Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював з 1998 року по 21.11.2013 року в галузі вугільної промисловості. 21.11.2013 року його було звільнено з підприємства за ст..40 КЗпП України за станом здоров'я. У результаті роботи з шкідливими умовами праці він занедужав, у зв'язку з чим і був звільнений з роботи. Відповідно до Акту №12 від 30.10.2013р. розслідування причин хронічного професійного захворювання, позивачу встановлено: хронічний бронхіт 2 ступеня, фаза згасаючого загострення, прикореневій і базальний пневмосклероз, ЛН-1-2 ступеня. Захворювання професійне. Хронічна сенсоневральна туговухість з легким ступенем зниження слуху (2 ступінь) за класифікацією Остапковича В.Є. і Пономарьової Н.І. Захворювання професійне. Рішенням МСЕК №127563 від 19.11.2013р. у нього було встановлено втрата професійної працездатності 55% з переоглядом у 2015 році, де 40% - бронхіт та 15% - туговухість. Вказаним захворюванням, викликаним порушенням вимог законодавства підприємством, йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в наступному. Моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переносить у зв'язку з професійним захворюванням. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю, він втратив 55 % працездатності. Таким чином, професійним захворюванням йому заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінюю в сумі 30 000 (тридцять тисяч), виходячи з перерахованого вище і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за участю його адвоката [PERSON] Представник позивача, [PERSON], яка дії на підставі договору, в судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити. Пояснила, що позивач просить стягнути з відповідача, ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля", заподіяну йому моральну шкоду, в розмірі 30 000грн., внаслідок отриманого професійного захворювання. Представник відповідача - Косенко С.В., діючий на підставі довіреності, позов не визнав. Пояснив, що у ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» створені безпечні умови праці. Згідно п.п.4.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст..23 та 1167 ЦК України» для вирішення подібних спорів суди повинні встановити наявність факту моральної шкоди, який як певний психічний стан особи, згідно ст.ст.59, 145 ЦПК України потребує спеціальних знань та може бути встановлено лише за висновком комплексної судово-медичної, судово-психіатричної та судово-психологічної експертизи, предметом яких є визначення та кваліфікація структури та функцій органів і систем людини та встановлення їх причинного зв'язку з певними діями (бездіяльністю) інших осіб, встановлення психологічних переживань, страждань, їх ступеню тяж есті. Для встановлення факту спричинення моральної шкоди необхідно визначити значимі особистісні втрати позивача, якими власне і обґрунтовується завдання моральних страждань; вивчити індивідуально - психологічне і соціально - психологічне значення цих втрат для позивача (тобто визначити яка саме частина особистості позивача стала об'єктом психологічного травмування); підібрати адекватні методи психологічно-діагностичного дослідження особистості потерпілого. В матеріалах справи відсутні будь-які докази стресу, якого зазнав потерпілий в результаті отриманої травми, чи його наслідки. Стрес та депресія згідно міжнародної класифікації визначаються як хвороби, тобто можуть бути самостійним діагнозом. Професійні захворювання не є, згідно консультації МСЕК, психотравмуючим фактором. Згідно п. 2 ст. 59 ЦПК України "Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування", а тому висновок МСЕК про встановлення позивачеві стійкої втрати працездатності не може замінити висновок того ж МСЕК про наявність чи відсутність моральної шкоди. До юридичного складу правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди входять моральні страждання робітника, або втрата життєвих зв'язків, або необхідність для робітника докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належним чином доведені. Данні докази суду не надані. На підставі викладеного просив відмовити позивачу в задоволені позову про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000грн. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що 21.11.2013 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.7-8). Даний факт відповідачем в судовому засіданні не оспорювався. За час роботи в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.10.2013р. (а.с.4-5), довідкою до акта огляду МСЕК №439656 від 19.11.2013 року (а.с.3) та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №127563 від 19.11.2013 року (а.с.3). Висновком МСЕК №127563 від 19.11.2013 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності з 19.11.2013 року та 3 група інвалідності пов'язана з профзахворюванням, строком до 19.11.2015 року (а.с.3). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.4-5) та висновками МСЕК від 19.11.2013 року (а.с.3). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 №12 від 30.10.2013р. (а.с.4-5) підтверджується, що [PERSON] за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт 2 ступеня, фаза згасаючого загострення, прикореневій і базальний пневмосклероз, ЛН-1-2 ступеня. Захворювання професійне. Хронічна сенсоневральна туговухість з легким ступенем зниження слуху (2 ступінь) за класифікацією Остапковича В.Є. і Пономарьової Н.І. Причиною професійного захворювання є - тривала робота в умовах впливу несприятливих умов праці (пил, шум); недосконалість технології знепилюючих заходів, неефективність засобів боротьби з пилом, недотримання і невиконання всього комплексу знепилюючих заходів, передбачених проектом комплексного знепилювання шахти і окремих ділянок; не проведення лікувально-оздоровчих, реабілітаційних мір від шкідливого впливу на організм підземних працівників виробничих факторів зовнішнього середовища. [PERSON] піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремнійвмісного, фіброгенної дії, складовою 17,87-20,60 мг/м3, при ГДК пилу - 2-4 мг/м3, рівень шуму на робочому місці становить 85-90дБа (не є постійним), в перебігу 40% робочей зміни. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 19.11.2013 р. Висновком МСЕК від №127563 від 19.11.2013 року встановлено, що внаслідок зазначеного професійного захворювання позивач втратив працездатність на 55% і визнаний інвалідом 3 групи строком до 19.11.2015 року. Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди"(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 25 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми та професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial