Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6102 гривні 42 копійки та понесені судові витрати в сумі 243,60 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач добровільно не в повній мірі сплачує вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 6102 гривні 42 копійки. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги і просили стягнути з відповідача борг за житлово-комунальні послуги за період з 26.01.2012 року по 28.10.2014 року в розмірі 6102 гривні42 копійки та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. При цьому вважали, що ними строк позовної давності не пропущений, оскільки позивач періодично сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги, проте не в повній мірі. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що через скрутне матеріальне становище утворився борг за спожиті житлово-комунальні послуги. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №4976 від 08.12.2003 року [PERSON] та [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992року (у редакції Постанови № 45 від 24.01.2006року) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно довідки № 725 від 13 травня 2015 року, про реєстрацію місця проживання, наданої позивачем, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] кв-лу знаходиться в благоустроєному будинку, який підключений до загальноміських систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення, а всі квартири підключені до будинкових систем. Будинок постійно забезпечений послугою утримання будинків і прибудинкових територій з встановленою відповідно до чинного законодавства структурою. Відповідно до рішення Славутицької міської ради № 169-17-IV від 28.02.03року "Про реорганізацію комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" з наступними змінами та доповненнями щодо створення комунального підприємства "Житлово-комунальний центр", рішення виконавчого комітету міської ради від 27.10.2003року №534 "Про передачу об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича", копії яких долучені до справи, на КП "ЖКЦ", - позивача у справі, покладено функції балансоутримувача житлового фонду, єдиного замовника житлово-комунальних послуг у житловому фонді міста та єдиного розрахункового центру. Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 13.07.2007року №286-14-V "Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у будинках житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Славутича" КП ЖКЦ визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у будинках житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Славутича з 01 вересня 2007 року. На адресу відповідача неодноразово позивачами були направлені повідомлення з вимогою укласти нові договори про забезпечення житлово-комунальними послугами, але жодних реагувань щодо їх укладення до підприємства не надходило, в той же час стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов'язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Відповідач не уклала договір з КП «ЖКЦ» на надання житлово-комунальних послуг, але за наданого розрахунку вбачається, що відповідач наданими житлово - комунальними послугами користувалася. Отже, вона чинила дії, які в односторонньому порядку зобов"язують їх сплачувати за отримані послуги. Таким чином, споживачі своїми вольовими діями здійснювали односторонній правочин, який направлений на споживання житлово-комунальних послуг, якими виконавець послуг - КП «ЖКЦ» - забезпечувало даний багатоквартирний житловий будинок. Стаття 202 Цивільного кодексу України встановила, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Якщо для виникнення, припинення або іншої видозміни цивільних прав і обов'язків достатньо волевиявлення і дій однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, то такий правочин є одностороннім. Частина 5 статті 202 ЦК України вказує, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні правила про зобов'язання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Тобто суд прийшов до висновку, що не зважаючи на те, що між відповідачем та КП «ЖКЦ не було укладено письмового договору, вона здійснювала споживання житлово-комунальних послуг, чим проявляла добровільне волевиявлення. У зв'язку фактичним споживанням житлово-комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникло зобов"язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця цих послуг - КП «ЖКЦ». З наданих розрахунків вбачається, що правовідносини по житлово-комунальним послугам між позивачем і відповідачем виникли на основі одностороннього правочину, визнавались і виконувались відповідачкою, на встановлених законом порядку, умовах і по ціні договорів про забезпечення житлово-комунальними послугами жителів багатоквартирного жилого будинку. Таким чином, у відносинах між сторонами є і всі ознаки двохстороннього правочину - договору, що визначає в тому числі взаємні зобов'язання. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. 02.04.2015 року КП «ЖКЦ» було направлено до Славутицького міського суду Київської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, але 15 квітня 2015 року Славутицький міський суд Київської області виніс ухвалу де відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], заборгованості за житлово-комунальні послуги. У відповідності з ч.3 ст.118 ЦПК України в даному випадку спір може бути розглянутий у позовному провадженні. З розрахунку розміру заборгованості, в графі №13, кожного місяця з 26.01.2012 року відповідачу нараховувались кошти за надані житлово-комунальні послуги. З графи №14 вбачається, що відповідач періодично сплачувала суми грошей, які зараховувались на поточне нарахування, а інша сума зараховувалась в борг. Відповідачкою 28.10.2014 року була внесена сума у розмірі 50,00 гривень при поточному нарахуванні 330,98 гривень. Отже боржник вчинив дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а значить строк позовної давності в даному випадку не пропущений. У доданому до справи розрахунку спостерігається періодичність внесення платежів за житлово-комунальні послуги у різних розмірах, які зараховувались на поточний платіж за спожиті житлово-комунальні послуги, а інші суми зараховувалися на борги, тобто строки позовної давності постійно поновлюються згідно ст.264 ЦК України (перебіг строків позовної давності). Тому у суду немає підстав для застосування до обов'язків відповідача норм, які регулюють строки позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума боргу повинна бути стягнута з відповідача [PERSON] в сумі 6102,42 гривень на користь позивача . Згідно платіжних доручень №157 від 27.03.2015 року та платіжного доручення №618 від 18.05.2015 року, які знаходяться в матеріалах справи, позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 243,60 гривень, отже на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved