Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

20 листопада 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в якій позивач, просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 57519,06 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року по справі № 521/11914/16-п було встановлено в діях [PERSON] склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідач [PERSON] займає посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні патрульної поліції у м. Одесі яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Для виконання посадових обов`язків 23 травня 2016 року о 08 год. 00 хв. інспектором [PERSON] було прийнято службовий автомобіль «Тоуоta Prius» державні номерні знаки [NUMBER] , що підтверджується його особистим, підписом, у графі «Справний автомобіль прийняв» Дорожнього листа № 675 за травень 2016 року та відповідно до його особистого підпису під інформацією з Журналу щозмінного перед рейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв УПП у м. Одесі, що він проходив медичний огляд для прийняття службового автомобіля. Позивач володіє та користується зазначеним транспортним засобом, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.12.2016 року, виданого після перереєстрації ТЗ та спільного наказу МВС України та Національної поліції України «Про затвердження актів приймання - передачі майна зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України № 925/ДСК/832/Д від 13.09.2016 року. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 23 травня 2016 року о 08 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Тоуоta Prius» н/з [NUMBER] по вул. Середньофонтанська в м. Одесі, водій [PERSON] , порушивши п. 3.1. ПДР, скоїв зіткнення з автомобілем Daewoo д/н [NUMBER] . Зазначений службовий транспортний засіб отримав механічні пошкодження, відповідно до висновку експертного дослідження від 12.01.2017 року № 9 Одеського науково - дослідного експертно-криміналістичного центра вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тоуоta Prius» державні номерні знаки [NUMBER] , внаслідок його ушкоджень при ДТП від 23.05.2016 року становить 39274 гривень 23 копійок, а відповідно до ремонтної калькуляції №131 від 12.01.2017 року, вартість ремонту автомобіля «Тоуоta Prius» державні номерні знаки [NUMBER] становить 57519,06 грн. Провадження по справі відкрито 27 грудня 2017 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, р/р 31257201492745 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 40108646 матеріальну шкоду у розмірі в розмірі 57 519 (п`ятьдесят сім тисяч п`ятьсот дев?ятнадцять) гривень 06 копійок та судовий збір у розмірі 1 600,0 (одна тисяча шістсот) грн. 02 вересня 2020 року від представника [PERSON] адвоката Жмуд О.В. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року поновлено [PERSON] строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та призначено справу до судового розгляду. 05 лютого 2021 року від представника [PERSON] адвоката Жмуд О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що з позовними вимогами не згоден, так як згідно чинного законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Також зазначив, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є клопотання від представника відповідача про розгляд справи за відсутності. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач займав посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні патрульної поліції у м. Одесі, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Відповідно до п. 2 розділу IV Положення про Департаменту патрульної поліції затвердженого наказом Національної поліції України № 73 від 06.11.2015 року Департамент патрульної поліції та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції. Згідно з п.п. 1.1. Положення про Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції № 1/4 від 07.11.2015 року, Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, який утворюється, ліквідовується та реорганізовується Департаментом патрульної поліції. Виконуючи посадові обов`язки у своїй діяльності інспектор повинен керуватись Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію», зокрема, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 якими визначено, що поліцейський зобов`язаний: -неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; -професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» у своїй діяльності інспектор [PERSON] повинен керуватись Посадовою інструкцією поліцейського патрульної поліції затвердженою наказом Департаменту патрульної поліції № 4/1 від 05.01.2016 року яка визначає основні завдання та функції поліцейського патрульної поліції, його права, обов`язки та засади відповідальності. У пунктах 5.2., 5.4. розділу V Посадової інструкції, у разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, та дисциплінарну відповідальність відповідно до законодавства та у випадку завдання поліцейським патрульної поліції матеріальної шкоди транспортним засобам, технічним засобам вимірювання та іншому майну, він несе матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 105 Закону України «Про Національну поліцію», фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом. Майно поліції є державною власністю і належить їй на праві оперативного управління. Органи поліції здійснюють володіння, користування та розпорядження майном у порядку, визначеному законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань і повноважень може використовувати службові, у тому числі спеціалізовані, транспортні засоби. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.12.2016 року, виданого після перереєстрації ТЗ та спільного наказу МВС України та Національної поліції України «Про затвердження актів приймання - передачі майна зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України № 925/ДСК/832/Д від 13.09.2016 року позивач є володільцем та користувачем автомобіля «Тоуоta Prius» д/н [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 131 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року у справі № 521/11914/16-п встановлено, що 23 травня 2016 року о 17:30 год відповідач керуючи службовим транспортним засобом Toyota, д/н [NUMBER] , по вул. Середньофонтанська у м. Одеса, порушив п. 3.1 ПДР, в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом Daewoo [NUMBER] , у зв`язку із чим суд встановив у діях відповідача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнув його до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем шкоди позивачу у виді пошкодження службового транспортного засобу. Відповідно до висновку експертного дослідження від 12.01.2017 року № 9 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тоуоta Prius» д/н [NUMBER] , внаслідок його ушкоджень у ДТП 23 травня 2016 року становить 39 274 гривень 23 копійок, а відповідно до ремонтної калькуляції № 131 від 12.01.2017 року, вартість ремонту автомобіля «Тоуоta Prius» д/н [NUMBER] становить 57 519,06 грн. Як вбачається з ч 2 ст. 130 КЗпПУ при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КЗпПУ за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпПУ передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Отже, оскільки шкоду завдано відповідачем під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків, розмір його відповідальності не має перевищувати розміру прямої дійсної шкоди та розміру його середньомісячного заробітку, якщо не буде встановлено, що є законні підстави для покладення на нього повної матеріальної відповідальності. Випадки покладення на працівника повної матеріальної відповідальності перелічені у ст. 134 КЗпПУ, але позивач не надав жодного належного доказу для підтвердження наявності в нього права для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності. Суд не приймає Дорожній лист № 675 виданий на травень 2016 р., як належний доказ отримання автомобіля відповідачем під звіт за разовим документом, оскільки такий Дорожній лист за своєю суттю та змістом не може вважатися разовим документом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд вважає необґрунтованими та недоведеними доводи позивача про наявність підстав покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпПУ для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Отже, оскільки належний позивачу автомобіль було пошкоджено 23 травня 2016 р., винуватість відповідача у пошкодженні автомобіля встановлена у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016 року, а з позовом позивач звернувся 20.11.2017 р., вказане свідчить про пропуск позивачем річного строку для звернення до суду з даним позовом. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", 22.10.1996, заяви № 22083/93, № 22095/93; пункт 570 рішення у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", 20.09.2011). Абзацом 3 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення в цивільній справі» передбачено, що підставою для відмови у задоволенні позову є встановлення судом факту пропуску встановленого законом строку для звернення до суду з позовом.

Outcome: dismissed