Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

22.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної нещасним випадком, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 90000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 6000 грн. В обґрунтування вказує, що з 12.03.2015 по 04.10.2019 працював прохідником дільниці №28 на підприємстві відповідача. 03.10.2017 року під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем стався нещасний випадок на виробництві, а саме: відкритий 1 В тип перелом на межі с/3 та н/3 гомілкової кістки правої гомілки без зміщення, про що був складений Акт №13 від 06.10.2017 про нещасний випадок. Причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків - порушення вимог 2.3.3.27 «Положення про посадові обов`язки керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців структурних підрозділів ПрАТ «Євраз СУХА БАЛКА», порушення вимог п.1.19.6.6, п..27. «Інструкції з охорони праці №10 для прохідників». Посадовою особою підприємства, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці, є [PERSON] - гірничий майстер дільниці №28 ПрАТ «СУХА БАЛКА» В результаті нещасного випадку позивач отримав 10 % втрати професійної працездатності, зазнав ушкодження здоров`я, зазнав нестерпного фізичного болю та страждань, після травми змінився його образ і якість життя, він перебував на стаціонарному лікуванні, був вимушений вживати велику кількість ліків. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з ПрАТ «СУХА БАЛКА» 90000 грн. моральної шкоди та 6000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 28.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.03.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача, згідно до якого вказує про необґрунтованість позову, оскільки нещасний випадок стався також з вини позивача, який не подбав про свою безпеку та порушив п.1.27.1 «Інструкції з охорони праці №10 для прохідника». Вказує на наявність переборної сили та відсутність вини відповідача у настанні нещасного випадку. Крім того, вважає суму заявлений розмір моральної шкоди та правничої допомоги необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 12.03.2015 по 04.10.2019 працював прохідником дільниці №28 на підприємстві відповідача, що підтверджується копіями трудової книжки та не заперечувалось представником відповідача (а.с. 4-6). 03.10.2017 року о 05год.50 хв. з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, про що складено акт №13 від 06.10.2017 року, а також проведено розслідування нещасного випадку, про що складено акт від 05.10.2017 (а.с.7-12). Згідно даних актів встановлено порушення і недотримання вимог інструкції з охорони праці, а також вину посадових осіб підприємства і позивача. Внаслідок отриманого ушкодження позивачу встановлено діагноз - відкритий 1 В тип перелом на межі с/3 та н/3 гомілкової кістки правої гомілки без зміщення, що підтверджується медичними виписками, у звязку з чим він перебував на лікуванні (а.с. 13, 14). У подальшому, позивачу згідно довідки при первинному огляді МСЕК від 03.10.2018 року встановлено 10% втрати професійної працездатності (а.с.15). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно до ст.13 Закону України "Про охорону праці", оботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці; організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці; вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, ушкодження здоровя позивача і втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов`язків. Згідно акту про нещасний випадок від 03.10.2017 встановлена вина роботодавця в настанні нещасного випадку , посадові особи якого не забезпечили створення безпечних умов праці. Відтак суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та заподіяної шкодою здоровю позивача. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні, втратив працездатність в розмірі 10%, відтак зазнав фізичних і моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності у розмірі 10%, наявність частково вини позивача в нещасному випадку. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 30 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Посилання представника відповідача щодо наявності також вини позивача у нещасному випадку суд до уваги не бере, оскільки груба необрежність потерпілого повністю не звільняє роботавця від відповідальності згідно до ч.2 ст.1193 ЦК України. Доводи представника відповідача щодо наявності непереборної сили , на думку суду, є недоведеними , тому також до уваги не беруться. Згідно із договором про надання правової допомоги від 18.01.2021, укладеного між адвокатом Радченко О.М. та Крупенко О.М., адвокат зобов`язався надати правову допомоги. Відповідно до розрахунку витрати на правову допомогу складається з : попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції, збір документів, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, судове представництво (а.с.18). У акті виконаних робіт від 18.01.2021 року наведено перелік наданих клієнту послуг, їх вартість, кількість витрачених годин :попереднє опрацювання матеріалів - 1 година 1200 грн., підготовка правової позиції, збір документів, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів - 3 години 3600 грн., судове представництво - 1 година 1200 грн. (а.с. 19). Згідно касового ордеру № 02/01/21 від 18.01.2021 року позивачем було сплачено 6000 грн. за договором про надання правничої допомоги (а.с. 20). Отже, суд вважає, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених ним витрат, що є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат на суму 4800 грн., оскільки розгляд справи було проведено у спрощеному порядку без виклику сторін, а тому судове представництво адвокатом не здійснювалось . Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер - то з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі ст.46 Конституції України, ст.153,237-1 КЗпП України, Закону України "про охорону праці"

Outcome: partial