Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

08.04.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 16038,53 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017, звільнена за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні виплати(а.с.2-5). Ухвалою суду від 09.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі, призначено до судового розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач звернулася з позовною заявою до АТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Згідно записів в трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] з 1979 року працювала на різних посадах у відділеннях Донецької ордена Леніна залізниці ст. Ясинувата; з 08.07.2016 перебувала на посаді старшого оператора станціоного технілогоічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів ВП «Станція Ясинувата» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця`про що також мається запис у трудовій книжці позивача(а.с.10-12). Наказом начальника ВП «Станція Ясинувата» від 20.03.2017 № 99/ДС було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 08 години 00 хвилин 20.03.2017 (а.с.13-14). Пунктом 3 наказу визначено, що на час простою працівникам приходити на свої робочі місця та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу - уходу працівників». Оплату за час простою не з вини працівника провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (п.7). На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» (п. 5). Згідно з Наказом(розпорядження) про припинення трудового договору № 6980/ДН-ОС від 10.07.2019 [PERSON] з 17.07.2017 звільнена з посади старшого оператора станціоного технілогоічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів ВП «Станція Ясинувата» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 12). В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач [PERSON] має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. Вказані обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня - липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень - 3902,46 грн., квітень 2017 року- 2291,33 грн., травень 2017 року- 6203,52 грн., червень 2017 року-461,14 грн., липень 2017 року- 4980,08грн. (з урахуванням вихідної допомоги при звільненні у розмірі 5940,20 грн.(а.с.18-20). З розрахунку заробітної плати за березень-квітень, червень-липень 2017 року вбачається, що входить оплата простоїв (код 340). Крім того позивачем надані: наказ розпорядження № 117/в від 06.04.2017, підписаного начальником виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» [PERSON], про надання [PERSON] 27 календарних днів відпустки з наданням матеріальної допомоги на оздоровленняий, розрахунок оплати відпустки, в якому нараховано 5537,16 грн.(а.с.21 -21 зворот), протокол № 05 від 29.05.2017 засідання комісії з розгляду надходження заяв на надання матеріальної допомоги робітникам станції Ясинуата, погодженого 10.05.2017 начальником ВП «Станція Ясинувата» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» [PERSON], підписаного головним бухгалтером та помічником начальника з кадрових питань підприємства(а.с.22), де в п.29 зазначено надати матеріальну допомогу [PERSON] , ст. оператора СТЦ, 02.03.17-01.03.18 у сумі 2121,50 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Табелі обліку використання робочого часу за спірний період, розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати сторонами по справі до суду не надано. Суд зазначає, що позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за час простою, оскільки нею не надано доказів на підтвердження даної вимоги. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, судом роз`яснено сторонам обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. Між тим, сторонами по справі належним чином оформлених табелів обліку робочого часу за березень-липень 2017 року не надано. На підтвердження тривалості робочого часу позивачем надано розрахункові листи(табуляграми) за цей період. Проте зазначені документи не можуть бути прийнятими до уваги як докази, оскільки надані документи не містять жодного підпису посадової особи, на яку покладено обов`язок щодо обліку робочого часу та не завірені печаткою, а тому не можуть бути визнані допустимими доказами. Таким чином, доказів того, що позивач виходила на роботу в період простою чи того, що на виконання вищезазначеного наказу начальником відповідного виробничого підрозділу надавалось клопотання на відміну простою з зазначенням дати відміни, посади та прізвища працівника, не надано, а тому відсутні підстави проводити розрахунок заборгованості за період з березня по липень 2017 року, виходячи із її окладу та стягувати заборгованість по заробітній платі за цей період взагалі. Таким чином, матеріалами справи фактично підтверджено тільки наявність заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, яка становить 5940,20 грн., що встановлено наказом (розпорядженням) №6980/ДН-ОС від 10.07.2017 про звільнення позивача. Даний наказ підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень [PERSON] , та не оспорений сторонами(а.с.12). А також оплата відпустки у розмірі 5537,16 грн., що встановлена наказом (розпорядженням) № 117/в від 06.04.2017 про надання [PERSON] відпустки, підписаного начальником ВП «Станція Ясинувата» [PERSON](а.с.21-21 зворот), а також матеріальну допомогу у розмірі 2121,50 грн., відповідно до протоколу № 05 від 29.05.2017 засідання комісії з розгляду надходження заяв на надання матеріальної допомоги робітникам станції Ясинуата, погодженого 10.05.2017 начальником ВП «Станція Ясинувата» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» [PERSON], підписаного головним бухгалтером та помічником начальника з кадрових питань підприємства(а.с.22). Заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 5940,20 грн., оплати відпустки у розмірі 5537,16 грн., матеріальної допомоги у розмірі 2121,50 грн., підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 13598,86 грн., яка складається з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 5940,20 грн., оплати відпустки у розмірі 5537,16 грн., матеріальної допомоги у розмірі 2121,50 грн.( які підлягають виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково(84,79%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 651,53 грн. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial