 2015 року доходи позивачу не нараховувались. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу УДППЗ «Укрпошта» та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Щербової В.Ю., яка підтримала апеляційну скаргу, позивача [PERSON], який просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що трудовий договір, укладений між сторонами 05.05.2014 року є безстроковим, а тому звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору є незаконним і позивач має бути поновлений на посаді виконуючого обов'язки директора УДППЗ «Укрпошта» із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону. Судом по справі встановлено, що наказом УДППЗ «Укрпошта» №328/к від 05.05.2014 року [PERSON] з 06 травня 2014 року призначено виконуючим обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.4). Наказом УДППЗ «Укрпошта» №1053/к від 10.10.2014 року позивача звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.5). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року, яке набуло законної чинності 22.01.2015 року, визнано недійсним наказ УДППЗ «Укрпошта» від 10.10.2014 року №1053/к про звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за угодою сторін, поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта»; стягнуто з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15387 грн. 40 коп. (а.с.88-90). Наказом УДППЗ «Укрпошта» №1309/к від 29.12.2014 року «По особовому складу» поновлено на роботі [PERSON], виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.6). Наказом УДППЗ «Укрпошта» №41/к від 27.01.2015 року «По особовому складу» датою поновлення [PERSON] визначено 27 січня 2015 року до прийняття відповідного рішення Уповноваженим органом управління (а.с.8). Згідно із наказом УДППЗ «Укрпошта» «По особовому складу» № 175/к від 01.04.2015 року [PERSON], виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», звільнено з роботи 02 квітня 2015 року відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору; підстава - лист Міністерства інфраструктури України від 30.03.2015 року № 3523/10/10-15 (а.с.11). У листі Міністерства інфраструктури України №3523/10/10-15 від 30.03.2015 року зазначено, що Міністерство інфраструктури не погоджує кандидатуру [PERSON] для призначення на посаду директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.36). Згідно з ч. 1 ст. 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Пункт 2 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Враховуючи, що [PERSON] було прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» наказом УДППЗ «Укрпошта» №328/к від 05.05.2014 року без обумовлення його призначення будь-яким строком, районний суд дійшов вірного висновку про те, що з ним було укладено безстроковий трудовий договір, а тому звільнення [PERSON] відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору є незаконним. Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що трудовий договір з позивачем був укладений на певний строк, оскільки він приймався на посаду виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», зважаючи на таке. Районний суд правильно послався на абзац 2 роз'яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» №30/39 від 29.12.1965 року, яким передбачено, що призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Таке призначення можливе за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом. Керівник підприємства, установи зобов'язаний не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботу надати документи для його призначення на посаду до вищого органу управління. Цей орган в місячний строк зобов'язаний розглянути питання і повідомити керівникові про результати. З пункту 6.4.10 Статуту УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що призначення на посаду керівників філіалів здійснюється генеральним директором підприємства шляхом укладання з ними контракту за погодженням з Уповноваженим органом Управління (а.с.96-102). У наказі №328/к від 05.05.2014 року за підписом в.о. генерального директора УДППЗ «Укрпошта» про призначення позивача відсутня вказівка про прийняття [PERSON] на посаду виконуючого обов'язки директора Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на якийсь обумовлений строк. Помилковими є посилання апеляційної скарги на те, що районний суд встановив, що відповідач зобов'язаний приймати рішення про відмову укласти контракт з позивачем, оскільки з рішення суду вбачається, що суд обмежився лише констатацією факту, що рішення про відмову укласти контракт з позивачем відповідачем не приймалось. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про те, що суд першої інстанції мав залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Міністерство інфраструктури України, так як відповідно до ст. 36 ЦПК України вказане питання вирішується або за заявою сторони, або за заявою самої третьої особи, а такі заяви у справі відсутні. Однак, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що районний суд неправомірно застосував у своєму рішенні Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виходячи з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст.ст. 1,2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначена структура заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата). Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати. [PERSON] у квітні-червні 2015 року заробітна плата не нараховувалася, а середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою у розумінні Закону України «Про оплату праці», тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Зважаючи на викладене, рішення районного суду в частині стягнення з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 7542,45 грн. підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Також рішення районного суду підлягає зміні в частині стягнення загальної суми стягнення з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON], шляхом зменшення з 55953,45 грн. до 48411,15 грн. (сума визначена без урахування обов'язкових відрахувань до бюджету і державних цільових фондів). Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом [PERSON] повинен був сплатити за дві самостійні немайнові вимоги (визнання незаконним наказу, поновлення на роботі) та майнову вимогу (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати) 1046,73 грн. судового збору (243,60 грн.+ 243,60 грн. + 559,53 грн.) . Оскільки загальна сума, яка підлягає стягненню з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] апеляційним судом зменшена з 55953,45 грн. до 48411,15 грн., відповідно позовні вимоги позивача задоволено частково на 92,80%, то згідно вимог ст.88 ЦПК України підлягає зміні і сума на відшкодування витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на користь держави з 559,53 грн. до 971,31 грн. (1046,73 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції x 92,79% : 100%). У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з [PERSON] на користь УДППЗ «Укрпошта» підлягає стягненню 37,85 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи ((559,53 грн. х 50%) - сума судового збору за позовні вимоги майнового характеру, що підлягала оплаті до апеляційної інстанції х (7572,75 грн.х100%:55953,45 грн.) - відсоток задоволених вимог апеляційної скарги : 100%).

Outcome: partial