Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те що 03.11.2008р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено 2 договори про відкриття кредитної лінії по програмі мультивалютного кредитування №1-081/08Ф та №5-072/08Ф.З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за вищезазначеними кредитними договорами, між відповідачами укладено договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р., відповідно до якого в заставу передано нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно було придбано нею та відповідачем-2 у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю. 23 лютого 2005 року між нею і [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис N 233 . Майно було придбане 18 травня 2007 року.Про укладання відповідачами двох кредитних договорів та договору іпотеки дізналась від відповідача-2 лише у жовтні 2011 року, коли повідомив, що банк заявляє до нього вимоги про стягнення заборгованості за цими кредитними договорами, а також те, що банк може задовольнити свої вимоги за рахунок майна, що є предметом застави за договором іпотеки.З'ясувала, що 10.10.2008р. була присутня у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Ткаченко У.Є., де нею було надано одну письмову згоду на укладання чоловіком - відповідачем - 2 одного кредитного договору з будь-яким комерційним банком на умовах на його розсуд та в т.ч. одну письмову згоду на передачу в заставу за договором іпотеки нерухомого: житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS], та земельні ділянки [ADDRESS]. Таким чином, було надано лише одну письмову згоду на передачу в заставу нерухомого майна за договором іпотеки лише за одним кредитним договором. Жодної іншої нотаріально посвідченої письмової згоди відповідачу-2 на укладання ним будь-яких інших кредитних договорів та в т.ч. передачу в повторну заставу нерухомого майна: житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS], та земельні ділянки [ADDRESS] не надавала.Вважає, що договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р. на нерухоме майно яке перебуває у спільній власності було укладено між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 без згоди Позивача, що є підставою для визнання його недійсним В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити та визнати договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р., укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та [PERSON] - недійсним. Представник відповідача ПАТ КБ "Правекс-банк"в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, про що є відповідні розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений за останньою відомовю адресою. 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. в судове засідання не з"явилась, просила розглядати справу в її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого . Встановлено , що 03.11.2008р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено 2 договори про відкриття кредитної лінії по програмі мультивалютного кредитування №1-081/08Ф та №5-072/08Ф.З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за вищезазначеними кредитними договорами, між відповідачами укладено договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р., відповідно до якого в заставу передано нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно було придбано позивачем та відповідачем-2 у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю. 23 лютого 2005 року між нею і [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис N 233 Майно було придбане 18 травня 2007 року. 10.10.2008р. позивачка була присутня у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Ткаченко У.Є., де нею було надано одну письмову згоду на укладання чоловіком - відповідачем - 2 одного кредитного договору з будь-яким комерційним банком на умовах на його розсуд та в т.ч. одну письмову згоду на передачу в заставу за договором іпотеки нерухомого: житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS], та земельні ділянки [ADDRESS]. Статтею 578 ЦК України визначено, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У зв'язку з цим ст. 65 СК України, як і норма абзацу другого ч. 2 ст. 369 ЦК України, встановлюють правову презумпцію наявності згоди другого з подружжя при укладенні договорів щодо розпорядження спільним майном одним з них. Дана правова позиція закріплена в пункті 25 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. - «при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Постанова Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" в п. 16 роз'яснює, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін (аналогічне роз'яснення містилося в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"). Зазначене також підтверджується позицією, викладеною в листі Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. N 10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» :«Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність спадкодавця у момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України) (постанова від 29 лютого 2012 р. N 6-9цс12)». Відповідно до п. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, вважаємо, що правочин, вчинений Позивачем 10.10.2008 року, а саме наання згоди на укладення чоловіком - Відповідачем 2 кредитного договору з будь-яким комерційним банком, на будь-яких умовах на його розсуд та згоду на передачу в заставу за договором іпотеки нерухомого майна є недійсним, оскільки згідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 897 від 23.10.2014р. [PERSON] в період з 08.10.2008 року по 12.10.2008 року виявляла ознаки психічного розладоу «Рекуррентно-депресивний розлад, поточний епізод , тяжкий» (згідно зМКХ 10 F33,2) за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувала ними. [PERSON] під час підписання заяви-згоди у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 10.10.2008 року виявляла ознаки психічного розладу «Рекуррентно-депресивний розлад, поточний епізод , тяжкий» (згідно з МКХ 10 F33,2) за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними. (а.с. 231-237) Водночас, оспорюваний договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р. на нерухоме майно яке перебуває у спільній власності могло бути укладено між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 лише за згоди Позивача, а підставою для визнання недійсним правочину щодо розпорядження таким майном, зокрема, є відсутність у співвласника, який вчинив цей правочин згоди інших співвласників на його укладення. Беручи до уваги, що Позивач, як встановлено судом в період з 08.10.2008 по 12.10.2008 року не могла керувати своїми діями та не усвідомлювала значення своїх дій, та, відповідно, згода, надана Позивачем 10.10.2008 року, на передачу в заставу за договором іпотеки нерухомого майна не може вважатися дійсною. Зазначена позиція підтверджується ухвалою Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі № 6-831св10, від 02.03.2011, де зазначено, що місцевий суд зазначених вимог закону не врахував та не звернув уваги на те, що майно, яке перебуває у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників, а підставою для визнання недійсним правочину щодо розпорядження таким майном, зокрема, є відсутність у співвласника, який вчинив цей правочин згоди інших співвласників на його укладення. Згідно із ст. 17 Закону України "Про іпотеку" - іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ( ч. 1 ст. 236 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку , що договір іпотеки №1-081/08Ф від 03.11.2008р. на нерухоме майно яке перебуває у спільній власності було укладено між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 без згоди Позивача, що є підставою для визнання його недійсним, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved