Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в загальному розмірі 31050 грн. 06 коп. В позові зазначав, що 5 листопада 2013 року в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої його автомобіль марки «Hyundai Getz», р.н. [NUMBER], зазнав ушкоджень і підлягає ремонту та відновленню. Посилаючись на те, що винним у ДТП був визнаний відповідач, тому просив стягнути з нього суму матеріальних збитків в розмірі 21050 грн. 06 коп. та понесені судові витрати. А також просив стягнути відшкодування моральної шкоди, яку оцінив в суму 10000 грн. В судовому засідання позивач позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково. Погодилися на відшкодування шкоди в сумі 1000 грн. - франшизи, яка вішкодуванню страховою компанією не підлягає, а у стягненні інших матеріальних збитків просили відмовити, оскільки вони підлягали стягненню зі страхової компанії - публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" (далі - страхова компанія), у якої була застрахована цивільна відповідальність відповідача. Також зазначали, що стягнення матеріального збитку не підтверджено достатніми доказами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 4 січня 2013 року між страховою компанією та [PERSON] був укладений договір страхування транспортного засобу марки «ГАЗ 32213», р.н. [NUMBER], шляхом оформлення полісу № АЕ/0674791 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За договором ліміт страхової відповідальності за спричинення майнової шкоди на одну особу склав 50000 грн, франшиза - 1000 грн. 5 листопада 2013 року в м. Миколаєві ідбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля «ГАЗ» та автомобіля марки «Hyundai Getz», р.н. [NUMBER], під керуванням громадянина [PERSON] В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2013 року відповідача було визнано виним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Виходячи з того, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, є обґрунтованими. Тому вина відповідача у пошкодженні транспортного засобу позивача та у спричиненні йому матеріального збитку доказуванню не підлягає. До того ж він не заперечував цього факту. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. На підтвердження завданого матеріального збитку позивач представив рахунок від 29 січня 2014 року, складений товариством з обмеженою відповідальністю "Богдан-авто Миколаїв" за наслідком обстеження його автомобіля. Згідно з цим рахунком вартість відновлювального ремонту склала 18560 грн. 06 коп. На його спростування відповідач доказів не представив. Крім того позивач посилався, що він поніс й інші матеріальні витрати, а саме: буксирування авто - 167 грн., паливно-мастильні матеріали - 933 грн., пошта, ксерокс, дзвінки, медичні працівники - 190 грн., юридичні послуги - 600 грн., оцінка авто - 600 грн. Але доказів на підтвердження цих збитків він не представив, тому вимоги по їх стягненню суд задовольнити не може. Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність в страховій компанії "Лафорт", про що зазначено вище. За положеннями статті 22 Закону страхова компанія як страховик повинна відшкодувати матеріальні збитки позивачу, оцінені і встановлені згідно з даним Законом. Однак позивач пред'явив вимоги до страхувальника і не забажав пред'являти вимоги до страхової компанії або ж МТСБУ. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 16 Постанові його Пленуму № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону «Про страхування» від 07 березня 1996 року франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника. Також, згідно з абз. 2 п. 12.1. ст. 12, п. 37.5 ст. 37 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Виходячи з оформленого страхового полісу від 4 січня 2013 року страхова компанія зобов'язана в зв'язку з настанням описаного вище страхового випадку - ДТП за участю застрахованого автомобіль «ГАЗ», виплатити страхове відшкодування потерпілому за лімітом відповідальності в розмірі 50000 грн., без врахування франшиза в сумі 1000 грн.. яка підлягає стягненню із завдавача шкоди. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню збиток, який не підлягає відшкодуванню страховою компанією (франшиза) в сумі 1000 грн. Що ж стосується заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, то слід відзначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що автомобіль позивача внаслідок ДТП отримав пошкодження та потребує ремонту, тому вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер спричиненого збитку, вартість відновлювального ремонту, незручності власника в зв'язку необхідністю його ремонту. Всі ці фактори вказують, що позивачу були завдані моральні страждання та переживання, оскільки йому необхідно докладати додаткових зусиль, щоб відновити сталий та нормальний свій життєвий устрій. Розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд вважає достатнім та співмірним в сумі 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним судові витрати при подані позову до суду, пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи викладене,

Outcome: partial