Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 01 серпня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 1000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 1164,98 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 1434,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 9497,78 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 604,86 грн., всього - 13202 грн. На підставі викладеного, позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 13202 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 28 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що в установленому законом порядку кредитний договір між сторонами не укладався. При отриманні кредиту в АТ КБ "ПриватБанк" відповідач підписала лише анкету-заяву, яка не містить істотних умов кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписувала, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно застосував до неї одночасно два різні види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення - несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про недотримання позивачем положень ст.61 Конституції України. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 27 травня 2019 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив, якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2014 року в загальній сумі 13202 грн. 19 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, якими відповідач підтвердила свої заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву. 19 серпня 2019 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшли пояснення на заперечення, якими позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась з причин, невідомих суду, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 01 серпня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 1000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг\~\~в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем АТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що станом на 15 листопада 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором від 01 серпня 2014 року становить: кредит - в сумі 1164,98 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 1434,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 9497,78 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 604,86 грн., всього - 13202 грн. Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1, ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1, ч.2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відому, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1, ч.2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що в анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами 01 серпня 2014 року, не визначено розмір процентів за користування кредитом та не встановлено відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів та неустойки (в тому числі їх розмір та порядок нарахування), крім розрахунку заборгованості за договором, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг\~\~в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів та витягом з Умов, що надані позивачем, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування), а також містять додаткові положення, в яких зокрема визначено строк дії договору, строк позовної давності щодо вимог банку та інші умови. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (який містить умови чотирьох видів кредитних карт "Універсальна" та не підтверджує за якою із них укладено договір) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах та порядках нарахування, зазначених в цих документах. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин (01 серпня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 грудня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, суд вважає, що надані позивачем витяг з Умов та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд вважає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом, та відповідальність у вигляді неустойки за порушення строків виконання договірних зобов`язань. За таких обставин суд вважає необґрунтованими вимоги позивача АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідача [PERSON] процентів за користування кредитом - в сумі 1434,38 грн., пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 9497,78 грн., штрафу (фіксованої частини) - в сумі 500 грн., штрафу (процентної складової) - в сумі 604,86 грн., через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 01 серпня 2014 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статі 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.1, ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України в Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 (справа № 1-12/2013) зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про надання кредиту і Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки вказані Умови та Правила це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, який фактично сторонами не визначений. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ "ПриватБанк", укладаючи договір з [PERSON] , дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Кредитний договір, укладений 01 серпня 2014 року між сторонами, у вигляді підписаної ними анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним). Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач [PERSON] у добровільному порядку не повернула банку фактично отримані та використані позичальником кошти, тому суд вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 1164,98 грн. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідача [PERSON] процентів за користування кредитом - в сумі 1434,38 грн., пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 9497,78 грн., штрафу (фіксованої частини) - в сумі 500 грн., штрафу (процентної складової) - в сумі 604,86 грн., через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 155,48 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 13202 грн., сума сплаченого судового збору - 1762 грн., сума задоволених позовних вимог - 1164,98 грн.).

Outcome: partial