Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

27.06.2014 року в Іллічівський міський суд Одеської області звернувся ПАТ «УкрСиббанк" із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, та зустрічна позовна заява про захист прав споживачів, дострокове розірвання договору споживчого кредиту, іпотечного договору, договору страхування (т.1 а.с.2-4). 02.02.2015 року по справі було постановлено заочне рішення (т.1 а.с.140-143). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.03.2015 року скасовано заочне рішення від 02.02.2015 року, Іллічівського міського суду Одеської області та справу призначено до розгляду за правилами встановленими ЦПК України (т.1 а.с.154). В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 24.10.2006 р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 11062906000 згідно з яким відповідачу - 1 було надано кредит у сумі 100 900 швейцарських франків. Вказані грошові кошти було надано строком з 24.10.2006 року до 24.10.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,99 ( відсотків ) % річних Позичальник зобов'язався, щомісячно сплачувати кредит та відсотки шляхом сплати платежів 10 числа кожного календарного місяця. Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 16.02.2009р., Додатком №1 до Кредитного договору з 28.09 2012 року була встановлена відсоткова ставка 11,99% річних, а 28 вересня 2011 року між Публічнім акціонернім товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 було щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів. Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись, як номер кредитного Договору зазначений при його укладенні, а саме №11062906000, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку , а саме № [NUMBER], а також № 11440332000. Проте, у зв'язку із неналежним виконанням умов договору станом на 02.06.2014 року. Загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором, що підлягає поверненню, складає 792 046,94 гривень, з яких 646 103, 14 грн. -прострочення заборгованість за кредитом; 129 894,88-прострочена заборгованість за відсотками, 5 612,10 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 10 433,82 -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем, [PERSON] та [PERSON]( Відповідач -2) було укладено договір поруки №52459 від 24 жовтня 2006 року, та Додаткову угоду №1 від 28 вересня 2011 року Відповідач -2, яка згідно з п. 1.3. договору поруки, зобов'язалася відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник. Пунктом 1.4 договору поруки встановлена солідарна відповідальність Позичальника та поручителя. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач-1, натомість, свої зобов'язання в повному обсязі не виконує, допустив прострочену заборгованість , тому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] прострочену заборгованість у сумі 792 046,94 гривень . 13 травня 2015р. відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про захист прав споживачів, дострокове розірвання договору споживчого кредиту, іпотечного договору, договору поруки, договору страхування (т.2 а.с.14-28), мотивуючи свої вимоги наступним, що умови кредитного договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності та, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача кредитної послуги ,через невиконання договірних зобов'язань із зловживанням правом кредитора та іпотекодержателя. Укладаючи з ПАТ « УкрСиббанк» Кредитний договір Позивач був введений в оману , щодо обставин , які мають істотне значення. ПАТ «УкрСиббанк» навмисно ввів в оману позичальника при прийнятті рішення про отримання кредиту та під час підписання Договору про надання споживчого кредиту № 11062906000 від 24.10.2006р. свідомо не надавши письмової інформації позичальнику про інші форми кредитування, їх відмінності , та податкові пільги та державні субсидії, вказавши, що данна форма кредитування є найкращою. Банк не мав наміру виконувати договір належним чином, сума виданого кредиту не відповідає умовам укладеного ним договору, деякі положення кредитного договору суперечать вимогам Закону України "Про захист прав споживачів." Банк умисно не повідомив позичальника про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, тобто ціну кредитного продукту. Ці покажчики згідно Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»є істотними умовами кредитного договору. Позичальник не мав достовірну та повну інформацію про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору. Крім того, відповідач по зустрічному позову вніс оманну інформацію у графік погашення платежів до кредитного договору про залишки за кредитом кожного платіжного періоду у результаті чого позичальник повинен сплатити значно більшу суму, ніж це зазначено у тексті самого договору. Навмисно ввів в оману позичальника про необхідність сплати комісії у розмірі 2000 грн., чим порушив Постанову НБУ №168, положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»та положення ст.203 Цивільного Кодексу України. Також, введення в оману позичальника кредитодавцем виявилося у тому, що згідно п.п.1.1 та 1.5 Договору №11062906000 ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язався надати кредит у сумі 100 900 швейцарських франків, яка дорівнювала еквіваленту 402 279,12 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], який було відкрито на ім'я [PERSON] Згідно договору № 41/42/43 вказаний рахунок не є мультивалютним. Перерахування швейцарських франків на особовий рахунок позичальника не підтверджений жодним документом. Натомість у касі банку позичальником було отримано 402 279,12 грн.. Позичальник тривалий час мали бажання поліпшити умови проживання своєї родини , а саме купити окреме житло , так як їх сім'я проживала разом з його матір'ю в маленькій квартирі. У зв'язку з тим , що ціна нерухомого майна постійно збільшувалася, а заощаджень Позивача не вистачало для купівлі квартири, яка б відповідала потребам його родини Позивач звернувся до АКІБ « УкрСиббанку» із запитом про можливість надання споживчого кредиту для придбання окремої квартири. При цьому Позивач звернув увагу працівників ПАТ « УкрСиббанку» на те, що оскільки він має потребу у досить великому кредиті, то обслуговування такого кредиту (сплата тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, інших платежів) повинне бути реальним для нього, надавши банку довідки про доходи свою та дружини. Працівниками ПАТ «УкрСиббанку»" було запропоновано Позичальнику оформити та отримати кредит у швейцарських франках, оскільки за словами менеджерів кредит, саме у такій валюті (порівняно із гривнею та доларом США), є найдешевшим для обслуговування. Такі дії вони пояснювали тим, що по-перше, швейцарський франк коштує недорого і зміна його вартості не є суттєвою (станом на 01.01.2006 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 3,831649 грн. за 1,00 CHF, станом на 24.10.2006 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 3,9869 грн. за 1,00 CHF, по-друге, відсоткова ставка за кредитом у швейцарських франках набагато нижча, ніж відсоткова ставка за кредитом в інших валютах (наприклад, у гривнях, доларах США). Працівники ПАТ «УкрСиббанк" повідомили Позивача про те, що ПАТ «УкрСиббанк» постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ «УкрСибБанк" протягом всього строку, на який Позивач хотів отримати кредитні кошти (21 рік), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франка у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF. Повіривши вказаному Позивач погодився оформити та отримавати у ПАТ «УкрСиббанк» кредит у швейцарських франках , а не в іншій валюті. Саме поради працівників ПАТ «Укр Сиббанк» мали суттєвий та вирішальний вплив , через що позичальник повірив працівникам Банку і саме через це дійшов помилки. Для отримання кредиту [PERSON] 24 жовтня 2006 року підписав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір. У той же час уклавши Кредитний договір працівником ПАТ "УкрСибБанк" було повідомлено Позичальника про те, що такої великої суми у швейцарських франках у ПАТ «УкрСибБанк" немає, тому Позичальник зможе отримати грошові кошти в іншій валюті - тобто у гривні. На заперечення позичальника та його дружини щодо того, що Кредитний договір передбачає надання кредиту лише у швейцарських франках , працівники ПАТ "УкрСибБанк" відповіли, що грошові кошти у розмірі 402 279,12 гривень вже перераховані ПАТ «УкрСиббанк» на поточний рахунок Позичальника і якщо Позивач не захоче їх отримувати (знімати з поточного рахунку), то ПАТ «УкрСибБанк» все одно буде починаючи з 24.10.2006 р. нараховувати Позивачу відсотки за користування кредитом. Але через касу ПАТ «УкрСибБанк»" 24.10.2006 р. видало кредит не у швейцарських франках а у національній валюті України гривні. У судовому засіданні відповідач [PERSON], та його представник підтримали заявлені зустрічні позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та судовій -єкономічній експертизі. . У задоволені первісного позову просили суд відмовити, зазначивши, що кредитні кошти у швейцарських франках за оспорюваним договором ПАТ «УкрСиббанк» та його Одеським відділенням №908 , у якому на ім'я [PERSON] відкриті рахунки за договором рахунку № 41/42/43 від 23 жовтня 2006 року, не надавались, тому підстави для задоволення позову відсутні. При укладені договору споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк», зловживаючи правами кредитора, ввів позичальника в оману щодо умов кредитного договору, включаючи і істотні умови цього договору, що відповідно до закону є підставою для розірвання договору про надання споживчого кредиту № 11062906000 від 24.10.2006 року. Саме у зв'язку з такими діями ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] заяву на видачу готівки у гривнях не підписував, адже за умовами розділу 3 п. 3.1 Кредитного договору банк зобов'язується видати кредит позичальнику відповідно до умов даного Договору , тобто у швейцарських франках . Під час обслуговування (погашення тіла кредиту, сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором) отриманого від ПАТ «УкрСибБанк" кредиту, [PERSON] та уповноважені ним особи вносили до каси банку готівкові грошові кошти у національній валюті України, а банк документально оформлював купівлю - продаж іноземної валюти. У відповідних квитанціях було вказане наступне призначення платежів: "Внесення готівки на поточний рахунок", "Поповнення поточного рахунку". З 24.10.2006 р по 28.11.2012 р. включно Позивач вніс на рахунок у ПАТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 23 625,16 ( двадцять три тисячі шістсот двадцять п'ять ) шв.фран.16 сантимів та 46 925(сорок шість тисяч дев'ятсот двадцять п'ять ) гривень , що на 13.05.2015 року( за курсом НБУ 1,00CHF-23,грн.) що разом складає на день подання зустрічної позовної заяви 609 203,57 грн(шістсот дев'ять тисяч двісті три) гривні 57 коп., а отримано було Позивачем від ПАТ "УкрСибБанк" 10.07.2007 р. кредит у розмірі 402 279,12 грн. Відповідач - 2 за позовом ПАТ « УкрСиббанк», третя особа за зустрічним позовом [PERSON] позов свого чоловіка підтримала, проти позову заперечувала, пояснила суду що до укладання кредитного договору банк не повідомив її та її чоловіка [PERSON] про утримання комісії у розмірі 2 218,80 швейцарських франків від виданої суми, не повідомив про неможливість видачі грошів безпосередньо у валюті - шф. франках та про необхідність здійснення валюто обмінної операції. Звернула увагу , що жодного - разу до укладення Кредитного договору працівники ПАТ «УкрСиббанк» ні усно, ні письмово не ознайомлювали їх як позичальників з тарифами ПАТ "УкрСибБанк [PERSON] не підписував інформаційного листа про факт ознайомлення з тарифами банку . Працівники ПАТ "УкрСибБанк" фактично шляхом погроз того, що ПАТ "УкрСиббанк" відбере у Позивача все майно та кошти і його родина змушена буде жити на вулиці, спеціально змушували позивача підписувати додаткові угоди до Кредитного договору, які містять недостовірну інформацію. При цьому працівники ПАТ "УкрсибБанк" розуміли, що така інформація є недостовірною . В момент укладання кредитної угоди позивач та вона зрозуміли, що їх обібрали, але не мали будь-якої можливості відмовитися від угоди та змінити умови кредитування, оскільки внесли завдаток за квартиру. Представник позивача ПАТ "УкрСиббанк", який є правонаступником АКІБ "УкрСиббанк", зустрічні позовні вимоги не визнав, та просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 11062906000 від 24.10.2006 року року в сумі 792 046,94 грн., а також понесені банком судові витрати. При цьому представник ПАТ «УкрСиббанк» пояснив суду, що укладений з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Банк не зобов'язаний вказувати в договорі і у графіку погашення кредиту сукупну вартість кредиту, суму основного платежу і процентів, які має щомісячно сплачувати кредитор, та інші пов'язані з обслуговуванням кредиту платежі. Банк виконав умови договору про надання споживчого кредиту. Кредит позичальнику було надано шляхом зарахування грошових коштів на відкритий ним в Одеському відділені № 908 ПАТ «УкрСиббанк» рахунок. [PERSON] своїх обов'язків з погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити , а зустрічний позов підлягає задоволенню слід з наступних підстав Судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що 24.10.2006 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11062906000 та додаткові угоди до нього Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 11062906000 АКІБ зобов'язався надати [PERSON] кредит у іноземній валюті у сумі 100 900 швейцарських франків, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит та сплатити проценти за його використання 7,99% річних та наступним порядком погашення суми: шляхом внесення платежів щомісяця строком до 24.10.2027 р. Як зазначено у п. 1.1 вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 402 279,12 грн. за курсом НБУ на день укладання договору. Цільове призначення кредиту - придбання нерухомості. Відповідно до п. 1.5 кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням . Для забезпечення виконання умов боргових зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір№ іпотеки від 24.10.2006 р. , а також був укладений Договір поруки за № договір поруки №52459 від 24.10.2006 р. з дружиною [PERSON] Банк відповідно до вимог статті 1054 ЦК зобов'язаний надати кредит Позичальнику на умовах і в розмірі, встановленому кредитним договором. Однією з підстав розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-75цс13). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»встановлено, що за змістом ст.216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію, як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір про захист прав споживачів, дострокове розірвання договору споживчого кредиту , іпотечного договору , договору поруки , договору страхування, суд виходить також знаступного. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст.і 22 Закону України „Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.і 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10.11. 2011 р. № 15-рп/2011 встановлено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Положеннями п. 2 ч. 1, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема таких як: її наявність, склад, методи використання, метод і дата надання, кількість, специфікація, очікувані результати споживання тощо (п. 1 ч. 2 ст. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. З договору про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 року вбачається, його умови вводять споживача в оману стосовно таких істотних характеристик як дата надання (видачі) кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання банком, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості. Зокрема, підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 вказаного договору встановлено: «надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 24 жовтня 2006 року року по 24 жовтня 2027 року». Всупереч вимогам п. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в договорі про надання споживчого кредиту відсутня вказівка на конкретну дату видачі кредиту. Замість цього вказано період часу тривалістю в одинадцять років: з 24 жовтня 2006 року по 24 жовтня 2027 року, що за положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вводить споживача в оману, не дає йому можливість зробити свідомий вибір, отже за приписами закону відноситься до нечесної підприємницької діяльності. Згідно частині 2 п. 4 ст. 11 Закону україни "Про захист прав споживачів" , у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Детальний розпис загальної вартості кредиту відсутній. Таким чином відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України). Також, відповідно до пунктів 1.1, 1.5 договору про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 року передбачено надання споживачу кредиту (грошових коштів) в іноземній валюті в сумі 100 900 швейцарських франків шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] у цьому Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. В процесі розгляду справи представником ПАТ «УкрСиббанк» було вказано про існування Наказу АКІБ «УкрСиббанк» «Про затвердження внутрішнього банківського нормативного документу та умов кредитування клієнтів індивідуального бізнесу у швейцарських франках» № 1081 від 22 грудня 2005 року з Додатком № 1 «Паспорт кредитування фізичних осіб у швейцарських франках», яким визначено порядок взаємодії підрозділів Банку при наданні кредитів фізичним особам у швейцарських франках й при погашенні зобов'язань за такими кредитами. Посилаючись на вказаний внутрішній банківський нормативний документ, представник ПАТ «УкрСиббанк» наполягав, що виконання умов вищевказаного договору з надання [PERSON] кредиту (грошових коштів) можливо виключно в національній валюті, а не в валюті, передбаченій договором (швейцарських франках), за обов'язкової попередньої процедури продажу швейцарських франків на МВРУ. Проте самого документу суду надано не було. Зважаючи на те, що текст договору про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 не містить будь-яких згадувань або посилань на Наказ АКІБ «УкрСиббанк» № 1081 від 22 грудня 2005 року та Паспорт кредитування, а документ з підписом [PERSON] , який би свідчив про його обізнаність з існуванням вказаних документів та їх змістом відсутній, та положення вказаних внутрішніх банківських документів суперечать пунктам 1.1, 1.5 вищезазначеного договору про надання споживчого кредиту, тому суд вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» вдався до нечесної підприємницької діяльності і ввів [PERSON] в оману стосовно валюти кредиту та порядку його надання. Також договір про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 всупереч вимогам положення п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту. Додаток № 1 «Графік погашення кредиту» до зазначеного кредитного договору не містить визначених пунктом 1. 3 цього договору даних про суми коштів, що належить сплатити позичальнику (споживачу) у кожному платіжному періоді в погашення основної суми кредиту і процентів за користування кредитом, ні в числовому, ні в процентному виразі, а тому у розумінні закону не є узгодженим графіком платежів позичальника на користь Банку. Крім того, положення договору про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 та додатку № 1 «Графік погашення кредиту» містять двозначності щодо можливості та порядку дострокового повернення кредиту. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та висновком судово-економічної експертизи № 70-09/16 від 15 вересня 2016 року наданим Товариством з обмеженою відповідальністю « Бюро економіко- правових експертиз» м. Києва . Таким чином, [PERSON]також не було надано інформацію щодо таких істотних умов договору як загальна вартість кредиту та порядок його повернення (т.3 а.с.2-147). Враховуючи викладене, суд вважає, що ПАТ «УкрСи з [PERSON], вдався до нечесної підприємницької діяльності, ввівши [PERSON] в оману щодо таких основних характеристик кредиту, як валюта та загальна вартість кредиту, дата та порядок його надання і умови повернення споживачем. Згідно із ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 230 ЦК України договір про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 підлягає визнанню недійсним та достроковому розірванню Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 68 «Про банки та банківську діяльність», банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та положень (стандартів) України. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Пунктом 1.5 Положень про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, передбачено, що організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», та п. 2.1.1 Положень про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п. 5.1 Положень про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Регістри синтетичного та аналітичного обліку операцій - це носії спеціального формату (паперові, машинні) у вигляді відомостей, книг, журналів, машинограм тощо. Суд, оцінивши відповідно до ст. 212 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив, що видача [PERSON] кредитних коштів по договору про надання споживчого кредиту №1106290600 від 24.10.2006 року 100 900 швейцарських франків не підтверджується. Про це свідчать досліджені судом банківські документи, витребуваними від ПАТ «УкрСиббанк», а також висновком судово-економічної експертизи №70-09/16 від 15.09.2016 року наданого ТОВ « Бюро економіко - правових експерти» м. Києва . Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №70-09/16 від 15.09.2016року « в межах наданих на дослідження документів» підтвердити документально видачу кредитних коштів за кредитним договоро № 11062906000 від 24.10.2006 р. у іноземній валюті ( швейцарський франк» не видається за можливе». Документи, які подані до Національного банку України на виконання ст. 69 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, витребувані судом у ПАТ « УкрСиббанк», затверджених Постановою Правління НБУ № 124 від 19 Березня 2003 року, та щоденними оборотними відомостями відділення № 908 АКІБ «УкрСиббанк» в м. Одесі за 24 жовтня 2006 року - 27 жовтня 2006 року; книгою обліку готівки та інших цінностей операційної каси АКІБ «УкрСиббанк» за 2006 рік до суду не надані Таким чином, відсутність відмітки про виконання операції, підписів відповідальних осіб, не зазначення належних реквізитів операції, відсутність документу виписки з рахунку, свідчить за відсутність доказу проведення операції про зарахування валюти на особовий рахунок позичальника. Тому суд, при вирішені питання про суму та валюту отриманого [PERSON] кредиту керується іншими доказами, що містяться у матеріалах справи. Ствердження представника ТАП « УкрСиббанк» про здійснення банківської операції про зарахування іноземної валюти швейцарських франків від 22 грудня 2006 року є необґрунтованим і безпідставним, оскільки не підтверджений жодним документом і здійснений з порушенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.1.1 вказаного вище Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України та п. 5.1. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, а саме: за відсутності первинного документу - меморіального ордеру від 24 жовтня 2006 року про зарахування грошових коштів у сумі 100 900 швейцарських франків на поточний рахунок [PERSON] за [NUMBER], складення якого відповідно до перелічених вище положень законодавства України є обов'язковою умовою для подальшого внесення відповідного запису до банківської виписки. Вказана банківська операція спростовується даними судової- економічної експертизи» визнасити чи відповідають суті та змісту операції банку з видачі коштів за кредитним договором № [NUMBER] від 24жовтня 2006року не видається за можливе». Крім того судом встановлено, що [PERSON] з заявою встановленої Постановою НБУ № 82 від 05 березня 2003 року «Про затвердження Положення про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання» до ПАТ « УкрСиббанк» про продаж іноземної валюти швейцарських франків на МВРУ не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір кредиту на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця (кредитодавця) або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно із ч. 1 та 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Пунктом 8 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ № 337 від 14 серпня 2003 року, встановлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Для зберігання грошей та для здійснення розрахунково-касового обслуговування на ім'я [PERSON] у відділенні № 908 ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк» в м. Одесі 23 жовтня 2006 року відкрито поточні рахунки: №,№ [NUMBER] - у гривні - за договором банківського рахунку № 41/42/43 від 23 жовтня 2006 року та № [NUMBER] у доларах США за договором банківського рахунку № 42/42/43 від 23 жовтня 2006 року ,№ [NUMBER] швейцарських франках - за договором банківського рахунку № 41/42/43 від 23 жовтня 2006 року. Згідно з квитанціями, виданими [PERSON] Банком, в період з 07 листопада 2006 року по 24 листопада 2012 року 2008 року на поточні рахунки [NUMBER] та рахунок № [NUMBER], загалом було внесено грошові кошти у сумі 511 521,52 грн. При цьому, дані бухгалтерського обліку банку , зазначені у документах на внесення готівки позичальником , як погашення забогованності за кредитним договором №11062906000 від 24 жовтня 2006 року , документально та нормативно не підтверджуються відповідно до п.п. 2.1.2. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України , інформація , що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систиматезується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку . Як встановлено судом дані бухгалтерського обліку , вказані у документах на внесення готівки позичальником в погашення заборгованості за кредитним договором, документально не підтверджуються. Судом встановлено, а також підтверджено висновком судової -економічної експертизи експертизи №70-09/16 від 15.09.2016 року ТОВ « Бюро економіко -правових експертиз» м. Києва , що внесенням в погашення заборгованості валюти у швейцарських франках передувала їх купівля у ПАТ « УкрСиббанк». В матеріалах цивільної справи наявні копії заяв про обмін (конвертацію) іноземної валюти або банківських з подальшим перерахуванням отриманих сум на банківський рахунок №№ [NUMBER] Співставленням даних квитанцій щод купівлі валюти та даних щодо її перерахування в погашення кредиту встановлено , що курс валюти до погашення кредиту був вищим за курс перерахування цієї валюти . Позичальником було зайво сплачено 20 488,49 грн. Статтею 22 ЦК України надає визначення тих збитків, на відшкодування яких має право особа, право якої порушено, а саме: якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір збитків, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно зі ст. 4 Законом України «Про оподаткування прибутку»№334/94-ВР до складу валових доходів фінансової установи входять комісії, пені, відсотки по виданих кредитах, курсові різниці, отримані у зв'язку із купівлею-продажем іноземної валюти. Отже, доходами відповідача, які він отримав у зв'язку з порушенням норм права є: - комісія у розмірі 2 218,80 швейцарських франків - курсові різниці,отримані відповідачем внаслідок фіктивного продажу іноземної валюти, у розмірі 20 488,49 грн. Виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору), іпотечного договору. Розглянувши вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов до висновку, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, кредитні кошти [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 24жовтня 2006року ПАТ «УкрСиббанк» у швейцарських франках не були надані. Отже, з огляду на вищевикладене, оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» є необґрунтованими та безпідставними, у задоволенні яких слід відмовити з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення, а позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, які підлягають задоволенню у повному обсяз Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у сумі 16 000 грн., які складаються з витрат, понесених на оплату судово - економічної експертизи згідно рахунку у розмірі 4935,00 грн. та на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Outcome: approved