Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав позивач також просить передати дитину на утримання та виховання комунального закладу "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» та стягнути з відповідача аліменти на особовий рахунок дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є матір'ю дитини [PERSON], яка з 15 жовтня 2013 року згідно розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації від 10 жовтня 2013 року №337-р «Про влаштування дитини [PERSON] до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини» та заяви матері від 25 вересня 2013 року про тимчасове влаштування дитини терміном до шести місяців у зв'язку із складними матеріально-побутовими умовами, виховується у Комунальному закладі «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу». За період перебування дитини у комунальному закладі мати відвідувала доньку тричі 18.02.2014 року, 06.05.2014 року, 20.08.2014 року та надсилала листа на адресу закладу від 10.12.2014 року в якому цікавилась дівчинкою. Більше ніхто з рідних і близьких дитиною не цікавився, не відвідував, письмових запитів на адресу закладу не надсилав. Крім того, мати зарекомендувала себе з негативної сторони: не адаптована до суспільного життя, уникає будь-якого контакту з оточуючими, проживає разом з братом та дядьком, не заміжня, майже не виходить з будинку, умови проживання в будинку незадовільні, з дитиною не проживає, не спілкується, не займається її утриманням та вихованням. 04 червня 2015 року комісією з питань захисту прав дитини при Бобринецькій РДА було прийнято рішення №25 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Внаслідок того, що мати не виконує своїх батьківських обов'язків належним чином, а саме за час перебування дитини у закладі охорони здоров'я належних умов для повернення дитини в сім'ю не створила, не відвідувала доньку, не піклувалася про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, створилися умови, які шкодять інтересам дитини, що у відповідності до ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні позов органу опіки та піклування Бобринецької районної державної адміністрації не підтримав, оскільки відповідач проходила лікування та інвалідність, встановлену психіатричною МСЕК та періодично відвідувала дитину та бажає її виховувати. Представник третьої особи на стороні позивача Комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Проти заявлених вимог не заперечив (а.с.28,33,41,57). Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі пояснивши, що є інвалідом третьої групи та не відвідувала доньку в комунальному закладі, оскільки перебувала на лікуванні. Належні умови для проживання в будинку не може створити, оскільки їй забороняє її брат, з яким проживають разом та перебувають у неприязних відносинах. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відомості про батька [PERSON] до актового запису про народження дитини записані за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією актового запису про народження [PERSON] №8 від 09 жовтня 2013 року (а.с.54,55) та копією довідки Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №2 від 09 жовтня 2013 року (а.с.6). Після народження дитини відповідач подала заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини від 25 вересня 2013 року відповідно до якої у зв'язку з матеріально-побутовими умовами просила прийняти дитину [PERSON], [INFO] в будинок дитини на строк до 6 місяців (а.с.8). Відповідно до розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області від 10 жовтня 2013 року №337-р «Про влаштування дитини [PERSON] до комунального закладу «Кіровоградський обласний будинок дитини», дитина [PERSON] була влаштована до комунального закладу "Кіровоградський обласний будинок дитини", де і перебуває по даний час (а.с.7). Згідно актів про відвідування дитини батьками та рідними, затверджених 07 квітня 2015 року, 03 серпня 2015 року, 14 вересня 2015 року [PERSON], [INFO] виховуються у комунальному закладі «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок нового типу» з 15 жовтня 2013 року та перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у закладі [PERSON] відвідувала доньку 18 лютого 2014 року, 06 травня 2014 року, 20 серпня 2014 року та надсилала 10 грудня 2014 року листа, в якому цікавилась дівчинкою. Протягом поточного 2015 року мати та інші рідні і близькі дівчинкою не цікавились, не відвідували, письмових запитів на адресу закладу не надсилали (а.с.10, 34, 42). Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №625830, виданою 10 березня 2015 року психіатричною МСЕК, [PERSON] при повторному огляді має третю групу інвалідності з 13.02.2015 року, яка встановлена на строк до 1 квітня 2016 року. Дата чергового переогляду березень 2016 року (а.с.60). Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №298, заповненої 10.03.2015 року психіатричною МСЕК [PERSON] потребує протягом року психіатричної допомоги (а.с.61-64). Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач за час перебування дитини у закладі охорони здоров'я, не створила належні умови для повернення дитини в сім'ю, ухиляється від виховання та утримання дитини, представник позивача не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів, оскільки вона відвідувала доньку 18 лютого 2014 року, 06 травня 2014 року, 20 серпня 2014 року та надсилала 10 грудня 2014 року листа, в якому цікавилась дівчинкою. Враховуючи, що [PERSON] являється інвалідом третьої групи, встановленою психіатричною МСЕК, потребує психіатричної допомоги протягом року, а отже не може виконувати батьківські обов'язки з незалежних від неї причин, а тому її ухилення від виховання та батьківського піклування дитини не можна вважати умисним, представником позивача не доведена вина відповідача, свідоме нехтування та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Суд також відмовляє в задоволенні похідної вимоги про зобов'язання передати дитину на утримання та виховання комунального закладу "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу" у зв'язку з відмовою в задоволенні первісної вимоги про позбавлення батьківських прав, а передача дитини повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків. В даному випадку дитина вже знаходиться у вказаному комунальному закладі за заявою відповідача, а тому її передача до зазначеного закладу неможлива, оскільки дитина вже передана. Крім того, виходячи зі змісту п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року ухвалюючи рішення, суд не повинен визначати конкретний заклад при відібранні дитини, у зв'язку з чим вимога не підлягає задоволенню і з цих підстав. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладені обставини справи та те, що [PERSON] виховується у комунальному закладі «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» та перебуває на повному державному забезпеченні та те, що відповідачка є матір'ю дитини, має можливість та зобов'язана її утримувати, але не бере участі в утриманні дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з неї аліментів на утримання малолітньої доньки є обґрунтованою та підлягає задоволенню. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не приймає визнання відповідачем позову щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав та передання дитини, оскільки, як вбачається з пояснень останньої, не відвідувала доньку у зв'язку із проходженням лікування. Крім того, визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки [PERSON] являється інвалідом третьої групи, встановленою психіатричною МСЕК, потребує психіатричної допомоги протягом року, а отже не може виконувати батьківські обов'язки з незалежних від неї причин. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. та рішення, в частині стягнення аліментів допускає до виконання негайно, але у межах платежу за один місяць (ст.367 ЦПК України).

Outcome: partial