Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] Бердичівська міська рада Житомирської області проти позову заперечила, посилаючись на те, що житлового будинку за адресою: [ADDRESS], юридично не існує, оскільки право власності на цей будинок не було зареєстровано за [PERSON], а відтак він не набував цього права, і, відповідно, це право не може бути набуто в порядку спадкування [PERSON]. Судом з'ясовано, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2009 р. (а. с. 16). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 18.03.2010 р. було заведено спадкову справу № 10/2010, що підтверджується листом від 05.05.2014 р. № 296/01-16 цього нотаріуса (а. с. 39). З матеріалів зазначеної спадкової справи (а. с. 40 - 50) вбачається, що [PERSON] мав двох синів, при чому син [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується його заявою № 15 від 18.03.2010 р. (а. с. 40), а [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, що підтверджується його заявою № 16 від 19.03.2010 р. (а. с. 47). Таким чином, зважаючи на зміст статей 1216 - 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268 - 1270 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, який прийняв спадщину. 22.10.2013 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], проте постановою від 22.10.2013 р. № 720/02-31 цього нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначений будинок (а. с. 17). Судом встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано, що підтверджується листом № 342 від 12.05.2014 р. Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації", Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.05.2014 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 12.05.2014 р. (а. с. 78, 79, 80). Між тим, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 600 кв. м. була відведена [PERSON] 05.06.1974 р. на підставі рішення від 30.05.1974 р. № 338 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради депутатів трудящих, що підтверджується актом від 05.06.1974 р., складеним представником Відділу головного архітектора м. Бердичева (а. с. 24). На підставі цього ж рішення 26.08.1974 р. між Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однією до п'яти включно (а. с. 25 - 28). 29.08.1974 р. Відділ головного архітектора м. Бердичева дозволив [PERSON] проведення будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами на дільниці [ADDRESS] на підставі договору від 26.08.1974 р. про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однією до п'яти включно, укладеного на підставі рішення від 30.05.1974 р. № 338 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради депутатів трудящих (а. с. 23). У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 р. у справі № 6-137цс13, зокрема, вказано, що право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 р. питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р."Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", в яких, зокрема, було визначено умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Ця постанова Верховного Суду України є обов'язковою, зокрема, для суду в силу статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи наведені вище обставини, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.12.2013 р. у справі № 6-137цс13, беручи до уваги те, що основні документи інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] (поверховий план, експлікація, а. с. 21, 22), датовані 06.05.1985 р., суд приходить до висновку, що цей житловий будинок було побудовано та завершено будівництвом 06.05.1985 р., з додержанням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та прийнятої відповідно до цього Указу постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р."Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які були чинні на момент завершення його будівництва, а відтак у [PERSON] виникло право власності на цей будинок 06.05.1985 р. Станом на 06.05.1985 р. законодавство СРСР та Української РСР не передбачало обов'язкової реєстрації прав, зокрема, права власності, на нерухоме майно. Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], визнається дійсним. Між тим, як вказувалось вище, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на цей будинок [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину (до якого перейшли права та обов'язки [PERSON] щодо, зокрема, будинку), не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину, що, в свою чергу, перешкоджає оформленню права власності на будинок. Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, набув право власності на майно спадкодавця ([PERSON]) - житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved