Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач 04.09.2019 р. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором № б/н від 15.08.2008 року у сумі 11454,29 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 15.08.2008 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого у неї перед позивачем станом на 15.07.2019 рік виникла заборгованість за цим договором у сумі 11454,29 грн. Ухвалою судді від 24 жовтня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 80-82). Представник позивача просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, просив суд позов задовольнити (а.с. 41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 86). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає, що в позові слід відмовити частково з наступних підстав: Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач визнала позов повністю та беззаперечно. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №б/н від 15.08.2008 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 12). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого у неї перед позивачем станом на 15.07.2019 рік виникла заборгованість у сумі 11 454,29 грн., що складається з наступного: - 592,56 грн. - заборгованість за тілом кредита; - 2478, 16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 6040,03 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 1560, 00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 533,54 грн. - штраф (процентна складова). Сторони не оспорюють укладення вказаної угоди та заборгованості по ній. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити (не прийнявши визнання позову в цій частині),

Outcome: approved