Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У липні 2019 року до Харківського районного суду Харківської області від [PERSON] надійшла позовна заява до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та державного реєстратора Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича, в якій позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47137646 від 31 травня 2019 року номер запису про право власності 31801345 від 29 травня 2019 року, прийняте 29 травня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - Комунального підприємства «РегістСервіс» Андрусовичем Олександром Олександровичем про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру, загальною площею 57, 7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», код ЄДРПОУ 23494714. Короткий зміст позовних вимог Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір про іпотечний кредит №04-1/170, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 40 тисяч доларів США під 13% річних на оплату вартості двокімнатної квартири загальною площею 57, 7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а погашення кредиту відбувається за відповідним графіком погашення кредитної заборгованості, доданим до договору. Договорами №1 від 02 червня 2008 року, №2 від 16 березня 2009 року, №3 від 23 квітня 2010 року, укладеними між кредитором та позичальником було змінено кредитну ставку за користування кредитом, їх порядок нарахування та сплати, змінювався графік погашення кредитної заборгованості та загальна вартість споживчого кредиту, відповідальність за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, встановлено обов`язок позивальника надати банку оригінали правовстановлюючих документів на житло. В забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором 27 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №04-2/051, відповідно до якого предметом застави стала двокімнатна квартира, загальною площею 57,7 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлене право вимоги Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК» на підставі укладеного між ними договору про відступлення прав вимоги. У липні 2018 року АТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 24034,79 доларів США (станом на 06.06.2018). Рішення суду від 10.05.2019 у справі №635/4695/18 (набуло законної сили 11.06.2019) позовні вимоги АТ «АЛЬФА-БАНК» про стягнення заборгованості задоволено частково, зокрема, стягнуто з позивальника та поручителя за кредитним договором №04-1/170 від 27.12.2007 заборгованість у сумі 16 615,97 доларів США. Поряд з цим, банк листом від 05.03.2019 на адресу позивача відправив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договором та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким вимагалось сплатити суму у розмірі понад 28 064,54 доларів США. Окрім того, як вказано у рішенні суду від 10.05.2019 у справі №635/4695/18, банк як кредитор надіслав свою вимогу про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором ще в 2015 році, а відтак з моменту отримання даної вимоги Банк отримав право нарахування відсотків за користування кредитними коштами (така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц та від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Позивач дочекавшись рішення суду про стягнення з нього заборгованості, звернувся до Банку із проханням надати реквізити для його виконання, однак на це було надано відповідь, що заставне майно є власністю Банку і у позивача є два варіанти: або укласти договір оренди, або викупити у Банку відповідне майно за оціночною вартістю. Так, рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «РегістСервіс» Андрусовича Олександра Олександровича від 29 травня 2019 року було перестроювано право власності на квартиру, що була предметом іпотеки, з позивача на Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК». Такі дії державного реєстратора позивач вважає протиправними, оскільки на відповідне майно поширювалась дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» (вказане майно було єдиним житлом у власності іпотекодавця, використовувалось останнім в якості єдиного житла, як місце постійного проживання та набуте у власність на рахунок саме іпотечних коштів). Посилаючись на викладене, позивач, просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47137646 від 31 травня 2019 року номер запису про право власності 31801345 від 29 травня 2019 року, прийняте 29 травня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - Комунального підприємства «РегістСервіс» Андрусовичем Олександром Олександровичем про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру, загальною площею 57, 7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», код ЄДРПОУ 23494714. Процесуальні дії у справі 05 липня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа надійшла у провадження судді Шинкарчука Я.А. 08 липня 2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову. На підставі ухвали суду від 09 липня 2019 року позов залишено без руху, окреслено позивачу недоліки, які слід усунути, та надано строк для їх усунення. У відповідності до ухвали від 10 липня 2018 року заява позивача про забезпечення доказів повернута йому в порядку частини дев`ятої статті 153 ЦПК України. 12 липня 2019 року позивачем подано до канцелярії суду клопотання про усунення недоліків на підставі ухвали суду від 09 липня 2019 року, а також заяву про забезпечення позову. На підставі ухвали суду від 15 липня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1842151463251, та встановлення заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1842151463251. 17 липня 2019 року позивачем подано додаткові пояснення до позову на усунення недоліків окреслених ухвалою суду від 09 липня 2019 року. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22 липня 2019 року позивачем подана позовна заява (змінена), яка згідно із ухвалою суду від 13 серпня 2019 року повернена позивачу в порядку положень частини п`ятої статті 49 ЦПК України, підготовче засідання відкладено. Представником позивача ? адвокатом Ашуровою Аліною Рашидівною, яка діє на підставі ордеру виданого у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №1951000009 від 19.11.2019, 23 грудня 2019 року подано суду додаткові докази у даній справі, зокрема, копія рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.05.2019 у справі №635/4695/18, копія довідки про склад сім`ї №2413 від 11.09.2019 та копія клопотання до АТ «АЛЬФА-БАНК». Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року підготовче засідання у даній справі закрито та призначено слухання справи по суті. Від представника відповідача АТ «АЛЬФА-БАНК» ? адвоката Голосної Аліни Володимирівни 15 січня 2020 року надійшло клопотання про зустрічне забезпечення, в задоволення якого ухвалою суду від 20 січня 2020 року відмовлено. 06 квітня 2020 року від представника відповідача АТ «АЛЬФА-БАНК» ? адвоката Голосної А.В. надійшли на електронну пошту суду пояснення, в яких остання приводить посилання на висновки Верховного Суду висловлені у справах №201/344/18 від 15.01.2020 та №760/18364/16-ц від 22.01.2020 щодо питання про можливість застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 18 березня 2021 року від представника позивача ? адвоката Ашурової А.Р. надійшла на електронну пошту суду пояснення, де представник позивача звернула увагу суду на застосування положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній з 16.01.2020, де обов`язковою умовою скасування рішення про державну реєстрацію прав є одночасне вирішення питання про визнання, зміну чи припинення цим рішенням речових прав, у зв`язку з чим представник просить суд одночасно із скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно, визначити в рішенні додатково такий спосіб захисту порушеного права позивача, як припинення права власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на спірне майно. В судове засідання учасники прави не з`явилися. Від представника позивача ? адвоката Ашурової А.Р. в матеріалах справи містяться заяви проводити розгляд даної спарив у її відсутність та відсутність позивача, проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує та позов підтримує в повному обсязі. Ні відповідач (ані АТ «АЛЬФА-БАНК», ані державний реєстратор Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександр Олександрович), ні їх представники в судове засідання повідомлені про час, дату та місце розгляду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позову заяву до суду не надавали. Від представника АТ «АЛЬФА-БАНК» на протязі довгого часу надходили заяви про перенесення розгляду справи, які не були достатньо обґрунтовані, зокрема, як і чергова заява від 17.03.2021 про перенесення розгляду справи. Суд, розглянувши заяву представника відповідача про перенесення розгляду справи приходить до висновку, що зазначені в даній заяві причини перенесення розгляду справи є не поважними, з огляду зокрема на те, що у справі вже були численні перенесення розгляду справи за заявами сторін за різних причин та спричинило тривалий розгляд даної справи судом. Крім того, державний реєстратор Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександр Олександрович за ввесь час перебування справи в суді не подав жодного клопотання/заяви чи відзиву на позов. Про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся у встановлений ЦИПК України порядку за місцезнаходженням органу (комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області ) згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представників, які повідомилися про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом 27 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком (закрите акціонере товариство) та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №04-1/170, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000,00 доларів США, строком до 26.12.2027, зі сплатою проценті за користування коштами ? 13,00 % річних (а.с. 60-70 том 1). У відповідності до пункту 2.5 вказаного Договору, кредит надавався позичальнику для сплати вартості двокімнатної квартири [ADDRESS] , що будується забудовником АТЗТ «Куряжський ДБК» на підставі договору №651-К пайової участі в будівництві житлового будинку від 13.01.2006 та додаткової угоди №1 від 25 грудня 2007 року до договору №651-К від 13 січня 2006 року. В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та [PERSON] грудня 2007 року було укладено іпотечний договір № 04-2/051, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Кусковою Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за №2096, за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань за іпотечним кредитом №04-1/170 від 27.12.2007 позивачем передано банку нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 57,70 кв.м. (а.с. 83-88 том 1). У відповідності до пункту 1.3 вказаного Іпотечного договору, право на набуття у власність вищевказаної квартири в майбутньому підтверджується Договором №651-К про дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 13 січня 2006 року та додатковою угодою №1 від 25.12.2007 до Договору №651-К від 13 січня 2006 року, укладеним із забудовником АТЗТ «Куряжський ДБК». Право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки виникне після закінчення будівництва, здачі в експлуатацію об`єкту нерухомості та реєстрації у відповідному Державному Реєстрі права власності на нерухоме майно. Розділ 5 вказаного Іпотечного договору визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації. Так, за пунктами 5.2 та 5.3 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку. Задоволення вимог Іпотекодержателя за Договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: -відступлення права вимоги за договором №651-К від 13.01.2006 пайової участі в будівництві житлового будинку (інвестиційним, майнові права за яким оформлені в іпотеку за цим Договором); -продажу безпосередньо Іпотекодавцем Предмету іпотеки третій особі на користь Іпотекодержателя; -передачі Іпотекодавцем у власність Іпотекодержателю Предмету іпотеки в рахунок виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання за Договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; -продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; -іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки. Згідно договору №1 про внесення змін до іпотечного договору №04-2/051 від 27.12.2007, посвідченого 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Кусковою Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за №691, внесено зміни до пунктів 1.2 та 1.3 іпотечного договору №04-2/051 від 27.12.2007 у зв`язку із отриманням на Предмет іпотеки свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2008, виданого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради серії [NUMBER] . Інші умови іпотечного договору залишено без змін (а.с. 89-90 том 1). 17 грудня 2012 року у даних правовідносинах відбулась заміна кредитора, а саме, Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) було відступлене право вимоги Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК». 29 травня 2019 року АТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся до державного реєстратора Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,70 кв.м. 31 травня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександр Олександрович виніс рішення, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності за АТ «АЛЬФА-БАНК», індексний номер 47137646. З даною реєстрацією позивач не згоден, оскільки відчуження квартири не можливе через мораторій встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дана квартира є єдиним житлом позивача, загальна площа квартири становить 57,70 кв.м. та вона придбана за кредитні кошти . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Особа, згідно з частиною другою статті 321 ЦК України, може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі ? Закон № 898-IV) іпотека ? це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит ? це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Спірна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57, 7 кв.м., яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «АЛЬФА-БАНК» як забезпечення виконання [PERSON] умов Договору №04-1/170 від 27 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті. Таким чином, у державного реєстратора були підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «АЛЬФА-БАНК». Такий висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ? це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19. Щодо неналежності відповідача державного реєстратора Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича Позивач заявив вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт спірного нерухомого майна до двох відповідачів ? до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» та державного реєстратора Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами пунктів 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України, визначено, що позовна заява вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України у редакції). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову ? обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). З огляду на викладене суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме з АТ «АЛЬФА-БАНК» з приводу порушення ним права власності позивача на спірне майно внаслідок дій АТ «АЛЬФА-БАНК» щодо реєстрації за собою такого права. Крім того, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно не може бути звернена до державного реєстратора, а звертається до особи, яка порушує право власності позивача. Подібного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19. Отже, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт спірного нерухомого майна не можуть бути звернені до державного реєстратора Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Висновки суду за результатами розгляду справи Оцінивши всі приведені сторонами доводи та наявні у справі документи в сукупності, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, враховуючи норми чинного законодавства на час вирішення спору у сфері державної реєстрації, суд приходить до висновку, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення державного реєстратора Андрусович О.О. Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.05.2019, індексний номер 47137646, та припинити право власності за АТ «Альфа-Банк» спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При цьому, оскільки встановлено, що позивач пред`явив позов також до неналежного співвідповідача державного реєстратора Комунального підприємства «РЕГІСТРСЕРВІС» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександра Олександровича, в частині позовних вимог до державного реєстратора про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, слід відмовити. Розподіл судових витрат Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Виходячи із висновків суду приведених вище, з АТ «Альфа-Банк» на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за звернення до суду з відповідним позовом у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial