Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У жовтні 2020 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Кульчицький О.С. звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та пені, в якому просить: стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 9600 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 3754,46 грн. пеню за прострочення виплати страхового відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 9600 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 3754,46 грн. пеню за прострочення виплати страхового відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 115200 грн. страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 41190,32 грн. пеню за прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с. 1-8). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Хюндай І 30» р/н [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих травм загинув на місці події. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно полісу АК /6778367. Постановою слідчого СУ ГУНП в місті Києві від 30.03.2018 року кримінальне провадження № 12017100000001284 закрито у зв`язку із відсутністю в діях водіях [PERSON] складу злочину. 02.01.2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулась до відповідача ПрАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою та втратою годувальника, проте відповідач із посиланням на положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб, здійснив виплату в рахунок відшкодування моральної шкоду в розмірі 9600 гривень кожному з позивачів. Щодо відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, відповідач із посиланням на положення п.п. «е» п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV відмовив позивачу [PERSON] у зв`язку із відсутністю в неї документів на підтвердження факту її перебування на утриманні потерпілого. На підставі викладеного, просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на їх користь недоплачене страхове відшкодування, яке складається із моральної шкоди у розмірі 9600 грн. кожному, пені за прострочення страхового відшкодування моральної шкоди починаючи з 20.03.2019 року по 01.10.2020 року в розмірі 3754,46 грн. кожному, шкоду заподіяної смертю потерпілого в розмірі 115200 грн. та пеню за прострочення страхового відшкодування пов`язаного зі смертю потерпілого починаючи з 23.04.2019 року по 01.10.2020 року в розмірі 41190,32 грн. (а.с. 1-8, 203-205). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. При розгляді справи представник позивачів [PERSON] вимоги викладені у позові підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Зокрема пояснила, що 08.12.2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Хюндай І 30» р/н [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок отриманих травм [PERSON] загинув на місці події. Постановою слідчого від 30.03.2018 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача, до якого у січні 2019 року звернулись позивачі, проте відповідач здійснивши поділ розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб, в рахунок відшкодування моральної шкоди виплатив матері [PERSON] та доньці [PERSON] по 9600 гривень кожній. Вважає, що застосувавши поділ відшкодування моральної шкоди відповідно до кількості осіб відповідальних за заподіяння шкоди порушив вимоги закону, у зв`язку із чим неправильно застосував положення страхового законодавства. Зауважила, що відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, заподіяного смертю потерпілого, відповідач застосувавши положення п.п. «е» п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV відмовив позивачу [PERSON] у зв`язку із відсутністю в неї документів на підтвердження факту її перебування на утриманні потерпілого. На думку представника позивача, вищезазначені положення Закону не встановлюють чіткого переліку документів, що підтверджують факт перебування позивача на утриманні потерпілого, проте, надані [PERSON] відповідачу довідка про розмір пенсії, акт про її спільне проживання з потерпілим [PERSON] по день його смерті, його довідка про доходи, в сукупності свідчать про те, що доходи потерпілого значно перевищували доходи позивача [PERSON] та вона перебувала на його утриманні. При цьому зазначила, що [PERSON] , зокрема, проживав та працював у місті Києві, у зв`язку із чим витрачав власні кошти для придбання продуктів харчування та засобів гігієни, виходячи з його доходу, як на її думку, до дня його смерті, надав матері [PERSON] допомогу, яка для неї була постійним, але не єдиним джерелом для її існування. На наданих поясненнях наполягала. У зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань з виплати страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого та моральної шкоди просила стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідач ПрАТ «СК «Арсенал страхування» про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом поряду, до судового засідання не прибув, розгляд справи просив проводити за його відсутності. У відзиві на позов та письмових поясненнях представник відповідача позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що виплатив страхове відшкодування по заявленому випадку у відповідності до положень п. 36. ст. 36 Закону України № 1961-IV шляхом поділу розміру шкоди відповідно до кількості осіб, відповідальних за заподіяння шкоди, у зв`язку із сукупними діями пішохода [PERSON] , який на час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння та забезпеченого транспортного засобу Hyundai I30, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що було встановлено постановою слідчого, якою кримінальне провадження у відношенні водія [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зауважив, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника не приймалось у зв`язку із ненаданням позивачем [PERSON] документів, передбачених п.п. «е» п. 35.2 ст. 35 Закону України № 1961-IV, зокрема тих, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого, його доходів за попередній календарний рік, розмірів пенсій наданих утриманцям у разі втрати годувальника. Звернув увагу на те, що [PERSON] не надано доказів того, що вона зверталась за призначенням пенсії по втраті годувальника, її доходи не перевищували прожиткового мінімуму, вона перебувала на утриманні померлого сина [PERSON] , його допомога для неї була основним та постійним джерелом засобів для існування, а факт проживання із померлим не може свідчити про перебування на його утриманні. Просив суд врахувати відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП, а також і те, що відшкодування позивачам сплачено на підставі норм спеціального закону та Цивільного кодексу України. Щодо стягнення пені просив відмовити у зв`язку із тим, як на його думку, виплатив страхове відшкодування у розмірі та строк встановлений законодавством (а.с. 71-80, 115-120, 143, 151-154). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із заяви на виплату страхового відшкодування на адресу ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 02.01.2019 року встановлено, що представник за довіреністю [PERSON] та [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою виплатити страхове відшкодування моральної шкоди дочці [PERSON] у розмірі 19200 грн., страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 19200 грн. та відшкодування пов`язане з втратою годувальника у розмірі 115200 грн. матері [PERSON] (а.с. 9-10). Постановою слідчого СУ ГУНП в місті Києві від 30.03.2018 року кримінальне провадження № 12017100000001284 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України встановлено, що 08.12.2017 року приблизно о 21:00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем Хюндай І 30, р/н [NUMBER] , рухаючись по Бориспольському шосе в напрямку міста Київ здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину в непередбачуваному місці. Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці події. Орган досудового розслідування дійшов висновку, що головною причиною ДТП є необачні дії пішохода [PERSON] , які протирічать вимогам п.п. 4.7, 4.14 «г» Правил дорожнього руху України. Враховуючи те, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР пішоходом [PERSON] , в діях водія [PERSON] порушень ПДР України, які б знаходились в прямому причинно - наслідковому зв`язку не вбачається. У зв`язку із чим кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях водіях [PERSON] складу злочину. Також, з постанови вбачається, що при судово - токсикологічному дослідженні трупа [PERSON] в нього виявлено етиловий спирт в концентрації 3,42 проміле. (а.с. 25-28). Відповідно до паспорту громадянина України, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження, позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є донькою померлого [PERSON] (а.с. 11-15, 114). З паспорту громадянина України, пенсійного посвідчення, свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є особою пенсійного віку. Потерпілий [PERSON] , [INFO] доводиться позивачу сином, що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.06.1974 року (а.с. 16-21). З довідки виданої виконавчим комітетом Курахівської міської ради від 08.10.2018 року, довідки ТОВ «Баядера Логістік» від 25.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] до дня смерті, до [INFO] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Працював експедитором на базі ТОВ «Баядера Логістик» в місті Києві з 27.09.2017 року по 08.12.2017 рік, сума його доходу склала 8607,07 грн. (а.с. 22, 36). Відповідно до звернення [PERSON] до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 03.10.2018 року, вбачається, що позивач [PERSON] , проживає по [ADDRESS] є матір`ю потерпілого [PERSON] (а.с. 29). З акту про фактичне проживання від 16.05.2019 року, довідки про розмір пенсії вбачається, що [PERSON] разом із сином [PERSON] до дня його смерті проживала в будинку [ADDRESS] , у шлюбі він не перебував, вказаний факт підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Її розмір пенсії за віком з червня 2017 року по вересень 2017 року складав 1615,55 грн. на місяць, а з жовтня 2017 року по грудень 2017 року, розмір пенсії складав 1760,92 грн. на місяць, а всього за шість місяців 11744,96 грн. (а.с. 33-34, 202). Автомобіль Hyundai I 30, р/н [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] є забезпеченим транспортним засобом відповідно до положень Закону України № 1961-VI, що підтверджується полісом АК-6778367СК від 19.05.2017 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування». За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн. Строк дії полісу до 18.05.2018 року включно ( а.с. 187). Із листів ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 20.03.2019 року та 19.07.2019 року вбачається, що позивачам було вирішено виплатити відповідно до п. п. 36.2, 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV та ст. 1188 ЦК України розмір страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб, а саме по 9600 грн. кожному (а.с. 33, 40). Листом ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 23.04.2019 року [PERSON] повідомлено, що відповідачем не приймалось рішення щодо здійснення або відмови у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із смертю годувальника у зв`язку із відсутністю документів, передбачених п.п. «е» п. 36.2 Закону № 1961-IV, зокрема, підтверджуючих перебування на утриманні померлого, доходів за попередній календарний рік, розміру пенсії наданої утриманцю внаслідок втрати годувальника (а.с. 34). Фотокопіями довіреності від 08.11.2018 року вбачається, що позивачі доручили ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» ЄДРПОУ 38142410, представляти їх інтереси із встановлення обставин ДТП, що мала місце 08.12.2017 року (а.с 31, 32), а згідно ордерів ВС № 1040075 та ВС № 1040076 представництво в суді здійснює адвокат Кульчицький О.С. та [PERSON] ( а.с. 41, 42, 139-141). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал страхування»» недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із завданою моральною шкодою у загальному розмірі 19200 грн. (9600 грн. кожному з позивачів) суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Враховуючи презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року № 1961 - VI (далі - Закон № 1961 - VI), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Зокрема, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Вказані нормами узгоджуються із положеннями ч. 1 ст. 999 ЦК України, відповідно до яких, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст. 27.3. Закону № 1961 - VI, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, тобто (12 х 3200 = 38400 грн., розмір мінімальної з/п станом на день ДТП складає 3200 грн.). Зменшуючи розмір страхового відшкодування, пов`язаного із завданою моральною шкодою, відповідач послався на положення п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961 - IV, визначивши розмір страхового відшкодування у сумі 9600 грн., шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб (а. с. 33, 40). Аналізуючи зазначені вимоги п. 36.3 ст. 36 Закону 1961 - IV, слід зазначити, що вказане положення щодо поділу розміру заподіяної шкоди на кількох осіб застосовуються у тому випадку, коли шкоду заподіяно внаслідок взаємопов`язаних, сукупних дій декількох осіб. В свою чергу, не можна вважати, що потерпілий від ДТП пішохід відноситься до кола осіб, на яких покладається відповідальність за завдання шкоди поряд з водієм. Смерть потерпілого [PERSON] настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду на пішохода, а відтак немає взаємопов`язаних сукупних дій водія та пішохода. Відповідач у відзиві на позов та поясненнях, окрім іншого, посилається на порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху та у зв`язку із чим на положення ст. 1193 ЦК України. Проте, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено ч. 3 ст. 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини, а ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, дружині, батькам та дітям, з огляду на положення ст. 27.3 Закону № 1961 - IV, застосовується без визначення випадків зменшення цього розміру. У даному випадку відповідальність за заподіяння шкоди незалежно від своєї вини несе володілець джерела підвищеної небезпеки, у зв`язку із тим, що даний випадок є страховим, обов`язок відшкодування шкоди покладається на страховика, а зменшення відшкодування ч. 3 ст.1193 ЦК України не передбачене. За таких обставин, заперечення ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у цій частині є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Позовні ж вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення з відповідача на їх користь страхового відшкодування, пов`язаного із завданою моральною шкодою, по 9600 грн. кожному є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає таке. Положеннями ст. 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. При цьому пунктом 36.5 статті 36 Закону України № 1961 - IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При цьому, згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17, провадження 12-14гс18, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Виходячи з викладеного, за договором страхування на користь потерпілої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, тому на правовідносини сторін у вказаній справі поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Встановлено, що відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал страхування» 20.03.2019 року позивачам вирішено виплатити відповідно до п. п. 36.2, 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV та ст. 1188 ЦК України розмір страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб по 9600 грн. кожному (а.с. 33, 40). Із позовом до суду позивачі звернулись 15.10.2020 року (а.с. 1). У вказаний період облікові ставки НБУ були на рівні: 18,0% - з 01.01.2019 року, 17,5% - з 26.04.2019 року, 17,0% - з 19.07.2019 року, 16,5% - з 06.09.2019, 15,5% - з 25.10.2019 року, 13,5% - з 13.12.2019 року, 11,0% - з 31.01.2020 року, 10,0% - з 13.03.2020 року, 8,0% - з 24.04.2020 року, 6,0% - з 12.06.2020 року по 01.10.2020 року. З огляду на вищевказані облікові ставки НБУ пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 9600 грн. за період з 20.03.2019 року до 01.10.2020 року (розрахована за формулою: С - сума заборгованості за період x 2 Подвійна облікова ставка НБУ на день прострочення x Д - кількість днів прострочення 562 ?100) становить 3758,20 грн. З урахуванням того, що відповідачем у встановлені законом строки, на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] безпідставно не сплачено страхове відшкодування в розмірі по 19200 грн. кожному та безпідставно застосовано вимоги п. 36.3 ст. 36 Закону 1961 - IV щодо поділу шкоди, суд в межах заявлених позовних вимог, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, вважає, наявними правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів пені у розмірі 3754,46 грн. за період з 20.03.2019 року по 01.10.2020 року. За таких обставин, заперечення ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у цій частині є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Позовні ж вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення з відповідача на їх користь пені за прострочення виплати страхового відшкодування, пов`язаного із завданою моральною шкодою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого [PERSON] , суд зазначає наступне. За положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом п. 27.2, 27.5 Закону № 1961-VI страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плату місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Положеннями п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону № 1961 - VI визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються документі зазначені у пункті «е», зокрема, документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. За змістом положень ч. 2, 3 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1200, ч. 1 ст. 1202 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Відповідно статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зміст даної правової норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі (висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року по справі № 212/1055/18-ц, на що фактичну анкетують увагу сторони (а.с. 84-90, 115-118, 151-158). Разом із тим із змісту п. 25 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 визначено, що страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні, зокрема, враховувати відповідні роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають, непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Зокрема, у разі смерті потерпілого, який був застрахований, право на одержання страхових виплат на підставі Закону № 1105-XIV мають: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки - 60 років, якщо вони не працюють. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (п. п. «г» п. 20 Постанови № 6). Наведені положення передбачають право непрацездатних батьків, які отримують пенсію, на страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника за умови доведення обставин того, що частка заробітку [PERSON] (сина позивачки), яка припадала на неї, була її основним і постійним джерелом існування. З матеріалів справи слідує, що листом від 23.04.2019 року відповідач повідомив позивача [PERSON] про те, що ним не приймалось рішення щодо здійснення або відмови у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із смертю годувальника у зв`язку із відсутністю документів, передбачених п.п. «е» п. 36.2 Закону № 1961-IV, зокрема, підтверджуючих перебування на утриманні померлого, доходів за попередній календарний рік, розміру пенсії наданої утриманцю внаслідок втрати годувальника (а.с. 34). Встановлено, що позивач, на підтвердження своїх позовних вимог надала довідку ТОВ «Баядера Логістик» від 25.02.2019 року № 24, відповідно до якої на момент ДТП [PERSON] працював експедитором на базі вказаного підприємства в місті Києві починаючи з 27.09.2017 року по 08.12.2017 рік, його заробітна плата за чотири місяці 2017 року за вирахуванням податкових зборів склала: у вересні 2017 року - 410,69 грн., у жовтні 2669,54 грн., у листопаді 2017 року - 2669,54 грн., у грудні 2017 року - 1178,91 грн., а всього - 6928,69 грн. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за чотири місяці 2017 року склав 1732,17 грн. на місяць (а.с. 34-35). Інших даних про доходи померлого, окрім як за чотири місяці 2017 року, позивачем суду не надано та відповідних клопотань про витребовування доказів в ході судового розгляду не заявлено. При цьому, з довідки про розмір пенсії [PERSON] за віком слідує, що позивач червня 2017 року по грудень 2017 року, отримала пенсію за віком, зокрема, в період з червня 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 1615,55 грн., в період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 1760,92 грн., а всього у загальній сумі 11744,96 грн. Таким чином, середньомісячний дохід позивача у вигляді пенсії за шість місяців 2017 року становив 1667,85 грн. на місяць. І станом на грудень 2017 року перевищував встановлений у 2017 році ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, що з 01.12.2017 року складав 1373 грн. (а.с. 35-34). Дійсно, сам факт отримання позивачем [PERSON] пенсії, яка є більшою за прожитковий мінімум, не свідчить, що вона не потребувала матеріальної допомоги від сина, на що фактично акцентує увагу представник позивача. Проте, виходячи з вищевикладеного, зокрема, пояснень представника позивача наданих в ході судового розгляду, довідок про доходи позивача та її потерпілого сина [PERSON] , який працював та проживав у місті Києві чотири місяці у 2017 році, відповідно отримував заробітну плату у вищенаведених розмірах (а.с. 34) витрачав її частину для власних потреб, на день його смерті мати [PERSON] , на переконання суду в порівнянні із сином знаходилась в кращому матеріальному стані, а потерпілий до смерті з огляду на наведене, не мав можливості надавати позивачу допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування. Встановлено, що з довідки від 08.10.2018 року долученої позивачем до позову та виданої Лобовій В.М. для подання до страхової компанії, потерпілий [PERSON] до дня смерті, до [INFO] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с. 22), а [PERSON] з 06.09.2002 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить фотокопія її звернення із зазначенням родичів першого ступеня спорідненості, посвідчена її власноручним підписом та спрямована на адресу керівника ПрАТ «СК «Арсенал страхування» від 03.10.2018 року та відповідь Курахівської міської ради (а.с. 11, 122). Таким чином, [PERSON] та її син [PERSON] проживали в місті Курахове, проте за різними адресами та в різних будинках. При цьому, у акті про фактичне проживання позивача та сина на день його смерті, від 16.05.2019 року засвідченого підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] разом із сином [PERSON] до дня його смерті проживала в будинку [ADDRESS] , не йдеться про перебування позивача на утриманні сина та про те, що загиблий надавав позивачу матеріальну допомогу, а тому він не може вважатися належним та допустимим доказом того, що допомога позивачу її сином [PERSON] була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Встановлені обставини свідчать про недоведеність позивачем її права на одержання утримання у зв`язку із втратою сина [PERSON] , що за правилом ст. 1200 ЦК України є визначальними при вирішенні позову до страховика. За таких обставин, заперечення ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у цій частині є такими, що заслуговують на увагу, а позовні вимоги [PERSON] про стягнення страхового відшкодування заподіяного смертю потерпілого, такими, що у встановлений ЦПК України спосіб є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку із тим, що судом, відмовлено у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування заподіяного смертю потерпілого, вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Щодо витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд зазначає наступне. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути на користь держави з відповідача у розмірі 2102,00 грн. із зарахуванням до спеціального бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial