Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

07.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути завдану йому майнову шкоду в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні відносно [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відповідно до ухвали Жидачівського районного суду від 25.05.2015 року провадженням закрито у зв"язку із його відмовою від обвинувачення, оскільки відповідач зобов"язувався до 01.08.2015 року відшкодувати йому кошти витрачені на лікування про що надав відповідну розписку. Оскільки відповідач, не повернув йому коштів, витрачених на лікування, тому за захистом свого права він змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його присутності, зазначив, що позовні вимоги повністю підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з?являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст.224-227 ЦПК України та на підставі наявних матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали Жидачівського районного суду від 25.05.2015 року провадження у кримінальній справі відносно [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито у зв"язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Зазначена ухвала суду не оскаржувалась та вступила у законну силу 02 червня 2015 року (а.с.5). У даній справі позивач [PERSON] визнаний потерпілим. Згідно із ухвалою суду обвинувачений [PERSON] 04 липня 2013 року приблизно о 16 год., знаходячись на березі річки Стрий у межах міста Жидачева неподалік автомобільного моста, під час конфілікту з [PERSON], який виник на грунті непрязних відносин, умисно наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя зліва, що мало наслідком отримання останнім середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вид зламу нижньої щелепи зліва в ділянці кута, що спричинило тривалий розлад здоров"я. Відповідач [PERSON] відповідно до розписки від 25.05.2015 року зобов"язувався відшкодувати позивачу [PERSON] 3000 грн. завданої шкоди до 01.08.2015 року(а.с.6). На час розгляду цивільного позову заподіяна шкода відповідачем не відшкодована. Відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок(ухвала) у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені ухвалою суду, яка набрала законної сили, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено ухвалою суду і не підлягає доказуванню за даною справою. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що шкода була заподіяна позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] злочинними діями останнього, а тому матеріальна шкода в розмірі 3000 грн. підлягає відшкодуванню, а позов в цій частині - задоволенню. Щодо позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлене наступне. Положення ч.1 ст.1167 ЦК України зазначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Моральна шкода визначається незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд приходить до висновку, що 3000 грн., про стягнення яких він просить, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди та позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов задовольняється, а позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved