Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

У вересні 2019 року ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі", яке є правонаступником ПАТ "Київенерго", (надалі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 4 077,63 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 978,63 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі". Проте, відповідач не в повному обсязі проводить оплату за спожиту електричну енергію, внаслідок чого станом на 01 січня 2019 року утворився борг, який становить 4 077,63 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутись до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання грошового зобов`язання три проценти річних, інфляційну складову боргу та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача, до судового засідання подав до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі; розгляд справи просить провести за відсутності представника позивача; проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; відзив на позов не надіслав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі по тексту - Правила, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин), останніми врегульовано відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками. Згідно вказаних правил, позивач, як енергопостачальник, постачав електричну енергію в необхідних споживачу обсягах, а споживач мав оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно з п.п. 19, 21 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Згідно з п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із розрахунком, заборгованість відповідача за спожиту ним електричну енергію, відповідно до показників електролічильника, який встановлений в квартирі за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 вересня 2019 року складає 5 056,26 грн., з яких 4 077,63 грн. - заборгованість за спожиту електроенергію; 978,63 грн. - 3% річних та інфляційна складова боргу. Згідно з п. 28 Правил, у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Проте вищезазначених дій відповідач не вчиняв. Пунктом 27 Порядку передбачено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між енергопостачальником та споживачем (для власного споживання) врегульовані і Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року. З матеріалів справи вбачається, що з 07 грудня 2018 року відповідача було відключено від постачання електроенергії в зв`язку із наявною заборгованістю за адресою: [ADDRESS] . Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за фактичну спожиту ним електроенергію з урахуванням 3% річних та інфляційної складової боргу в загальній сумі 5 056,26 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved