Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її сестра [PERSON], яка після смерті залишила заповіт від 14.07.2015 року. Згідно вказаного заповіту позивачка має отримати у спадок 1\\5 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, 2/5 частини вказаної квартири має отримати відповідачка, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса від 14.03.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, зважаючи на те, що вона пропустила строк на подачу такої заяви. Відповідачка на даний час не надає згоду на поновлення позивачці вказаного строку, незважаючи на попередні домовленості між ними та той факт, що позивачка пропустила вказаний строк з поважних причин. Так, позивачка вказує про те, що вона проживає на окупованій території Автономної Республіки Крим, а тому її рух з території Криму на територію України є обмеженим, що позбавило її можливості своєчасно подати заяву до нотаріуса. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк шістдесят днів для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої сестри. На початку судового розгляду позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. У подальшому позивачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] на початку судового розгляду позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачка була присутня на похоронах своєї сестри, а також приїздила до м. Києва у жовтні 2015 року, а тому мала можливість звернутися до нотаріуса із відповідною заявою, але не зробила цього. Вважає, що підстав для поновлення позивачці строку для подання заяви немає. На підставі викладеного відповідачка просила у задоволенні позову відмовити. У подальшому відповідачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачка мала можливість подати відповідну заяву до нотаріуса, але не зробила цього, а тому підстав для поновлення їй строку немає. На підставі викладеного представник відповідачки просила у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, її представника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла сестра позивачки та мати відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, квартиру [ADDRESS]. При житті 14.07.2015 року [PERSON] був складений заповіт на майно на ім"я її сестри [PERSON] (1/5 частина), дочки [PERSON] (2/5 частини) та сина [PERSON] (2/5 частини). 18.11.2015 року відповідачка [PERSON] звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої була відкрита спадкова справа. 14.03.2016 року до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися позивачка [PERSON] та [PERSON] Але постановою державного нотаріуса від 14.03.2016 року у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено, у зв"язку із пропуском 6-ти місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, мотивуючи це тим, що вона пропустила строк з поважних причин, так як між сторонами були певні домовленості щодо розподілу квартири, а також у зв"язку з тим, що вона не мала можливості своєчасно приїхати до м. Києва і подати заяву, оскільки проживає на території Криму. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, як це передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов"язані з об"єтивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім"єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Пунктом 1 вказаного Листа передбачено, що при розгляді справ про спадкування слід звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачка [PERSON], дійсно, проживає на території Автономної Республіки Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територією України, рух з території Криму на територію України на даний час є частково обмеженим. Але при цьому слід зазначити, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] була присутня на похоронах своєї сестри [PERSON], а також приїздила до м. Києва у жовтні 2015 року, що підтверджується квитком на поїзд на її ім"я, що міститься у матеріалах справи. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивачка була присутня на похоронах сестри та приїздила до м. Києва у жовтні 2015 року. Той факт, що позивачка проживає на території Автономної Республіки Крим та у неї існують обмеження щодо вільного пересування на територію України, дійсно, має місце, але при цьому судом враховуються досліджені судом докази щодо того, що позивачка приїздила до м. Києва, а тому мала можливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Жодних інших підстав для поновлення позивачці строку для подання заяви про прийняття спадщини під час судового розгляду справи наведено не було. Отже, позивачкою свідомо не було вчинено будь-яких дій для прийняття спадщини з моменту її відкриття [INFO] року і до закінчення 6-ти місячного строку, тобто до 12.02.2016 року включно. Будь-яких перешкод у позивачки для подачі заяви про прийняття спадщини не було, а спадкоємець свідомо не скористалася правом на прийняття спадщини, а тому правових підстав для визначення додаткового строку немає. Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладених вище обставин можна зробити переконливий висновок про те, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed