Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

18 грудня 2014 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України [PERSON] звернувся з позовом до ЖБК „Прогресівець-4" про стягнення на його користь інфляційних сум та 3% річних за порушення відповідачем грошового зобов"язання , а саме - за не своєчасне виконання рішення суду від 14.07.2005 року, яким на його користь було стягнуто 21833,35 грн боргу, 210,00 грн державного мита та 568,56 грн витрат по оплаті експертизи, а всього 22611,91 грн. Після уточнення розрахунку розміру інфляційних та 3% річних просив стягнути всього 65568,50 грн, а також 50000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої йому тривалим невиконанням зобов"язання, та відшкодувати понесені ним судові витрати ( а.8,59-62). Власний розрахунок інфляційних сум обґрунтовував посиланням на рекомендації Верховного Суду України, наведені у листі № 6.2-97 від 03.04.1997 року. Період прострочення вважав слід рахувати з липня 2005 року (з місяця ухвалення рішення) по вересень 2014 року ( місяця закінчення виконавчого провадження в зв"язку з повним погашенням боргу). Рішенням, яке оскаржується, позов [PERSON] задоволено частково - стягнуто з ЖБК „Прогресівець -4" на користь позивача суму інфляції за час прострочення повернення боргу у розмірі 28426,44 грн та 5794,05 грн в рахунок 3% річних. Крім того, у відшкодування моральної шкоди стягнуто 1000,00 грн та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 342,20 грн. З рішенням частково не погодились, як позивач так і відповідач, подавши апеляційні скарги. [PERSON] у скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а ЖБК „Прогресівець-4" просить рішення скасувати, зменшивши суму інфляційних та суму 3% річних, а у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди просив відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги [PERSON] є посилання на невірне застосування судом першої інстанції методики розрахунку інфляційних сум, що вплинуло на загальний розмір суми стягнення. Вважає, що суд першої інстанції, вірно розрахувавши як інфляційні суми так і 3% річних, безпідставно зменшив суму до стягнення на 22611,91 грн, тобто на суму самого боргу, який відповідач сплатив остаточно лише у 2014 році. Вказує також, що суд не вирішив питання про повернення йому зайво сплаченої при зверненні до суду першої інстанції суми судового збору. В апеляційній скарзі, поданій на це ж рішення, ЖБК „Прогресівець-4", просить частково рішення скасувати, зменшивши суму стягнення інфляційних та 3% річних, а у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити. Вказує на невірно застосовану методику розрахунку інфляційних сум та суми, яка становить 3% річних, не заперечуючи щодо наявності підстав, для застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України. Проте, вважає, що розмір суми до стягнення інфляційних та 3% річних слід розпочинати з січня 2012 року, так як строк позовної давності позивачем було пропущено без поважних причин. Також, відповідач вважає, що розмір 3% річних судом першої інстанції надто завищений, при цьому, який конкретно розмір є обґрунтованим і підлягає стягненню, не визначає. Питання відшкодування моральної шкоди на думку апелянта вирішене усупереч положень ст. 11 ЦК України, оскільки ст.1046 та 1050 ЦК України та деліктні зобов"язання не містять обов"язку боржника відшкодовувати моральну шкоду у разі порушення зобов"язань. У судове засідання після оголошеної перерви для надання додаткових доказів з метою з»ясування всіх обставин справи, сторони не з"явились, на адресу апеляційного суду [PERSON] на спростування доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності надав письмові заперечення та копії окремих матеріалів виконавчого провадження, ( постанови про відкриття виконавчого провадження за період з жовтня 2005 року до вересня 2014 року, документи листування з ДВС та іншими установами). Крім того, на адресу апеляційного суду надійшла відповідь - довідка начальника ДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції про рух виконавчого провадження по виконанню рішення районного суду від 14.07.2005 року (а.с.132-152). Заслухавши суддю -доповідача, дослідивши матеріали справи та додатково надані апеляційному суду документи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 303 ЦПК України та не встановивши обставин, які можуть бути підставою для застосування ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ЖБК «Прогресівець -4» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Погодившись фактично з доводами позивача про стягнення на його користь з ЖБК „Прогресівець-4" на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних сум та 3% річних за порушення грошового зобов»язання, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу 22611,91 грн стягнута з відповідача рішенням суду, є також грошовим зобов»язанням, виконання якого прострочено, тому на зазначені правовідносини, а саме, за прострочення виконання рішення суду, поширюються правила ч.2 ст. 625 ЦК України. Таке рішення апеляційний суд вважає вірним, оскільки, відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов»язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, у тому числі, і з рішення суду. Встановлено, що на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 14.07.2005 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто всього 22610,91 грн, боргу, тобто, відповідач зобов»язаний сплатити [PERSON] грошові кошти, що за своєю суттю є грошовим зобов»язанням, яке виникло на підставі рішення суду. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року по справі №113-цс14, ухваленій відповідно до ст.355, ст.360-7 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо безпідставності та неправомірності відрахування із всієї суми боргу, розрахованого з врахуванням інфляційних сум, суми самого боргу, визначеної до стягнення за рішенням суду від 14.07.2005 року (22611,91 грн.), на думку апеляційного суду є помилковими, так як методика розрахунку , наведена у листі ВСУ від 03.04.1997 року дає змогу визначити яку ж величину становитиме належний до сплати сам борг з урахуванням індексу інфляції. Саме про це йдеться у другому реченні абзацу 6 цього листа ( а.с.21-22 ). Проте, оскільки сам борг (22611,91 грн) на момент вирішення спору вже було сплачено відповідачем, примусовому стягненню за правилами ч.2 с. 625 ЦК України підлягає лише сума втрат, понесених позивачем від інфляційних процесів. Тобто, суд першої інстанції обґрунтовано, визначивши величину боргу з врахуванням індексу інфляції за правилами, виписаними у листі ВСУ від 03.04.1997 року, відмінусував безпосередньо сам борг, який вже був сплачений - 22611,91 грн. Отже, апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню. У той же час, вирішуючи питання щодо розміру інфляційних сум, суд першої інстанції, обґрунтовано та вірно застосувавши порядок розрахунку, наведений у рекомендаціях Верховного Суду України, наведених у листі № 6.2 - 97 від 03.04.1997 року, на думку апеляційного суду не вірно визначився з періодом прострочення, зокрема, початком перебігу періоду прострочення та його завершенням, виходячи з наявних у справі доказів. Зокрема, як вбачається з копії виконавчого листа (а.с. 13), рішення районного суду про стягнення 22611,91 грн набрало законної сили 16.08.2005 року, отже, індекс інфляції за вищенаведеною у рекомендаціях методикою, підлягає визначенню починаючи з вересня 2005 року. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та довідки ДВС, ( а.с.14 ) постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 20.09.2014 року, а останній платіж по сплаті боргу за рішенням суду відповідач здійснив 05 березня 2014 року ( а.с.83). Проте, суд першої інстанції помилково початок перебігу періоду прострочення рахував з липня 2005 року (рішення суду), а остаточною датою розрахунку визнав не дату фактичного перерахування коштів боржником, а дату перерахування коштів на рахунок позивача органом виконавчої служби ( а.с.83) , що вплинуло на розмір інфляційної суми, яка підлягає стягненню. Але за дату перерахування коштів позивачу виконавчою службою відповідач не може бути відповідальним, так як виконавча служба свої дії та час їх вчинення з боржником не погоджує, а діє на власний розсуд. Отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного та завищеного розрахунку інфляційних сум є обґрунтованими лише у тій частині, що стосується самого розміру суми до стягнення, на яку вплинув помилково завищений період строку порушення забов"язання. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що Розрахунок розміру інфляційних сум згідно рекомендації Верховного суду України N 62-97р від 03.04.97 має бути таким: Сторонами не заперечується та підтверджується показами, які надав в судовому засіданні 03.02 та 09.02.2015 року допитаний в якості свідка [PERSON], що відповідачем борг повертався частинами, а саме 14.02.2006р. - 37,54 грн., 30.06.2006 р. - 55,95 грн., 22.09.2006 р. - 28,15 грн., 21.02.2007 р. - 94,12 грн., 10.04.2007 р. - 68,63 грн., 16.11.2007 р. - 210,54 грн., 31.07.2009 р. - 86,18 грн., 24.11.2009 р. - 249,06 грн., що всього становить 830,17 грн. та інші суми від загального боргу 22611,90 грн. сплачувані частинами з 26.06.2012 по 05.03.2014, що підтверджується довідкою, яка видана заступником начальника ВДВС [PERSON] (а.с. 83). З копії виконавчого листа по справі № 2-42/2005 вбачається, що рішення Ніжинського міськрайонного суду від 14 липня 2005 року набрало законної сили 16 серпня 2005 року (а.с. 13), за таких обставин, базовим місяцем для обчислення інфляційних витрат згідно рекомендацій Верховного суду України N 62-97р від 03.04.97, слід вважати вересень 2005 року. Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що обрахування суми інфляційних витрат необхідно проводити від дати зарахування коштів на депозитний рахунок ДВС, а не від дати перерахування коштів відділом ДВС безпосередньо стягувачу. Так, враховуючи дані Ніжинського ВДВС (а.с. 83) датою останньої сплати коштів є 05 березня 2014 року, що відповідає індексу для обчислення інфляційних витрат за березень 2014 року. Зважаючи на вищевикладене, сума боргу з урахуванням суми інфляційних витрат за період з вересня 2005 року по 05 березня 2014 року становить 47162,72 грн. виходячи з наступного розрахунку: 1. Враховуючи повернення боргу 14.02.2006 року в сумі 37,54 грн.: 100.4*100.9*101.2*100.9*101.2*101.8=106,6 грн. (індекси з вересня 2005 року по лютий 2006 року) *37,5грн/100= 40,02 грн., 2. Враховуючи повернення боргу 30.06.2006 року в сумі 55,95 грн.: 106,6*99,7*99,6*100,5*100,1*100,9=107,4 (індекси з вересня 2005 року по липень 2006 року)*55,95/100=60,09 грн. 3. Враховуючи повернення боргу 22.09.2006 року в сумі 28,15 грн.: 107,4*100*102*102,6=112,4(індекси з вересня 2005 року по жовтень 2006 року)*28,15/100= 31,64 грн. 4. Враховуючи повернення боргу 21.02.2007 року в сумі 94,12 грн.: 112,4*101,8*100,9*100,5*100,6*100,2=117(індекси з вересня 2005 року по березень 2007 року)*94,12/100= 110,12 грн. 5. Враховуючи повернення боргу 10.04.2007 року в сумі 68,63 грн.: 117*100=117(індекси з вересня 2005 року по квітень 2007 року)*68,63/100= 80,30 грн. 6. Враховуючи повернення боргу 16.11.2007 року в сумі 210,54 грн.: 117*100,6*100,2*101,4*100,6*102,2*102,9*102,2*102,1=134,6(індекси з вересня 2005 року по грудень 2007 року)*210,54/100= 283,39 грн. 7. Враховуючи повернення боргу 31.07.2009 року в сумі 86,18 грн.: 134,6*122,3*102,9*101,5*101,4*100,9*100,5*101,1*99,9*99,8=178,2(індекси з вересня 2005 року по серпень 2009 року з врахуванням підсумкових індексів за повний рік періоду)*86,18/100= 153,57 грн. 8. Враховуючи повернення боргу 24.11.2009 року в сумі 249,06 грн.: 178,2*100,8*100,9*101,1*100,9=184,9(індекси з вересня 2005 року по грудень 2009 року)*249,06/100= 460,52 грн. Надалі розрахунок ведеться з об'єднанням суми платежів, здійснених в один період, що відповідає порядку застосування індексів інфляції згідно рекомендацій Верховного суду України N 62-97р від 03.04.97 за вихідними даними: 9. Враховуючи повернення боргу в сумі 596,36 грн. 26.06.2012 та 27.06.2012 року: 184,9*109,1*104,6*100,2*100,2*100,3*100*99,7*99,7*99,8=210,8(індекси з вересня 2005 року по липень 2012 року з врахуванням підсумкових індексів за повний рік періоду)*596,36/100= 1257,13 грн. 10. Враховуючи повернення боргу в сумі 596,36 грн. 27.12.2012 та 27.12.2012 року: 210,8*99,7*100,1*100*99,9*100,2*100,2=209,9 (індекси з вересня 2005 року по січень 2013 року з врахуванням підсумкових індексів за повний рік періоду)*596,36/100= 1251,76 грн. 11. Враховуючи повернення боргу в сумі 8050,86 грн. за період з 29.03.2013 по 12.04.2013 включно: 209,9*99,9*100*100=210,5 (індекси з вересня 2005 року по квітень 2013 року)*8050,86/100= 16947,06 грн. 12. Враховуючи повернення боргу 17.04.2013 року в сумі 298,18 грн.: 210,5*100,1=210,8 (індекси з вересня 2005 року по травень 2013 року)*298,18/100= 628,56 грн. 13. Враховуючи повернення боргу в сумі 2385,44 грн. за період з 01.06.2013 по 14.06.2013 включно: 210,8*100=210,8 (індекси з вересня 2005 року по червень 2013 року)*2385,44/100= 5028,51 грн. 14. Враховуючи повернення боргу в сумі 894,54 грн. 16.07.2013 та 17.07.2013 року: 210,8*99,9*99,3=209,1(індекси з вересня 2005 року по серпень 2013 року)*894,54/100= 1870,48 грн. 15. Враховуючи повернення боргу в сумі 3578,18 грн. 06.12.2013, 11.12.2013 та 12.12.2013 року: 209,1*100*100,4*100,2*100,5=211,4 (індекси з вересня 2005 року по грудень 2013 року)*3578,18/100= 7564,27 грн. 16. Враховуючи повернення боргу в сумі 1490,91 грн. 31.10.2013 та 08.11.2013 року: 209,1*100*100,4*100,2=210,3 (індекси з вересня 2005 року по листопад 2013 року)*1490,91/100= 3135,38 грн. 17. Враховуючи повернення боргу в сумі 2683,64 грн. 21.11.2013, 27.11.2013 та 28.11.2013 року: 210,3*100,5=211,4 (індекси з вересня 2005 року по грудень 2013 року)*268364/100= 5673,21 грн. 18. Враховуючи повернення боргу 10.02.2014 року в сумі 909,09 грн.: 211,4*100,2*100,6=213,1 (індекси з вересня 2005 року по лютий 2014 року)*909,09/100= 1937,27 грн. 19. Враховуючи повернення боргу 05.03.2014 року в сумі 298,18 грн.: 213,1*102,2=2107,8 (індекси з вересня 2005 року по травень 2013 року)*298,18/100= 649,44 грн. Згідно виконавчого провадження позивачу сплачено борг у сумі 22611,91 грн., а тому сума інфляції за час прострочення повернення боргу буде становити 24550,81 грн. (47162,72 - 22611,91). Наведене дає підстави для висновку про необхідність часткового задоволення скарги відповідача та зменшення розміру інфляційних сум до стягнення з 28426,44 грн до 24550,81 грн. Доводи щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності та, відповідно, зменшення періоду, з якого має рахуватись прострочення виконання грошового зобов"язання і зменшення розміру суми до стягнення, апеляційний суд вважає безпідставними, так як спростовані наявними у справі доказами. Зокрема, інформацією з матеріалів виконавчого провадження, з якого вбачається, що [PERSON] своєчасно звернувся з вимогою про примусове виконання рішення суду ( вперше у жовтні 2005 року) і в подальшому, постійно, на протязі дев"яти років вживав всі, залежні від нього методи та дії, для прискорення виконання рішення суду( а.с.132-152). Також апеляційний суд погоджується з розрахунком розміру суми 3% річних, який не суперечить положенням ч.2 ст.625 ЦК України, а фактів, які б свідчили про допущені математичні помилки чи порушення будь яких вимог матеріального права, апеляційним судом не встановлено. Пропозиція відповідача власної формули розрахунку 3% річних, не містить правових чи економічних або математичних обґрунтувань, або ж висновків спеціаліста і не спростовує висновків суду першої інстанції в наведеній частині рішення. Обгрунтованими апеляційний суд визнає також доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставного стягнення з нього на користь позивача 1000,00 грн моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Поняття та суть моральної шкоди визначає ч. 2 ст. 23 ЦК України, що має бути чітко сформульовано та мотивовано позивачем з посиланням на докази. Проте, таких обґрунтувань позов не містить, обставин, які б свідчили про спричинення позивачу моральної шкоди, що визначена у ч.2 ст. 23 ЦК України, судом також не встановлено. Інших правових підстав, крім наведеної норми ЦК України, тобто, наявність іншого закону, яким передбачається можливість відшкодування моральної шкоди при порушенні стороною грошового зобов"язання, позивачем не наведено і апеляційним судом не встановлено. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню сплачений останнім судовий збір, при подачі апеляційної скарги пропорційно до розміру тих вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тобто, 121,80 грн за апеляційну скаргу в частині рішення про відшкодування моральної шкоди та 3,17 % від суми 138,24 грн , сплаченого судового збору за апеляційне оскарження рішення в частині розміру стягнення інфляційних сум, тобто, 4,38 грн. ( 121,80 +4,38)= 126,18 грн. Питання повернення позивачу суми надмірно сплаченого ним судового збору при подачі позовної заяви підлягає вирішенню у суді першої інстанції за правилами ст. 7 Закону України „ Про судовий збір" .

Outcome: partial