Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.08.2014 року слідчим Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області їй було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Вироком від 11.12.2014 року Соснівського районного суду м.Черкаси, залишеним без змін ухвалою від 03.03.2015 року колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Черкаської області, позивачку було виправдано за відсутністю в діях складу злочину, кримінальну справу закрито. На момент відкриття відносно позивачки кримінального провадження вона працювала менеджером із збуту ТОВ "Інтер мол", після того як на роботі дізналися про відкриття кримінального провадженя їй запропонували звільнитися. Під час усього періоду в ході досудового розслідування позивачка зверталася до різних установ для працевлаштування, однак їй відмовляли по тій самій причині. І лише після отримання виправдувального вироку в 03.09.2015 року позивачка була працевлаштована. Таким чином незаконними діями органів слідства та прокуратури їй завдано майнової шкоди в розмірі 245093,80 грн. не отриманого заробітку. Крім того, позивачка самостійно виховує двох малолітніх дітей 4 та 8 років, що також відобразилось на її психологічному та фінансовому стані, із-за браку отримання коштів для забезпечення дітей. Враховуючи, що період перебування позивачки під слідством з 26.08.2014 року по 03.03.2015 рік становить 6 місяців і 5 днів, враховуючи обставини справи та характер моральних страждань, просить суд стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24593,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задоволити. Вказувала, що внаслідок повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до постановлення виправдувального вироку внасладок незаконних дій слідства та прокуратури у кримінальному провадженні їй були завдані моральні страждання через необхідність постійно пояснювати ситуацію та доводити свою невинуватість, що порушило її нормальні життєві звязки, також внаслідок вимушеного звільнення в звязку з цим та неможливістю працевлаштуватись не мала коштів для утримання сімї. Прокурор у наданому суду запереченні вказував, що позов підлягає до часткового задоволення, зазначав, що право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів слідства, прокуратури виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, однак при цьому позивач має довести факт завдання такої шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності моральних страждань, їх характер. Оскільки в ході слідства не приймались рішення про відсторонення позивачки від роботи, а остання звільнилася з роботи на підставі п.1 ст. 36 КзПП України за угодою сторін, перебувала в період після звільнення на обліку в службі зайнятості та отримувала державну допомогу, вимогу про стягнення 24593,80 грн. не отриманого заробітку внаслідок порушення кримінального провадження вважав не обгрунтованою та недоведеною. Що стосується моральної шкоди, то за нормами ч.3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Враховуючи, що [PERSON] перебувала під слідством та судом 6 місяців та 9 днів та відповідно до Закону "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати визначено в 2015 році у розмірі 1378 грн., тому вказував, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебуваня [PERSON] під слідством в розмірі 8681,40 грн. (1378 грн.* 6 міс. 9 днів) відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки в ході слідства до [PERSON] запобіжні заходи не застосовувалися, обшуки та виїмки не проводилися, арешт на майно не накладався, тобто не вчинялись слідчі дії, які могли б істотно порушувати нормальні життєві зв"язки. Не заперечував проти стягнення з відповідачки моральної шкоди в сумі 8681,40 грн., в іншій частині просив відмовити у задоволенні позову. Представник Головного Управління Національної поліції в Черкаській області [PERSON] позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 13.08.2014 року відносно [PERSON] було внесено до ЄРДР відомості та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України по факту таємного викрадення чужого майна. 26.08.2014 року слідчим Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області позивачці було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. 25.11.2014 року до суду був направлений обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч.1 ст.185 КК України, в якому остання обвинувачувалась у тому, що 12.08.2014 року близько 12.50 год. знаходячись в торговому залі магазину «Делікат» на касі за адресою м.Черкаси, вул.Університетська,25, маючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки Sony Z1IMEI 358094053937034, вартістю 6800 грн., що лежав на зоні складення покупок однієї з кас, де його забула власниця, після чого [PERSON] з місця скоєння злочину зникла, надалі телефон був вилучений при візиті слідчо-оперативної групи. Вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 11.12.2014р. позивачка була виправдана у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст 185 КК України \~\~у зв'язку з недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, даний вирок набрав законної сили 03.03.2015р. залишений без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції. В кримінально-процесуальному порядку встановлено, що спрямування умислу [PERSON] на таємне викрадення чужого майна не доведене. Оскільки телефон був залишений (забутий) власником на касі у [PERSON] на момент його виявлення не було даних про його власника, тому вона обґрунтовано сприйняла його як знахідку і взяла собі з метою (як стверджує [PERSON]С.) повернути власнику. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з ст.3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно конфісковане або звернене в доход держави 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону\~\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд виходить з того, що позивачка незаконно перебувала під слідством та судом 6 місяців 5 днів у період з 26.08.2014р. (дата коли позивачці було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 03.03.2015р. (дата набрання законної сили виправдувального вироку за відсутністю складу злочину). В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивачки про те, що нею був утрачений заробіток внаслідок незаконних дій органів слідства та прокуратури. В ході кримінального провадження не приймались рішення про відсторонення [PERSON] від роботи фактів публічного розголошення відомостей про порушення відносно позивачки кримінального провадження не встановлено. Посилання останньої на вимушеність її звільнення роботи в звязку з порушенням відносно неї кримінального провадження спростовується даними її трудової книжки про те, що 30.09.2014р. підставою її звільнення з роботи був п.1 ст.36 КЗпП України угода сторін. Крім того, згідно з довідкою Черкаського міського центру зайнятості від 16.12.2015 року [PERSON] перебувала в центрі зайнятості та за період з 20.10.2014 року по 03.09.2015 року та їй було виплачено 7674,72 грн. державної допомоги по безробіттю, при цьому згідно з довідкою Черкаського міського Центру зайнятості за час перебування на обліку було опрацьовано 8 вакансій, від 5 з яких [PERSON] відмовилась, в 2-х випадках остання не відповідала заявленим роботодавцем вимогам та 03.09.2015р. позивачку було працевлаштовано. Таким чином, звільнення позивачки з роботи було повязане із зверненням останньої до роботодавця за її власним волевиявленням з заявою про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, в подальшому в період перебування на обліку у службі зайнятості останній неодноразово пропонувались вакансії, від яких позивачка на свій розсуд відмовлялась та погодилась лише у вересні 2015 року, при цьому у вказаний період отримувала державну допомогу по безробіттю, за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Державного бюджету України. В іншій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки вручення позивачці підозри у вчиненні кримінального правопорушення та здійснення стосовно неї кримінального провадження спричинило позивачці моральні страждання, які полягали у нервових переживаннях в зв'язку з порушенням нормальних життєвих звязків в звязку з необхідністю участі у незаконних процесуальних дій під час перебування під слідством та судом, необхідність спростування обвинувачення, на думку суду дана ситуація мала для позивачки психотравмуючий характер, у зв'язку із чим позивачці було спричинено моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала\~\~позивачка у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, враховуючи можливість відновлення порушених життєвих зв'язків, відсутність фактів публічного розголошення відомостей про порушення відносно позивачки кримінального провадження, а також те, що протягом кримінального провадження не приймались рішення про відсторонення позивачки від роботи, запобіжні заходи до останньої не застосовувалися, обшуки та виїмки не проводилися, арешт на майно не накладався, тому приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачці слід визначити в сумі 9000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 2,3,4 3акону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», моральна та матеріальна шкода відшкодовується за рахунок бюджетних коштів. Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. При подачі даного позову позивач був звільнена від оплати судового збору, тому оплату судового збору слід віднести на рахунок держави згідно з ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved