Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.11.2005 р.[ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за № 9333, визнання неукладеним договір іпотеки від 30.11.2005 р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 9338, визнання недійсним договору іпотеки від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та з вимогою про повернення квартири [ADDRESS] в її приватну власність. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на праві приватної власності володіла квартирою [ADDRESS] листопада 2005 року вона видала своєму зятю [PERSON] строком на три роки довіреність до 15 листопада 2008 року, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4609, на представництво її загальних інтересів в усіх сферах життя, у тому числі на розпорядження усім належним їй майном. Позивач вказує, що таке рішення прийняла з причин необхідності реєстрації права власності на спірну квартиру, свідоцтво про право власності на яку отримала 01.11.2005 року, та неможливості належним чином самій реалізовувати свої законні права та обов'язки у зв'язку з віком, частими хворобами. Позивач зазначає, що бажання продавати свою квартиру вона не мала, конкретного повноваження на її продаж у вказаній довіреності не надавала. У листопаді 2011 року [PERSON] її повідомив, що належна їй квартира є предметом іпотеки, що забезпечує вимоги кредитного договору між відповідачем [PERSON] та ПАТ "Райффайзен банк Аваль"на яку банк може звернути стягнення. [PERSON] зазначає, що 24.11.2011 року, згідно довідки ОП "ЗМБТГ'№ 18182, їй стало відомо, що належна їй вищевказана квартира відчужена від її імені представником [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 9333, відповідачу [PERSON] Також позивач зазначила, що весь час до подання позову відповідач жодного разу не вимагала у позивача передати їй вказану квартиру, не проживала та не користувалась нею. Остання нікому спірну квартиру не передавала, та продовжувала нею фактично володіти та користуватись, виконувати обов'язки по її утриманню та зберіганню, сплачувати комунальні платежі та ін. Позивач вказує, що від [PERSON] їй стало відомо, що укладаючи 30.11.2005 року спірний договір купівлі-продажу. він діяв від її імені в своїх інтересах, а також в інтересах відповідача. Також позивач зазначила, що спірний договір купівлі-продажу не відповідав її волі, оскільки укладався з метою послідуючої передачі предмету договору -спірної квартири у іпотеку для забезпечення кредитного договору укладеного з відповідачем [PERSON], але фактично кредитом за цим договором користувався [PERSON] Крім того, були укладені договір іпотеки від 30.11.2005 р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 9338 та договір іпотеки від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], які не відповідають ст. 18 ЗУ «Про іпотеку». Позивач в позові вказала, що відповідачі добровільно повертати їй спірну квартиру відмовляються, іншого житла вона не має. Вважає, що такі дії порушують її конституційне право на житло, володіння, користування та розпорядження своєю власністю. У зв'язку з вище викладеним звертається з даним позовом для захисту своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовної заяви з підстав викладених в ній. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову вказавши, що твердження позивача про те, що вона не знала, що вказана квартира продається і вона не бажала її продавати не відповідають дійсності. Відповідач вказала, що [PERSON] звернувся до неї з проханням оформити на себе кредит в ПАТ "Райффайзен банк Аваль", оскільки йому були потрібні кошти для оформлення приватизації нерухомого нежитлового майна, при цьому обіцяв, що він самостійно погасить кредитні кошти. Вона погодилась. За спільною домовленістю з позивачем та [PERSON], було оформлено вищевказаний договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким відповідачу була передана у власність дана квартира, з метою можливості передати її в іпотеку для забезпечення вищезазначеного кредитного договору. Після чого був укладений кредитний договір між нею та ПАТ "Райффайзен банк Аваль", для забезпечення кредитних зобов'язань був укладений договір іпотеки, за яким спірна квартира була передана в іпотеку. Всі отримані грошові кошти по даному кредитному договору фактично були передані [PERSON] Також вказала, що позивач здійснила всі необхідні дії для подальшої реалізації спірної квартири, 15.11.2005 р. оформила довіреність, якою надала загальні повноваження [PERSON], в тому числі і на продаж належного їй майна. Вказана довіреність позивачем не відзивалась та не оспорювалась. Представник відповідача ПАТ ''Райффайзен банк Аваль" в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В поясненнях [PERSON] зазначив, що підтверджує обставини, вказані відповідачем, окрім однієї, а саме він вказав, що позивач, яка є його тещею, оформила загальну довіреність на нього, їй було відомо, що він хоче взяти кошти в кредит, але він їй не повідомляв, що продав спірну квартиру [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та інші докази, дійшов наступного висновку. Позивачу на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунарською районною адміністрацією від 01.11.2005 р. 15.11.2005 р. позивач надала загальну довіреність третій особі [PERSON], в якій в тому числі уповноважила його на здійснення від імені позивача правочинів щодо розпорядження належного майна [PERSON]. 30.11.2005 р. [PERSON], діючи від імені позивача, відчужив спірну квартиру відповідачу, про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за № 9333. 30.11.2005 р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"був укладений кредитний договір №014/17-36/712-31, для забезпечення виконання якого між даними сторонами був укладений договір іпотеки від 30.11.2005 р., згідно якого предметом іпотеки є спірна квартира. 27.03.2008 р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений кредитний договір №014/17-36/1844-31, для забезпечення виконання якого між даними сторонами був укладений договір іпотеки від 27.03.2008 р., згідно якого предметом іпотеки с спірна квартира. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2011 р., позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"до [PERSON] був задоволений та звернуто стягнення на спірну квартиру (як предмет іпотеки) за невиконання кредитних зобов'язань по вищевказаним кредитним договорам. Позивач посилається, що під час укладення спірного договору були порушені вимоги ч. З ст. 238 ЦК України, згідно якої, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва. Дана стаття встановлює заборону на укладення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів. Зі спірного договору вбачається, що сторонами спірного договору купівлі-продажу були [PERSON], в особі представника [PERSON] та особисто відповідач [PERSON] Позивачем також не доведено наявності у діях відповідача, як сторони оспорюваного договору, вини, спрямованої на порушення конституційних прав позивача, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо недійснності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 30.11.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 9333, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Посилання позивача на фіктивність правочину також не мотивовані оскільки на виконання договору купівлі - продажу сторони передали майно одна одній. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позовні вимоги щодо визнання договору іпотеки між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 30.11.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 9338 недійсним є необгрунтованими. Відповідно до п. 19-20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Крім того, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. 11 та ст. ст. 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак позивач під час слухання справи не надала доказів які підтверджують обман чи помилку з боку сторін правочину на момент його вчинення. Оскільки, 15 листопада 2005 року позивач добровільно видала [PERSON] строком на три роки довіреність до 15 листопада 2008 року, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4609, на представництво її загальних інтересів в усіх сферах життя, у тому числі на розпорядження усім належним їй майном. Крім того, 30.11.2005 р. [PERSON], діючи від імені позивача, відчужив спірну квартиру відповідачу, про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за № 9333. Жоден з вище перелічених документів не був оскаржений позивачем чи скасований судом. Крім того, позивач не зверталась до інших правоохоронних органів щодо порушення її прав. Також, вище вказані договори посвідчені відповідальними особами, які несуть кримінальну, цивільну, адміністративну відповідальність за достовірність посвідчених документів та які ніким крім не піддані сумніву. Крім того п. 34 листа Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Біль того, вище вказаний договір іпотеки відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку» який діяв в момент його укладення. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги стосовно визнання недійсним договору іпотеки від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1059 також не можуть бути задоволенні з підстав викладених вище. Крім того, норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. У зв'язку з тим, що вище оскаржені договори судом не визнавались не дійсними. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed