Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяв (вх. № 42632 від 25.12.2015 року; вх. № 656 від 12.01.2016 року, а.с. 26, 39), про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування 23/50 частиною житлового приміщення, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Салтикова-Щедріна, 51. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником 23/50 частиною будинку, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Салтикова-Щедріна, 51. Крім позивача у спірній частині будинку зареєстрований відповідач. Факт реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою, порушує права позивача, як власника частини житлового приміщення та позбавляє [PERSON] можливості в повній мірі реалізувати її право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Не заперечує проти винесення заочного рішення, про що надала суду заяву (вх. 42631 від 25.12.2015 року, а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 35, 38, 47, 4857, 58), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 62). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, пояснення свідка, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником 23/50 частиною спірного будинку, що підтверджується договором дарування від 28.08.1973 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-6465 (а.с. 8-9), архівною довідкою № 1847 від 17.03.2015 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10), а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 52034327 від 25.01.2016 року та № 57260528 від 13.04.2016 року (а.с. 49, 60-61). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 41 від 20.10.2015 року, виданої Квартальним комітетом № 2 Кіровського району м. Кіровограда (а.с. 7), а також домової книги для прописки громадян (а.с. 13-14) [PERSON] зареєстрований в 23/50 частини будинку № 51 по вул. Салтикова-Щедріна у м. Кіровограді (а.с. 7). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 17). Відповідно до акта від 22.10.2015 року, складеного [PERSON] в присутності свідків сусідів: [PERSON] та [PERSON], проведено обстеження частини будинку № 51 по вул. Салтикова-Щедріна в м. Кіровограді, в ході якого встановлено, що [PERSON] в даній частині будинку не проживає з травня 2014 року (а.с. 6). Свідки [PERSON] та [PERSON] повністю і беззаперечно засвідчили в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідача в спірній частині будинку більше двох років, а саме: з 2014 року. Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу частині будинку, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірною частиною жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше двох років, що відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування 23/50 частиною житлового приміщення за адресою: м. Кіровоград, вул. Салтикова-Щедріна, 51. А також реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Щодо позовних вимог, предявлених до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області слід зазначити таке. За наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. Зважаючи на те, що зняття з реєстраційного обліку відноситься до компетенції Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, яка є суб'єктом владних повноважень, суд не може зобов'язати Управління вчинити певні дії, що виходить за межі цивільної юрисдикції, а тому відмовляє в задоволенні позову до відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial