Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним і скасувати договір купівлі-продажу автомобіля марки "FАW СА 1031 К" 2006 року випуску, укладений через магазин Івано-Франіквської філії ТзОВ "Янголз" з видачею довідки-рахунку КІМ 564341, визнати недійсною та скасувати реєстрацію автомобіля та визнати право власності на цей автомобіль. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, яку обґрунтувала тим, що з грудня 2004 року по липень 2011 року проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. 06 вересня 2006 року нею був взятий кредит на придбання автомобіля, а 09 серпня 2011 року вказаний автомобіль за ініціативою відповідача було перереєстровано на нього. Вона зверталася до суду з приводу розподілу спільного майна. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2014 року відмовлено в її позові до [PERSON], про стягнення вартості половини спільно придбаного автомобіля марки «ФАВ», оскільки вона не оспорювала в судовому порядку договір, з підстав не отримання коштів. Вважає, що даний договір підлягає скасуванню, оскільки даний правочин було вчинено під впливом відповідача, який обманув її. Відповідач шантажував її, обіцяв, що тільки за таких умов відбудеться збереження шлюбу.Свідків,які заявлені нею в позовній заяві і які б могли підтвердити її вимоги не існує. Вважає свої вимоги доведеними,а спірний автомобіль повинен належати їй, оскільки вона не отримала за нього коштів. Відповідачі у судове засідання не з»явилися, хоч про час розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе справу розглянути у їхній відсутності. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Рожнятівського районного суду від 19.03.2014 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2004 року по липень 2011 року. Судом, встановлено, що 9 серпня 2011 року, тобто після припинення спільних відносин, між сторонами укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, згідно з яким позивачка продала відповідачу автомобіль за 24 000 грн. (а.с.5,6). Позивачка посилається на те, що даний правочин було укладено з нею шляхом обману. Відповідно до статей 203,215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ). Згідно вимог ст.230 ЦК України якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст.229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9"Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Посилання позивачки про те, що переоформлення автомобіля відбулося під впливом обману є невірним, оскільки ґрунтується на припущеннях, ніякими доказами не підтверджене. Обіцянка відповідача, про не розірвання сімейних стосунків у разі укладення такої угоди, не може вважатися, що угода укладена під впливом обману, а тому не заслуговують на увагу її доводи з цього приводу.Однак і ця обставина не підстверджена доказами. Оскільки суд, прийшов до переконання, що позивачка усвідомлювала значення своїх дій при укладенні спірної угоди, тому позов в частині визнання права власності на автомобіль, яким володіє відповідач не підлягає до задоволення. Аналізуючи надані позивачкою на підтвердження позову докази, суд приходить до переконання, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, тому у задоволенні позову про визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу та реєстрації автомобіля, визнання права власності слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі ст.ст.15,16,203,229,230,655 ЦК України,

Outcome: dismissed