Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом про скасування розпоряджень та договорів оренди, в якому просить визнати незаконними та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №163 від 09.04.2012 року зі змінами, внесеними розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №283 від 02.07.2012 року, розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №468 від 13.11.2012 року, розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №467 від 13.11.2012 року, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] №63-12 від 25.12.2012 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026016, на земельну ділянку площею 3,5030 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0510, договір оренди землі між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] №61-12 від 25.12.2012 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026459, на земельну ділянку площею 10,1419 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0511, договір оренди землі між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] №62-12 від 25.12.2012 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026937, на земельну ділянку площею 5,5604 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0512, договір оренди землі між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] №64-12 від 25.12.2012 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2022815, на земельну ділянку площею 27,6591 га із кадастровим номером 6323987500:02:000:0263, договір оренди землі між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] №60-12 від 25.12.2012 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2025427, на земельну ділянку площею 48,9409 га із кадастровим номером 6323987500:02:000:0262. Зобов'язати [PERSON] повернути у відання держави земельні ділянки 3,5030 га (кадастровий номер 6323988000:02:000:0510), 10,1419 га (кадастровий номер 6323988000:02:000:0511), 5,5604 га (кадастровий номер 6323988000:02:000:0512), 27,6591 га (кадастровий номер 6323987500:02:000:0263). 48,9409 га (кадастровий номер 6323987500:02:000:0262). В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] всупереч вимогам ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» звернувся із заявами до відповідача про відведення в оренду земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Шатівської та Чернігівської сільських рад Лозівського району Харківської області, які не є єдиним масивом, про що свідчить також факт укладення п'ятьох договорів оренди та картографічні матеріали. Крім того, до заяви [PERSON] не подано жодного документу, що підтверджує досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Таким чином, прокурор вважає, що розпорядження [PERSON] РДА суперечать вимогам земельного законодавства щодо порядку набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, оскільки прийняті без врахування вимог ч.ч. 1, 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 123 Земельного кодексу України. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області у судовому засіданні заперечував проти позову. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Харківській області у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить, розглядати справу без їхньої участі. Представник реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Харківської області у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №163 від 09.04.2012 року надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення фермерського господарства [PERSON] площею 23,7 га на території Шатівської сільської ради та 76,6 га на території Чернігівської сільської ради (а.с. 8), розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №283 від 02.07.2012 року внесено зміни до розпорядження №163 від 09.04.2012 року, де земельну ділянку площею 23,7 га змінено на земельні ділянки площами 3,5030 га, 10,1419 га та 5,5604 га, а земельну ділянку 76,6 га на 48,9409 га та 27,6591 га (а.с. 9), розпорядженням голови [PERSON] РДА №468 від 13.11.2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 3,5030 га, 10,1419 га та 5,5604 га для створення фермерського господарства [PERSON] на території Шатівської сільської ради зі зміною угідь з пасовищ на ріллю та передано в оренду строком на 49 років (а.с. 10), розпорядженням голови [PERSON] РДА №467 від 13.11.2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 48,9409 га та 27,6591 га для створення фермерського господарства [PERSON] на території Чернігівської сільської ради та передано в оренду строком на 49 років (а.с. 11). Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав, на виконання вказаних розпоряджень між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено п'ять договорів оренди: №63-12 від 25.12.2012 року на земельну ділянку площею 3,5030 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0510, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026016 (а.с. 15-17), №61-12 від 25.12.2012 року на земельну ділянку площею 10,1419 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0511, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026459 (а.с. 12-14), №62-12 від 25.12.2012 року на земельну ділянку площею 5,5604 га із кадастровим номером 6323988000:02:000:0512, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2026937 (а.с. 18-20), №64-12 від 25.12.2012 року на земельну ділянку площею 27,6591 га із кадастровим номером 6323987500:02:000:0263, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2022815 (а.с. 23-24), №60-12 від 25.12.2012 року на земельну ділянку площею 48,9409 га із кадастровим номером 6323987500:02:000:0262. зареєстрований у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно 06.08.2013 року номер запису 2025427 (а.с. 21-22). Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницькою діяльністю громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. У ст. 7 вказаного Закону визначено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Зокрема ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що громадянам для ведення фермерського господарства Земельні ділянки надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, для з'ясування правомірності прийняття оспорюваних наказів необхідно дати визначення поняттю "єдиний масив". Оскільки термін єдиний земельний масив не розкривається в Законі України «Про фермерське господарство», суд виходить з наступного. В ч. 7 ст. 7.Закону України «Про фермерське господарство» термін «земельні ділянки, які надаються громадянам для ведення фермерського господарства» вжитий у множинному виді, що дає суду підстави зробити висновок, що для ведення фермерського господарства законодавець передбачив можливість виділення не тільки однієї, а й декількох земельних ділянок, які і складають «єдиний масив». Крім того, для більш обґрунтованого визначення зазначеного поняття суд вважає за необхідне, відповідно до ст.8 ЦК України застосувати аналогію закону. Так, аналіз законодавства України та нормативної бази, що складає суть даного питання, зокрема абз.8 пп.а п.1 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03.12.1999 № 1529, ст. 4 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Рекомендацій щодо виділення єдиним масивом земельних ділянок групі власників земельних часток (паїв), затверджені наказом Держкомзему України від 30.12.1999 №130 "Про затвердження рекомендацій щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки", можна зробити висновок про нетотожність понять "єдина земельна ділянка" і "єдиний земельний масив", оскільки останній може становити собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи в групі компактно розташованих полів. Зазначене дає суду зробити обґрунтований висновок про те, що виділення [PERSON] земельних ділянок, які розташовані на території Шатівської сільської ради та Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області правильно розцінено [PERSON] районною державною адміністрацією Харківської області як виділення «єдиного масива», що не суперечить вимогам ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство». Прокурор посилається також на те, що [PERSON] всупереч ч. 7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» до заяви про надання дозволу для виготовлення проектів землеустрою не подано жодного документу, що підтверджує досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Суд зазначає, що до заяв [PERSON] надані відповідні документи, а саме: трудова книжка, яка підтверджує досвід роботи у сільському господарстві, а саме в ТОВ Компанії «БОТіК», підприємницькою діяльністю якого, згідно довідки з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України АБ № 498990, є: вирощування зернових та технічних культур; надання послуг у рослинництві; облаштування ландшафту; посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; інші види оптової торгівлі (а.с. 82). Крім того, був наданий висновок районної професійної комісії з питань створення фермерського господарства про те, що [PERSON] має відповідні знання і досвід роботи в сільському господарстві, може створити і вести фермерське господарство (а.с. 83). Оскільки єдиною підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди землі прокурор вважає вищевикладені порушення при прийнятті оспорюваних розпоряджень щодо яких суд не знайшов підстав для їх скасування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, суд зазначає, що виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги прокурора недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed