Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив скасувати записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис № 32709411 від 06.08.2019 року про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 32686707 від 05.08.2019 року про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 32733318 від 07.08.2019 року про реєстрацію права власності на стояночне місце [ADDRESS] за [PERSON] . Поновити записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис № 22470592 від 18.09.2017 року про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 22472745 від 18.09.2017 року про право власності на стояночне місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після намагання невідомих осіб 13 серпня 2019 року виселити позивача з належної йому квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що право власності на нележну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] переоформлено по Ѕ частці на [PERSON] та [PERSON] на підставі актів приймання-передачі нерухомого майна № 1266, 1267 від 06.08.2019 року та № 1252, 1253 від 05.08.2019 року, виданого ОК «Ріал-К», зареєстрованого приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. Окрім того, стояночне місце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , яке теж належало позивачеві, 07.08.2019 року також зареєстровано за [PERSON] на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, виданого ОК «Ріал-К», зареєстрованого приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. Позивач заявляє про відсутність підстав для передачі ОК «Ріал-К» у власність іншим особам майна, яке належить позивачеві, так як жодних операцій щодо продажу, передання в статутний капітал юридичної особи, чи інших дій спрямованих на відчуження належного позивачеві нерухомого майна останній не вчиняв, а відтак вважає, що реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] та реєстрація права власності на стояночне місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] проведені незаконно та повинні бути скасовані з поновленням попередньої реєстрації права власності на вказану квартиру та стояночне місце за [PERSON] . Ухвалою суду від 06.09.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Також, ухвалою від 09.09.2019 року позивачеві повернуто заяву про забезпечення позову. Після виправлення недоліків, ухвалою суду від 15.10.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.11.2019 року. 19.11.2019 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання перенесено на 23.01.2020 року. 23.01.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання перенесено на 03.03.2020 року. 03.03.2020 року за клопотанням представника [PERSON] , підготовче засідання відкладено на 26.03.2020 року. 26.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання відкладено на 28.04.2020 року. Ухвалою суду від 14.04.2020 року позивачеві повернуто заяву про забезпечення позову. 28.04.2020 року у зв`язку з оголошенням карантину, підготовче засідання відкладено на 25.06.2020 року. 25.06.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23.07.2020 року, також ухвалою суду відмовлено представнику позивача у поновленні строку на подання клопотання про витребування доказів. 23.07.2020 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання відкладено на 06.08.2020 року. Ухвалою суду від 27.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 03.08.2020 року до суду [PERSON] подано позовну заяву в новій редакції до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просив скасувати записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис № 32709411 від 06.08.2019 року про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 32686707 від 05.08.2019 року про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 32733318 від 07.08.2019 року про реєстрацію права власності на стояночне місце [ADDRESS] за [PERSON] . Поновити записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис № 22470592 від 18.09.2017 року про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; запис № 22472745 від 18.09.2017 року про право власності на стояночне місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач в позовній заяві в новій редакції послався на те, що 31 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою про вчинення проти нього кримінального правопорушення, яке полягає у протиправних діях Відповідачів із позбавлення його права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , по вищевказаним фактам було внесено відомості до ЄРДР за №12019160500004752 від 31.08.2029 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 16 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження за № 12019160500004752 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/15203/19 на підставі клопотання СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Землянова А.І. винесено ухвалу, згідно якої накладено арешт на нерухоме майно, а саме - на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] заборонивши будь-яке відчуження вказаного майна. Однак, 04 березня 2020 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1503/19, винесено ухвалу згідно якої арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 року, на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце за адресою: [ADDRESS] скасовано. В подальшому, 06.03.2020 року між [PERSON] , [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений та зареєстрований в реєстрі Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолетою Султаналіївною за № 2207 від 06.07.2020 року. Також, 07.03.2020 року між [PERSON] , [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу стояночного місця 82, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений та зареєстрований в реєстрі Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолетою Султаналіївною за № 2209 від 06.07.2020 року. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] , та [PERSON] не були законними власниками нерухомого майна, а саме вказаної квартири та стояночного місця, то вони і не мали права укладати вищевказані договори купівлі-продажу та відчужувати дане нерухоме майно. При цьому, позивач посилається на те, що зазначений арешт з нерухомого майна 04.03.2020 року було знято на підставі тверджень заявника про закриття кримінального провадження № 12019160500004752, однак постанова про закриття кримінального провадження № 12019160500004752 від 24.02.2020 року, на підставі якої було знято арешт з нерухомого майна, скасована постановою Одеської місцевої прокуратури № 3 від 29.02.2020 року, а наступну постанову про закриття кримінального провадження винесено тільки 10.03.2020 року. До того ж саме клопотання про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження № 12019160500004752 було подано до суду тільки 02.03.2020 року, тобто вже після скасування постанови про закриття кримінального провадження. Ці обставини, на думку позивача, свідчать про те, що арешт зі спірного майна було знято незаконно, та саме з метою продажу квартири та стояночного місця, а продавці [PERSON] , [PERSON] та покупець [PERSON] , діяли у змові та мали на меті унеможливити повернення нерухомого майна у власність [PERSON] . У судовому засідання 06.08.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в новій редакції та залучено до участі у справі у якості відповідача [PERSON] , розгляд справи відкладено на 07.09.2020 року. Ухвалою суду від 06.08.2020 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані за [PERSON] . Ухвалою суду від 11.08.2020 року відмовлено у забезпеченні позову [PERSON] . Ухвалою суду від 28.08.2020 року, у зв`язку із доведеністю позивачем зміни номеру спірної квартири, вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що належить на праві власності [PERSON] . 07.09.2020 року за клопотанням представника [PERSON] , розгляд справи відкладено на 03.11.2020 року. 03.11.2020 року у зв`язку з необхідністю виклику учасників спав, судове засідання відкладено на 18.11.2020 року. 18.11.2020 року судом задоволено клопотання представника позивача, поновлено строк на подачу заяви про витребування доказів, та витребувано докази по справі. Судове засідання відкладено на 20.01.2021 року. 20.01.2021 року судом залучено до участі у справі у якості співвідповідача ТОВ «Тур-Сервіс-Одеса» та прийнято заяву про зміну підстав позову у зв`язку з прийняттям Верховним Судом нової правової позиції щодо витребування майна власником. Витребувано докази по справі. Судове засідання відкладено на 24.03.2021 року. 21.01.2021 року судом вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА», у зв`язку з тим, що не зважаючи на попередній арешт вказаної квартири, остання передана до статутного капіталу зазначеного Товариства з перереєстрацією права власності. 01.03.2021 року у зв`язку з черговою перереєстрацією права власності спірної квартири, судом вжито заходи забезпечення позову, та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). 24.03.2021 року судом до участі у справі у якості співвідповідача залучено [PERSON] та прийнято зміну позовних вимог. Судове засідання відкладено на 27.04.2021 року. 27.04.2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів, розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року судом поновлено позивачеві строк на подання заяви про зміну предмету позову та прийнято заяву про зміну предмету позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тур-Сервіс-Одеса», [PERSON] , за участі третьої особи Державний реєстратор Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальваков Дмитро Гаріальдович, відповідно до якої позивач, після зміни предмета позову, просить скасувати: Рішення державного реєстратора Шевченко Максима Олександровича № 47117821 від 30.05.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (номер записів: 31783180, 31783082, 31783165); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48092413 від 05.08.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Обслуговуючим кооперативом «Ріал-К» (номер запису 32682960); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48121105 від 06.08.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису 32709411); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48096514 від 05.08.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису 32686707); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48120333 від 06.08.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Обслуговуючим кооперативом «Ріал-К» (номер запису 32708705); Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Султаналіївни № 51519427 від 07.03.2020 року на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису: 35846656); Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни № 53456331 від 04.08.2020 року, на підставі якого внесено запис про поділ об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни № 53444313 від 04.08.2020 року про погашення права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в результаті об`єднання об`єктів нерухомого майна; Рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко Катерини Андріївни № 53445226 від 04.08.2020 року про закриття розділу про об`єкт нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко Катерини Андріївни № 53444818 від 04.08.2020 року про об`єднання об`єктів нерухомого майна; Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни № 53456289 від 04.08.2020 року на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису: 37620964); Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни № 55933943 від 24.12.2021 року на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА» (номер запису: 39920230); Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни № 56298091 від 25.01.2021 року на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису: 40254472); Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Султаналіївни № 51519132 від 07.03.2020 року на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (номер запису: 35846354); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48146695 від 08.08.2009 року, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (номер запису 32733318); Рішення державного реєстратора Вальвакова Дмитра Гаріальдовича № 48121514 від 06.08.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Обслуговуючим кооперативом «РІАЛ-К» (номер запису 32709771); Рішення державного реєстратора Шевченко Максима Олександровича № 47117291 від 30.05.2019 року, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (номер запису: 31782519). Також просить, припинити право власності [PERSON] на стояночне місце [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] ); витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] стояночне місце [ADDRESS] ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що заявляючи позовні вимоги стосовно скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та поновлення записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] виходив з того, що станом на звернення до суду із позовом, тобто на 20.08.2019 року діяв Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 04.02.2019 року, де ч. 2 ст. 26 було викладено у такому вигляді: « У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.». Однак, 16.01.2020 року набрала чинності нова редакція статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій зазначено таке: «…У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону…». Тобто законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. У судове засідання 24.06.20211 року учасники справи не з`явилися, викликані. Представник позивача [PERSON] подала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Інші учасники справи будь-яких клопотань чи заяв не подали. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31 липня 2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В., реєстр. № 3664. 01 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач передав [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 6 394 400, 00 грн. (шість мільйонів триста дев`яносто чотири тисячі чотириста гривень 00 коп.), що еквівалентно 800 000 (вісімсот тисяч) доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання [PERSON] свого зобов`язання щодо повернення коштів, 21.07.2017 року між сторонами договору позики укладено договір іпотеки № 835, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. За умовами даного договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 01.06.2013 року [PERSON] надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.7.1 договору іпотеки № 835 від 21.07.2017 року з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбаченого договором позики вони не будуть виконані. 27.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір іпотеки № 850, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., згідно умов якого, в іпотеку передано належне [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2013 року № 3113, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В., стояночне місце № 82, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.7.1 договору іпотеки № 850 від 21.07.2017 року з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбаченого договором позики вони не будуть виконані. 18.09.2017 року [PERSON] на підставі зазначених договорів іпотеки, зареєстрував своє право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису 22470592) та на паркомісце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (номер запису 22472745), в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки № 835 від 21.07.2017 року та договору іпотеки № 850 від 27.07.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Верховний Суд в своїй постанові від 24 січня 2020 року по справі № 910/10987/18, зазначив, що п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Отже, суд дослідивши матеріали справи вважає, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань по договору позики, який забезпечений іпотекою як квартири так і стояночного місця, [PERSON] , на виконання умов договорів іпотеки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, набув права\~власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та на паркомісце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно зареєстрував 18.09.2017 року, номер запису 22470592 та 22472745. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 05.08.2019 року за [PERSON] (номер запису про право власності 326586707), та 06.08.2019 року право власності на 1/2 зазначеної квартири зареєстроване за [PERSON] (номер запису про право власності 32709411) на підставі актів приймання-передачі нерухомого майна № 1266, 1267 від 06.08.2019 року та № 1252, 1253 від 05.08.2019 року, виданого ОК «Ріал-К», зареєстрованого приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване 07.08.2019 року за [PERSON] (номер запису про право власності 32733318) на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна № б/н від 07.08.2019 року, видавник ОК «Ріал-К»/Коломієць Д.І., зареєстрований приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. Отже, як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності на вказане майно за [PERSON] та [PERSON] відбувалась на підставі Акту приймання-передачі № 1266, 1277 від 06.08.2019 року, підписаного між ОК «Ріал-К» та [PERSON] , Акту приймання-передачі № 1252, 1253 від 05.08.2019 року, підписаного між ОК «Ріал-К» та [PERSON] та Акту приймання-передачі № б/н від 07.08.2019 року, підписаного між ОК «Ріал-К» та [PERSON] . У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено, що вищевказані документи є підставою виникнення права власності. Однак, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно п. 50 Постанови Кабінету Міністрів «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, подаються: 1) документ, що посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 1-1) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 2) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом, про передачу майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи. Вищевказане свідчить, що Акт приймання-передачі не є належним та достатнім документом, що підтверджує набуття\~особою права\~власності на майно та не може слугувати підставою виникнення права власності, та його реєстрації, а є тільки доказом передання майна від одного власника до іншого, проте, таке майно повинно передаватись на підставі певних документів, доказів надання яких реєстратору суду не надано, що свідчить про відсутність підстав набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на зазначене майно. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи. Виходячи з вказаних норм закону, суд вважає, що державний реєстратор [PERSON] , який проводив реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] та на стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] був зобов`язаний перевірити достовірність наданих йому документів, та в разі наявності певних сумнівів повідомити про це відповідні органи й відмовити у вчиненні реєстраційної дії. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в статутний капітал ОК «Ріал-К» квартира за адресою: [ADDRESS] передавалась на підставі протоколу загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Ріал-К» № 19 від 02.08.2019 року, згідно якого, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вступили до членів вказаного кооперативу та в якості пайового внеску внесли до статутного капіталу кооперативу квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, підставою належності вказаним особам даної квартири, зазначено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року по справі № 522/7303/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договорів недійсними та зобов`язання вчинити певні дії за яким визнано недійсним Договір купівлі-продажу стояночного місця № 82 загальною площею 18,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (два), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 3113, укладений між [PERSON] і [PERSON] 05 липня 2013р. та повернуто [PERSON] право власності на стояночне місце № [NUMBER] , а також визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Деордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 3664, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] 31 липня 2013р. та повернуто позивачам право власності на вказану квартиру. Проте, зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року по справі № 522/7303/17 не набрало законної сили, оскільки 17.12.2019 року скасоване апеляційною інстанцією, а відтак це рішення не могло стати підставою реєстрації права власності на квартиру за будь-якими особами, оскільки судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, на що вказав Верховний Суд в своїй постанові від 19.06.2019 року № 643/17966/14-ц. Відтак, на переконання суду, зазначене рішення не могло бути підставою передання в статутний капітал юридичної особи певного майна. Отже, суд вважає, що реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] і на стояночне місце [ADDRESS] за [PERSON] є незаконною та підлягає скасуванню. Згідно норм ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки, оформляючи та надаючи для реєстрації права власності не чинні документи, [PERSON] та [PERSON] фактично позбавили позивача права володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, вони порушили право власності позивача. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004р.). У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Крім того, Європейський Суд неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою про вчинення проти нього кримінального правопорушення, яке полягає у протиправних діях із позбавлення його права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , в зв1язку з чим, по вказаним фактам було внесено відомості до ЄРДР за №12019160500004752 від 31.08.2029 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 16 вересня 2019 року в рамках даного кримінального провадження за № 12019160500004752 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/15203/19, за наслідками розгляду клопотання СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, винесено ухвалу згідно якої накладено арешт на нерухоме майно, а саме - на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] заборонивши будь-яке відчуження вказаного майна. Однак, 04 березня 2020 року за наслідками розгляду клопотання адвоката Кулбіцького І.В. про скасування арешту на вищевказане майно, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1503/19, винесено ухвалу згідно якої арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 року, на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце за адресою: [ADDRESS] скасовано. В подальшому, а саме, 06.03.2020 року між [PERSON] , [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений та зареєстрований в реєстрі Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолетою Султаналіївною за № 2207 від 06.07.2020 року. Також, 07.03.2020 року між [PERSON] , [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу стояночного місця 82, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений та зареєстрований в реєстрі Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою Віолетою Султаналіївною за № 2209 від 06.07.2020 року. В подальшому, не зважаючи на наявність арешту вказаного нерухомого мана, 03.08.2020 року юридичним департаментом ОМР на підставі висновку ФОП [PERSON] про можливість поділу квартири за номером б/н від 29.07.2020 року, квартиру за адресою: [ADDRESS] поділено на дві самостійні квартири за номерами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Пізніше, 04.08.2020 року на підставі висновку ПП «Глав Інвест Груп» щодо технічної можливості об`єднання квартири за номерами [ADDRESS] , рішенням приватного нотаріуса ОМНО Косюк О.П. вказані квартири об`єднані в одну за адресою: [ADDRESS] . З наданої суду інформаційної довідки № 220157648 від 13.08.2020 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] , закрито 04.08.2020\~року о 18:09:10, підстава об`єднання об`єктів нерухомого майна; відомості внесено приватним нотаріусом ОМНО Косюк Олена Павлівна; підстава змін об`єкту нерухомого майна технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 29.07.2020 року, видавник: ФОП [PERSON] та висновок щодо технічної можливості поділу квартири, серія та номер б/н, виданий 29.07.2020 року, видавник: ФОП [PERSON] . Крім того, з наданої суду інформаційної довідки № 219378432 від 06.08.2020 року вбачається, що за [PERSON] 04.08.2020\~року о 18:09:10 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2138895351101; відомості внесено приватним нотаріусом ОМНО Косюк Олена Павлівна; підстава для державної реєстрації технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 04.08.2020 року, видавник приватне підприємство «Глав Інвест Груп»; висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна, серія та номер: 234432, виданий 04.08.2020 року, видавник приватне підприємство «Глав Інвест Груп». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що предмет спору по даній справі - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстрація якої закрита 04.08.2020 року, як зареєстрований за [PERSON] об`єкт нерухомого майна, внаслідок об`єднання об`єктів нерухомого майна, а замість неї 04.08.2020 року за [PERSON] зареєстровано об`єкт нерухомого майна - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка і є фактичним предметом даного спору. Також, з наданої суду інформації вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] , не зважаючи на наявність вжитого судом арешту арешту, зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА» (код ЄДРПОУ 42884248, адреса: 65033, Одеська обл., місто Одеса, вул. Райдужна, будинок 32, квартира 4) у зв`язку з посвідченням приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Дімітровою Т.А. акту приймання-передачі нерухомого майна від 23.11.2020 року за № 2931, 2932, підписаним між [PERSON] та ТОВ «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА». Крім того, з наданої суду інформації вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] , не зважаючи на наявність вжитих судом арештів майна, перереєстроване за [PERSON] , у зв`язку з посвідченням приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Дімітровою Т.А. акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.01.2021 року за № 6, 7. Так відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 368 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та в інших випадках встановлених законом, належить власникові товару. Також, згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тому, виходячи з того, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА» не були законними власниками спірного нерухомого майна а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночного місця [ADDRESS] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає доведеним відсутність у них права укладати будь-які договори по відчуженню спірного майна. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його маральним засадам. Згідно з ч.1-2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути одностороннім та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи з того, що вищевказані договори купівлі-продажу та інші правочини укладалися та посвідчувалися з порушенням норм цивільного законодавства, а саме відбувся продаж або відчуження нерухомого майна, особами (продавцями) які не були законними власниками такого майна, суд доходить висновку про недійсність зазначених правочинів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже виходячи з того, що перереєстрація права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стояночне місце № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , потім [PERSON] , потім ТОВ «Тур-Сервіс-Одеса», а потім [PERSON] відбулася на підставі недійсним, суд вважає відповідну реєстрацію права власності незаконною. В статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій зазначено, що «…У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону…». Тобто вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Таким чином, з метою досягнення мети цивільного судочинства, передбаченої ст. 2 ЦПК України, а саме - ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає за необхідне скасувати відповідні рішення державного реєстратора, на підставі яких внесено записи про право власності на спірне майно. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки [PERSON] , є законним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) та стояночного місця № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відтак він має право на витребування вказаного майна від [PERSON] та [PERSON] , які на даний час зареєстровані як власники відповідно спірної квартири та стояночного місця. Верховний Суд у справі № 761/17142/15-ц, Постановою від 12.02.2020 року, закріпив правову позиції, згідно якої : «…відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесеннні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно….» Відповідний правовий висновок викладений й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, справа № 183/1617/16. З огляду на наведену позицію Верховного Суду, суд вважає, що [PERSON] не є добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS] ), а [PERSON] не є добросовісним набувачем стояночного місця [ADDRESS] , а тому є всі підстави для витребування від них на користь [PERSON] вказаного нерухомого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння». Таким чином, вимоги [PERSON] щодо витребування належного йому майна із власності [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved