Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач посилається на те, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.12.2014 р. [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та звільненого від призначеного покарання на підставі [PERSON] амністії. Вироком встановлено, що 02.07.2013 р., приблизно о 12.20 год., водій [PERSON], керуючи автобусом «Неоплан», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], виконуючи обовязки по перевезенню пасажирів по маршруту № 16 у м. Чернівці, який обслуговується перевізником Фізичною особою-підприємцем [PERSON], біля будинку № 57 по вул. Галицького в м. Чернівці, допустив наїзд на [PERSON], внаслідок чого позивач отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоровя і перебувають у прямому причинному звязку отриманням інвалідності 2 групи. Автобус «Неоплан» використовувався за призначенням у відповідності до наявних дозволів на перевезення пасажирів і підтверджується Дорожнім листом № 019104 від 02.07.2013 р., виданим [PERSON] на автобус «NEOPLAN N4007», реєстраційний номер [NUMBER], на право виїзду на маршрут під керуванням водіїв [PERSON] та [PERSON] Зазначений автотранспортний засіб на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у Страховій кампанії АТ «СГ»Ю.БІ.АЙ.» (юридична адреса 01133 м. Київ, Бульвар Лесі Українки, 7-Б), що засвідчено страховим Полісом №АВ/ 8553337 від 22.10.2012 р., оформленим на імя [PERSON] Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона проходила довготривале стаціонарне та амбулаторне лікування в період часу з 02.07.2013 р. по 21.11.2013 р. та реабілітацію відповідно до індивідуальної програми реабілітації. Тільки на стаціонарному лікуванні вона пробула з 02.07.2013 р. по 14.09.2013 р. Вартість її перебування на стаціонарному лікуванні становить 14585,25 грн. Крім того, на лікування в перший час вона придбала додатково за власний кошт дороговартісні ліки на загальну суму 8804,00 грн. Під час продовження послідуючого стаціонарного та амбулаторного лікування додатково купувала медичні препарати та матеріали на загальну суму 5605,95 грн., що підтверджується касовими чеками. Таким чином, на стаціонарне та послідуюче амбулаторне лікування вона витратила особисті кошти, які складаються з вартості перебування на стаціонарному лікуванні на суму 14585,25 грн., першочергове придбання ліків на суму 8804,00 грн. та додаткове придбання ліків на суму 5605,95 грн., а всього 28995,20 грн. Крім того, на момент скоєння на неї наїзду, вона працювала у виконавчій дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаді прибиральниці службових приміщень більше 10 років. В результаті отриманої травми та послідуючої інвалідності практично втратила можливість в подальшому працювати та заробляти собі на життя, так як їй виплачується мінімальна пенсія за віком, якої не вистачає для забезпечення повноцінного нормального життя, враховуючи її вік та хворобливий стан. [PERSON] довідки з місця роботи за вих. №01-41/7 від 27.01.2015 р. за 6 місяців 2013 року, до вчинення наїзду, вона отримувала заробітну плату, середньомісячний розмір якої складає 2238,0 грн., яку перестала отримувати у звязку з травмою, отриманою внаслідок ДТП. Отже, втратила доходи, які могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушено, що складається з 2238,0 грн. середньомісячної заробітної плати за 2013 рік х 19 місяців лікування по день подачі позову = 42522,00 грн. упущеної вигоди. Внаслідок отриманої травми під час ДТП вона втратила можливість жити повноцінним життям, відчувати себе потрібною суспільству тощо. Передати психологічний стан людини, яка втратила можливість бути активним членом суспільства, бути потрібною людям, заробляти на життя, жити повноцінним життям в соціумі, не можливо. Цей нестерпний біль, нерозуміння чому так сталось, моменти раптової байдужості до життя, втрата віри у щасливу і спокійну старість. Розмір відшкодування моральних втрат підтвердити документально важко, але саме внаслідок завданих тілесних ушкоджень суттєво порушено звичайний спосіб і уклад її життя, можливість реалізації своїх потреб, звичок, бажань, взаємозвязків з оточуючими людьми. Також, був порушений звичайний уклад життя сімї її дочки, які змушені були доглядати на нею цілодобово, витрачати час, гроші, перебувати постійно у фізичному та моральному напруженні. Всі ці обставини істотно порушили її особисте психологічне благополуччя, завдали і продовжують завдавати значні моральні страждання і переживання, тобто моральну шкоду, розмір якої у вигляді грошової компенсації складає 100-кратний розмір мінімальної заробітної плати в України, а саме 121800,0 грн., що в певній мірі відображає у грошовому виразі заподіяні моральні страждання. Таким чином, відповідачами заподіяна шкода на загальну суму 193317,20 грн. Просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], страхової компанії АТ «СГ»Ю.БІ.АЙ.» на її користь грошову компенсацію завданої шкоди на загальну суму 193317,20 грн., яка складається з матеріальної шкоди на суму 28995,20 грн., упущеної вигоди на суму 42522,00 грн., моральної шкоди на суму 121800,0 грн. У звязку із необхідністю термінового продовження лікування та беручи до уваги похилий вік і отриману внаслідок ДТП інвалідність, просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на її користь зазначеної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені вище обставини і просив його задовольнити в повному обсязі, за виключенням грошової компенсації, сплаченої Страховою Компанієюсвої в добровільному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив суду, що його довіритель отримала від страхової компанії «ЮБіАй» виплату 19\~400 грн., з яких 5\~000 грн. моральна шкода і 14\~400 грн. матеріальна шкода. Також визнав, що відповідач [PERSON] частково вносив кошти на ліки, але менше 20\~000 грн. Брати [PERSON] участі в тих витратах не брали. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що всі витрати має нести страхова компанія. Відповідач також пояснив, що коли сталося ДТП вони з братом відразу поїхали в лікарню і оплачували ліки та лікування потерпілої. Разом з водієм [PERSON] вони витратили біля 20\~000 грн. Приблизно пополам: вони з братом біля 10\~000 грн. і Павлюк стільки ж. В судовому засіданні погоджувався частково відшкодувати моральну шкоду потерпілій в розмірі 30\~000 грн., однак в судових дебатах просив відмовити в позові з наведених вище підстав. Він визнає, що Павлюк перебував з ним у трудових правовідносинах, оскільки він є орендарем маршруту №16. Власником маршруту є Міська рада. Він як роботодавець передав Павлюку ТЗ «Неоплан Н4007» СЕ 1043АА. Він вписаний в технічний паспорт на автобус з правом керування. Страховку за автомобіль сплачував його брат [PERSON]. Автомобіль застрахований у страховій компанії «ЮБіЕй». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у задоволенні позову відмовити. Повністю підтримав виступ представника в дебатах. Представник відповідачів [PERSON] підтримав позицію довірителів і пояснив, що його довірителі визнають позов частково на суму 30\~000 грн. В ході судових дебатів представник позов не визнав і просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що надані позивачем довідки з адміністрації ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» м. Чернівці з переліком призначених під час стаціонарного лікування медикаментів та ТОВ Медико-фармацевтичної фірми «ВАКО» із зазначенням вартості ліків на загальну суму 8804 грн., не підтверджені листком призначень ліків, які б дійсно підтверджував факт призначення саме цих ліків та не надано касових чеків, що підтверджують їх придбання на суму 8804 грн. 00 коп. Дослідивши та провівши аналіз таблиці та копії наданих як доказ касових чеків, сума 5605,95 грн. є надуманою та нічим не підтверджена. Зокрема: - касовий чек (№-1) №-8517 від 04.07.2013 р. на суму 23,25 грн. не конкретизує який товар придбано і чи взагалі товар є медичним препаратом; - касовий чек (№-6) №-4491 від 07.07.2013 р. на суму 199 грн. не наданий, а наданий інший касовий чек №-4492 від 07.07.2013 р. на вищезазначену суму, який не фіскальним, тобто реалізація ліків не була проведена; - касовий чек (№-7) №-4741 від 09.07.2013 р. на суму 244,4 грн. є не фіскальним, тобто реалізація ліків не була проведена; - касовий чек (№-13) №-6354 від 21.07.2013 р. на суму 102,45 грн. є не фіскальним, реалізація ліків не проведена; касовий чек (№-19) №-8440 від 27.07.2013 р. на суму 76,75 грн. є не фіскальним, реалізація ліків не є проведена; - касовий чек (№-21) №-0938 від 03.08.2013 р. на суму 9,75 грн. є не фіскальним, реалізація ліків не проведена; - касовий чек (№23) №-0328 від 01.08.2013 р. не конкретизує який товар придбано і є не фіскальним, реалізація ліків не проведена; - касовий чек (№-53) №-3 від 08.11.2013 р. на суму 16,28 грн. не конкретизує який товар придбано і чи є даний товар медичним препаратом; - касовий чек (№-55) №- не розбірливий, від 13.11.2013 р., не зрозуміло який товар придбано і чи є даний товар медпрепаратом. Таким чином, від суми 5605,95 грн. необхідно відняти суму 1321,89 грн., яка не непідтверджена чеками. Сума додатково придбаних позивачем ліків складає 4284,06 грн. Крім того, позивач зазначила, що на стаціонарне та послідуюче амбулаторне лікування вона витратила особисті кошти, включаючи і витрати на один ліжкодень в лікарні, що у відповідності до довідки №-13 від 09.01.2014 р. сумарно становить - 14585,25 грн. В даному випадку із зазначеним позовом щодо відшкодування вартості ліжко-дня та перебування позивача в лікарні ЛШМД м. Чернівці звернулася не та особа, якій належить право вимоги (не належний позивач). Без урахування 14585,25 грн. (вартість ліжко днів), суми 8804 грн. - не підтвердженої чеками, підтверджена позивачем документально (чеками) сума складає 4284,06 грн. Крім цього, [PERSON] зазначила, що втратила доходи, які б могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, а саме доходи за 19 місяців лікування по день подачі позову в сумі 42522 грн. упущеної вигоди. У відповідності до наданих лікарняних листів [PERSON] розпочала стаціонарне лікування 02.07.2013 р. закінчила 16.11.2013 р., що складає 5 календарних місяців, а не 19 місяців, як вказує позивач, що також підтверджується довідкою №-01-41/04 від 03.02.2014 р. з місця роботи [PERSON], згідно якого вона звільнена з роботи 15.11.2013 р., тобто в останній день лікарняного. Визначений середній щомісячний розмір заробітної плати у розмірі 2238 грн. x 5 = 11190 грн. Тобто упущена вигода становить 11190 грн., яка повністю покрита у відповідності до лікарняних листів непрацездатності, на підставі яких позивачу виплачено 12279,75 грн., що перевищує упущену вигоду. В судовому засіданні було встановлено зі слів представника позивача, що страхова компанія АТ«СГ«Ю.Бі.Ай» виплатила позивачу [PERSON], гроші в сумі - 19400 грн., з яких 14400 грн. матеріальна шкода і 5000 грн. моральної шкоди. На даний час так і не вирішений спір між позивачем та страховою компанією. В позовній заяві відсутня заява про звернення до страхової компанії про виплату їй завданих збитків, а також відсутня відповідь із страхової компанії про задоволення чи відмову у виплаті страхових коштів. Беручи до уваги, що заявлена позивачем матеріальна шкода більша ніж виплачена страховою компанією сума і позивач на даний час не оскаржувала рішення страхової компанії про виплату меншої суми, зрозуміло, що позивач погодилася з виплаченою сумою матеріальної шкоди, що в подальшому мало би призвести до зменшення позовних вимог. На думку представника відповідачів, саме страхова компанія мала відшкодувати позивачу збитки завдані внаслідок ДТП. Якщо брати до уваги, що страхова компанія виплатила позивачу матеріальну шкоду в сумі 19400 грн., а сума матеріальної шкоди, доведена позивачем документально (касовими чеками), лише 4284,06 грн., то матеріальна шкода сплачена позивачу в повній мірі. Представник також вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів 121800 грн. у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, з підстав необґрунтованості позивачем розміру компенсації і відсутності належних доказів. Відповідач [PERSON] в судове не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Від нього поштою надійшла заява з клопотання проводити розгляд справи в його відсутність і підтримав раніше надані суду письмові заперечення (а.с. 223). [PERSON] письмових заперечень [PERSON], просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що дійсно, вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.12.2014 р. був засуджений за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди по ч.1 ст. 286 КК України та відповідно до ст. 1 п. е Закону України «Про амністію» в 2014 році звільнено від відбування призначеного покарання. Як зазначено у позовній заяві та вмотивовано у вироку, він на момент скоєння правопорушення був найманим працівником, а власником автотранспортного засобу «Неоплан» зазначений [PERSON], співвідповідач по цивільному провадженню за позовом [PERSON] Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України від 01.02.2014 р. зазначено, що [PERSON] норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статей 1166, 1167 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальним нормам. Виходячи з вище наведеного, вважає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на суму 193317,20 грн. не підлягає задоволенню, оскільки він є належним відповідачем по даній цивільній справі. Представник відповідача ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від нього поштою надійшли клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості і заявлених без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Так, в силу п. 35.1 ст. 35 спеціального Закону України N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Пунктом 35.2. ст. 35 Закону N 1961-IV встановлено, що до заяви про виплату страхового відшкодування додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Вище вказане звернення до Страховика передбачає надання особою, яка має право на отримання такого відшкодування, а також особою цивільно-правова відповідальність якої застрахована, відповідного переліку документів на підставі яких Страховик формує матеріали страхової справи та приймає рішення стосовно виплати страхового відшкодування. Зокрема перевіряються повноваження особи, що подає заяву на виплату страхового відшкодування, чи має права особа на отримання відшкодування, зміст майнових вимог заявника щодо відшкодування збитків, та ін. Виключною підставою для здійснення виплати страхового відшкодування є подання до страхової компанії особою, яка має право на отримання страхового відшкодування (потерпілим в ДТП), відповідної заяви про виплату. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону N 1961-IV,- Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Виходячи із зазначеної норми спеціального закону, виплата страхового відшкодування має бути здійснена Страховиком на користь потерпілої особи не пізніше 90 днів з дати подання заяви на виплату страхового відшкодування. Пунктом 36.7 ст. 36 Закону N 1961-IV встановлено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. В супереч ст. 35 Закону N 1961-IV Позивач не зверталась із заявою про виплату страхового відшкодування до AT «СГ «Ю.БІ.АЙ». Відтак, позов є передчасним, а розмір позовних вимог необґрунтованим, оскільки між сторонами не виникав спір, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та до AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» не надходило жодних вимог про відшкодування заподіяної шкоди. Так само AT «СГ Ю.БІ.АЙ» не отримувало повідомлень від осіб відповідальність яких застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ (а.с. 152-154). В додаткових запереченнях на позов від 17.06.2015 р. представником страхової компанії зазначається, що 22.10.2012 р. між гр. [PERSON] та AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, посвідчений Полісом № АВ/8553337 із визначеними умовами, встановленими ст.ст. 22 та 24 Закону N 1961-IV у редакції яка діяла станом на дату укладення [PERSON] (18.11.2012р.). Правовідносини з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ регулюються відповідним спеціальним Законом України N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та гл. 67 ЦК України. Відповідно до п. 36.2 та абз. З п. 36.4 ст. 36 Закону N 1961-IV,- Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. На підставі зазначених норм спеціального закону, AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 19409,95 грн., що підтверджується страховим актом № 405-191/15. Зазначена сума страхового відшкодування включає понесені Позивачем витрати на лікування, в сумі 14409,95 грн., котрі були підтверджені фіскальними чеками, а також моральну шкоди (5% від страхової суми 100000,00 грн.), тобто, 5000,00 грн. Враховуючи повне виконання AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» свого зобов'язання по виплаті страхового відшкодування на підставі [PERSON] № АВ/8553337, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» у повному обсязі (а.с. 219-220). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 02.07.2013 р., приблизно о 12.20 год., водій [PERSON], перебуваючи в трудових правовідносинах з [PERSON], який є орендарем маршруту №16, правомірно керуючи маршрутним автобусом «NEOPLAN N4007», реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], виконуючи обовязки по перевезенню пасажирів по маршруту №16 в м. Чернівці, біля будинку № 57 по вул. Галицького, зупинив автобус для посадки пасажирів і в порушення вимог п. 1.7, 2.3(б), 21.4 «Правил дорожнього руху України», проявивши неуважність та самовпевненість, що виразилось у відновленні руху автобуса до повного зачинення дверей, внаслідок чого пасажир [PERSON] випала з автобуса на проїжджу частину дороги, де стався наїзд на праву ногу потерпілої колесом автобуса, яким керував [PERSON] Внаслідок ДТП потерпілій [PERSON], [INFO], заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоровя. Винуватість [PERSON] підтверджується вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.12.2014 р., згідно якого [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «е» ЗУ «Про амністію» в 2014 р. (а.с. 22-23). Як вбачається з висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 006 від 18.02.2014 р., згідно наданих медичних документів у [PERSON] виявлене тілесне ушкодження у вигляді скальпованої рани правої гомілки. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як таке що призвело до тривалого розладу здоровя. 22.11.2013 [PERSON] освідчена ортопедо-травматологічною експертною комісією встановлено різке порушення згинально-розгинальної функції правої нижньої кінцівки. В результаті проведення медико-соціальної експертизи [PERSON] присвоєна друга (ІІ) група інвалідності (акт СМЕК № 575 від 21.11.103 р., довідка до акту серії АВ № 0197799 від 21.11.2013 р.). Приймаючи до уваги вище наведене, комісія експертів вбачає прямий причинний звязок між травмою, отриманою [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.07.2013 р. та травматологічною патологією, яка визнана ортопедо-травматологічною медико-соціальною експертною комісією як інвалідизуюча та призвела до присвоєння підекспертній ІІ (другої) групи інвалідності (а.с. 46-48). У відповідності до представлених суду копій листків непрацездатності, [PERSON] розпочала стаціонарне лікування 02.07.2013 р. і закінчила 15.11.2013 р., що підтверджується копіями листків непрацездатності: серії АВЦ № 714521 період лікування 02.07.13-22.08.13; серії АВЦ № 714730 період лікування 02.07.13-15.09.13; серії АВЦ № 657208 період лікування 16.09.13-14.10.13; серії АВЦ № 690123 період лікування 15.10.13-29.10.13; серії АВЦ № 690326 період лікування 31.10.13-15.11.13 (а.с. 29-34). [PERSON] довідки № 01-41/06 від 04.02.2014 р., виданої директором Виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] працювала на посаді прибиральниці вказаної установи і з 02 липня по 20 листопада 2013 року хворіла, що підтверджується лікарняними литками (а.с. 36). Таким чином, документально підтверджено і встановлено судом, що починаючи з 02.07.2013 р. по 20.11.2013 р., [PERSON] перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а загальний період лікування складає 4 місяці 18 днів (або 140 днів). З огляду на це, суд вважає недоведеним належними доказами твердження позивача про її перебування на лікуванні 19 місяців. [PERSON] довідок № 01-41/04 від 03.02.2014 р., № 01-41/7 від 27.01.2015 та № 925 від 05.02.2014 р., виданих Виконавчою дирекцією Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON], індивідуальний ідентифікаційний номер [NUMBER], працювала на посаді прибиральниці вказаної установи з 26.08.2003 р. по 15.11.2013 р., її заробітна плата з червня 2012 р. по листопад 2013 р. включно (18 місяців) склала 43\~982,24 грн. (43\~982,24 грн./18 місяців = 2 443,46 грн.). Крім того, [PERSON] отримує пенсію за віком в сумі 1220,32 грн. щомісячно (а.с. 35, 44, 45). Приймаючи до уваги, що [PERSON] під час перебування на лікуванні продовжувала отримувати пенсію за віком, а середньомісячний заробіток за цей період часу в повній мірі компенсований по листках непрацездатності, тому вимога позивача в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 42522,00 грн., у вигляді не отриманої заробітної плати, є необґрунтованою та безпідставною. При цьому, факт отримання виплат по лікарняних листках за період лікування визнав у судовому засіданні представник позивача [PERSON], а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК, «Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню». Аналізуючи наявні в матеріалах справи фіскальні документи, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на придбання ліків, суд вважає доведеними належними доказами суму витрат в розмірі 14409,95 грн. (8804,00 грн.+5606,95 грн.), котрі були підтверджені фіскальними чеками. В іншій частині вимога щодо стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню за недоведеністю (а.с. 37-39, 49-60). Крім того, аналогічна сума понесених витрат на придбання ліків визначена Розрахунком суми страхового відшкодування по страховому акту № б/н, згідно якого AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» проведено нарахування до виплати [PERSON], згідно наданих документів, на підставі договору страхування АВ-0008553337 страхове відшкодування в розмірі 19\~409,95 грн., з яки 14\~409,95 грн. матеріальна шкода, підтверджена фіскальними чеками та 5000 грн. моральної шкоди, згідно ст. 22.3 Закону Про ОСЦПВВНТЗ та Страховим актом № 405-191/15 від 15.06.2015 р. до страхового [PERSON] ОСЦПВВНТЗ (а.с. 216, 221). [PERSON] страхового [PERSON] №АВ/ 8553337 від 22.10.2012 р. обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Страховою кампанією АТ «СГ»Ю.БІ.АЙ.» (юридичною адресою 01133 м.Київ, бульвар Лесі Українки,7-Б), транспортний засіб - автобусу марки «NEOPLAN N4007» реєстраційний номер [NUMBER], на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахований. Сток дії полісу з 23.10.2012 р. по 22.10.2013 р. (а.с. 68). [PERSON] страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить 100\~000 грн. Пунктом 36.4. ст. 36 Закону N 1961-IV визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, платили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Пунктом 36.7. ст. 36 Закону N 1961-IV встановлено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. При цьому, виплачена страховиком сума відшкодування не оскаржено позивачем у порядку, визначеному п. 36.7. ст. 36 Закону N 1961-IV. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] визнав факт отримання [PERSON] від AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» страхового відшкодування в розмірі 19\~409,95 грн., а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК, «Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню». Судом також встановлено, що станом на 02.07.2013 р. (день скоєння ДТП) водій [PERSON], перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON], що підтверджується Дорожнім листом № 019104 від 02.07.2013 р., виданим [PERSON] на автобус «NEOPLAN N4007», реєстраційний номер [NUMBER] на право виїзду на маршрут під керуванням водіїв [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66-67). Цю обставину в судовому засіданні визнав і роботодавець [PERSON], тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК, «Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню». Крім того, фізична особа-підприємець [PERSON] правомірно, у встановленому законом порядку надає послуги з перевезення пасажирів, що підтверджується копіями: свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] серії ВО802 № 460543; свідоцтва платника єдиного податку серії Б №301488 від 16.10.2012 р.; Ліцензії серії АЕ №187231 від 30.11.2012 р. на імя [PERSON] про право надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт внутрішні перевезення пасажирів автобусами; Ліцензійної картки №798130 на імя [PERSON] щодо автобусу марки «NEOPLAN N4007», реєстраційний номер [NUMBER], та виконання виду робіт внутрішні перевезення пасажирів автобусами; Свідоцтва про реєстрацію автобусу серії САО №285242 на імя [PERSON], з правом користування [PERSON] (а.с. 61-65). [PERSON] також на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом - автобусом марки «NEOPLAN N4007» реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується записом у наведеному вище свідоцтві про реєстрацію ТЗ, а також є його орендатором, в силу здійснення підприємницької діяльності у сфені надання послуг з перевезення пасажирів. [PERSON] ч. 2 ст. 1187 ЦК України, «2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю». У відповідності до ст. 1194 ЦК України, «1. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Як встановлено в судовому засіданні, страхове відшкодування моральної шкоди страхувальником AT «СГ «Ю.БІ.АЙ» виплачено в максимальному розмірі відшкодування, визначеному Законом, а саме позивачу частково відшкодовано заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (5% від 100\~000 грн.). З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди. [PERSON] ст. 23 ч. 1, ч. 2 п. 2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. [PERSON] ст. 1168 ЦК України, «1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів». З урахуванням всіх досліджених доказів, суд, виходячи з матеріального становища сторін, враховуючи вимоги розумності і справедливості, при визначенні розміру відшкодування, а також характеру порушення, вчиненого відповідачем, ступеня вини, глибини фізичних та душевних страждань позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, а також з урахуванням похилого віку [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., яка на думку суду, є достатньою для відшкодування моральних страждань, зазначених позивачем [PERSON] в позовній заяві і які підтверджуються обставинами справи. [PERSON] ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних і письмових поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) 20\~000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial