Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

у травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї витрати на поховання спадкодавця [PERSON] у розмірі 37150 гривень та судові витрати у розмірі 768,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з листопада 1987 року. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є позивачка, як дружина спадкодавця, та відповідачка, як мати спадкодавця. У встановлений законом строк позивачка та відповідачка подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Витрати на поховання були здійснені позивачкою без чиєїсь матеріальної допомоги. Для поховання спадкодавця позивачкою було придбано: труна - 2500 гривень, подушка в труну - 50 гривень, хрест - 450 гривень, табличка на хрест - 50 гривень, покривало - 250 гривень, костюм - 1500 гривень, чоловіча сорочка - 350 гривень, майка - 100 гривень, джемпер - 550 гривень, черевики - 1200 гривень, ремінь 150 гривень. Крім того, після спливу одного року з дня смерті спадкодавця на його могилі позивачкою було встановлено надгробний пам`ятник. На його придбання та спорудження було витрачено 67000 гривень, а саме: пам`ятник 14900 гривень, ваза 800 гривень, тумба (2 штуки) - 3000 гривень, бордюри (9 штук) - 13500 гривень, куля (9 штук) - 315 гривень, стовпчики (9 штук) - 4500 гривень, витрати на спорудження пам`ятника 27150 гривень. За підрахунками позивачки на похорон спадкодавця нею було витрачено 74300 гривень. Позивачка зазначає, що іншим спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] не було витрачено жодних коштів на поховання сина. Позивачка намагалася домовитися про відшкодування частини витрат відповідачкою, однак та відмовилася. Тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про відшкодування половини витрат на поховання спадкодавця [PERSON] з іншого спадкоємця [PERSON] 21 травня 2019 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області у складі судді Тончевої Н.М. було відкрито спрощене провадження у зазначеній цивільній справі (а.с.19-20). У зв`язку із закінченням терміну відрядження як тимчасового переведення до Саратського районного суду Одеської області судді Тончевої Н.М., розпорядженням керівника апарату Саратського районного суд Одеської області від 22.07.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу цивільну справу передано судді Бучацькій А.І. (а.с.59-60). Ухвалою Саратського районного суду від 02 вересня 2019 року було задоволено клопотання позивачки про витребування доказів ( а.с.71). Ухвалою Саратського районного суду від 14 листопада 2019 року за клопотанням позивачки суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.99). Позивачка під час розгляду справи по суті позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилась, позов не визнала з підстав, викладених у відзиві (а.с. 27-31). . Послалась на те, що надана позивачкою накладна від 07.10.2014 року ФОП [PERSON] є неналежним доказом, тому що в ній не зазначено повне найменування підриємця, РНОКПП чи печатки, та серед іншого, в ній зазначено про придбання на поховання кепки. Вважає, що витрати позивачки на встановлення надгробного пам`ятника на загальну суму 67000 гривень не підлягають відшкодуванню в порядку ст.1232 ЦК України, як такі, що не є розумними та не відносяться до процесу поховання. Відповідачка зазначила, що до правовідносин між сторонами застосовується загальний строк позовної давності у три роки, визначений ст.257 ЦК України. [PERSON] помер [INFO] , а тому строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення витрат на поховання спадкодавця є пропущеним. Тому просила застосувати позовну давність щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поховання та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Розгляд справи просила проводити за її відсутності. Вислухавши позивачку, вивчивши відзив відповідачки, дослідивши та оцінивши докази , суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області 27 січня 2015 року, вбачається, що позивачка з 07 листопада 1987 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 січня 1967 року Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). У накладній № 53 від 07 жовтня 2014 року зазначено, що [PERSON] у ПП [PERSON] придбала: костюм - 1500 гривень, чоловіча сорочка - 350 гривень, майка - 100 гривень, джемпер - 550 гривень, черевики - 1200 гривень, ремінь 150 гривень, кашкет - 150 гривень, а всього на загальну суму 4000 гривень (а.с.7). У накладній від 07 жовтня 2014 року вказано, що [PERSON] у ПП [PERSON] було придбано: труна - 2500 гривень, подушка в труну - 50 гривень, хрест - 450 гривень, табличка на хрест - 50 гривень, покривало - 250 гривень, а всього на загальну суму 3300 гривень (а.с.8). Згідно накладної б/н від 03.09.2015 року [PERSON] через ПП [PERSON] придбала пам`ятник гранитний - 14900 гривень, ваза 800 гривень, тумба (2 штуки) - 3000 гривень, бордюри (9 штук) - 13500 гривень, куля (9 штук) - 315 гривень, стовпчики (9 штук) - 4500 гривень, витрати на спорудження пам`ятника - 27150 гривень, а всього на суму 67000 (а.с.13). Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини 13 березня 2015 року нотаріусу подала мати спадкодавця [PERSON] та за її заявою приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Сулаковим І.І. було заведено спадкову справу. 27 березня 2015 року заяву про прийняття спадщини нотаріусу подала дружина спадкодавця [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 77-90). Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є джерелом права. Згідно з частинами 1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В пункті 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Згідно до частини 1 ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. [PERSON] помер [INFO] (а.с.9), витрати на його поховання позивачка понесла 07 жовтня 2014 року (а.с. 7-8). Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після цієї дати, тобто з 08 жовтня 2014 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення витрат на поховання сплив 08 жовтня 2017 року. Позивачка звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного права 14 травня 2019 року, тобто із значним пропуском ( 1 рік 7 місяців 6 днів) встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо існування об`єктивних, істотних, непереборних труднощів, які перешкоджали їй звернутися до суду з позовом до відповідачки у межах строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed