Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 2.91 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчено сертифікатом серія [NUMBER] та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1166. Спадщину після смерті свого батька, [PERSON], вона прийняла. Однак оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено, у зв'язку з чим не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, надали заяву про уточнення позовних вимог та просила суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2.91 в умовних кадастрових гектарах, яке посвідчено сертифікатом серія [NUMBER] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Позивач її представник в судове засідання не з»явилися, надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі Представник відповідача Михайлівської сільської ради в судове засідання не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову не заперечував. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 03 липня 2002 р. виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.03.1988р. встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], який помер [INFO] року. (а.с. 12). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиціїсерії [NUMBER] від 18.08.2007 року [PERSON] змінила призвище на [PERSON] (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 2.91 га в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату Серія [NUMBER], зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 1166. Згідно довідки Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області від 31.05.2017р. №02-29/520 вбачається, що спадкоємцем майна померлого [INFO] року [PERSON] є його донька [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управлння та володіння спадковим майном. (а.с.13). Згідно ч.1 ст. 549 ЦК Української PCP (1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] року її батька [PERSON]. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 48448562 від 18.07.2017р. та витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) за № 48448554 від 18.07.2017 р. (а.с. 47-48). Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про власність» власник може вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. З листа приватного нотаріусу Буринського районного нотаріального округу № 1092/02-14 від 15.09.2017 року вбачається, що видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ ( а.с.49 ). З листа відділу Держгеокадастру у Буринському районі від 20.09. 2017 року № 152\\146-17 вбачається, що видати новий сертифікат (дублікат сертифікату) на ім»я спадкодавця не має можливості, оскільки така видача не передбачена законодавством ( а.с.54 ), але згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Відділу у Буринському районі від16.05.2017 р. за №0.22-30/146-17 [PERSON], за життя, отримав сертифікат серія [NUMBER] на земельну частку (пай) розміром 2.91 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1166. Як вбачається з копії газети "Рідний край" позивачем було зроблено оголошення у пресі про втрату Сертифікату на право на земельну частку(пай) розміром 2.91га в умовних кадастрових гектарах серії [NUMBER] виданого на ім"я [PERSON]. (а.с.17). Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на дане майно в зв'язку з тим, що процес розпаювання земельної ділянки було проведено за його життя, а саме 20 березня 1995 року і на той момент він був членом САПТЗТ «ім..Воровського» с. Михайлівка Буринського району Сумської області і його було включено до списку громадян власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього САПТЗТ ім.. Воровського с. Михайлівка, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю серії СМ 000002 від 25 травня 1995 року та інформаційною довідкою про вартість земельної частки (паю), посвідченої сертифікатом на право на земельну частку ((пай) (а.с.65-70). Однак право останнього на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22, 23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р.№7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку пай. Якщо спадкодавець мав право на земельну частку пай, але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку(пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року(561-12), Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід урахувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права на земельну частку ( пай) в судовому порядку. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved