Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 15 321 грн. 25 коп. заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та суду пояснив, що 12.07.2007 року відповідно до заяви відповідача про надання банківських послуг [PERSON] отримав кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача вказав, що відповідач зобов'язався погашати кредит, погашати заборгованість по кредиту, сплачувати нараховані за період користування кредитом відсотки, комісію за користування кредитом та інші витрати. При порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 250 грн. плюс 5 % від суми позову. Позивач зазначив, що відповідач не належно виконує свої зобов'язання, які виникли 12.07.2007 року. В зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2013 року становить 15 321 грн. 25 коп. Тому позивач просить задоволити позовну заяву та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12.07.2007 року в розмірі 15 321 грн. 25 коп. Також просить стягнути з позивача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати. Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з'явився був належиним чином повідомлений про причини неявки суду не повідомив. Справа розглядалася за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів які б підтверджували факт укладення з [PERSON] кредитного договору. Суд, оцінюючи в сукупності подані позивачем докази, розрахунок заборгованості та заяву, приходить до переконання, що позивач надав [PERSON] споживчий строковий кредит. Так із розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] здійснював кредиткою розрахунок за придбані товари. Судом встановлено, що 12.07.2007 року [PERSON] на підставі заяви було отримано 4700 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. Проте, як встановлено судом відповідач неналежно виконував свої зобов'язання взяті перед позивачем у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" на загальну суму 15 321 грн. 25 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 3909 грн. 53 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 7 902 грн. 54 коп.; - заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 2 541 грн. 50 коп.; - штраф 250 грн. (фіксована частина); - штраф 717 грн. 68 коп. (процентна складова). Як встановлено судом відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконувалися. Згідно ст.ст.253, 254, 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності за вимогою про повернення наданих коштів відповідачу почався з жовтня 2010 року. Позивачем подано позовну заяву 03.02.2014 року. Статтею 257 ЦК України встановлено позовну давність у три роки. Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відомви у позові. Як встановлено судом позивачем надано відповідачу строковий споживчий кредит. Виходячи з положень п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кретодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз"яснено, що виходячи з положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Тому суд застосовує позовну давність до спірних правовідносин незважаючи на те, що відповідачем в справі [PERSON] не заявлено про застосування позовної давності. Також судом встановлено, що позивачем як доказ на підтвердження позовних вимог долучено до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг. Разом з тим, вказані Умови і правила надання банківських послуг підписані тільки головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», вони не мають реквізитів, відсутня дата їх складання та погодження сторонами кредитного договору. Крім того, названі Умови не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника [PERSON] Доказів того, що вказані Умови і є тими Умовами, які розумів [PERSON], підписуючи заяву позичальника, матеріали цивільної справи не містять. Тому суд не бере до уваги долучені позивачем до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг як доказ на підтвердження позовних вимог. А також вважає, що твердження представника позивача про те, що із відповідачем кожного року продовжувався договір згідно п.9.12 є необгрунтованим. Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку позовної давності і таке клопотання представника позивача не заявлялося, вбачаються підстави для відмови у позові в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних на те причин. На підставі ст.ст. 253, 254, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.11 Закону України "Про захист та прав споживачів", п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин та

Outcome: dismissed