Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення 38 279,28 грн. страхового відшкодування та 768,40 грн. витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивував тим, що 02 березня 2018 року о 10.30 год. в смт. Обертин, Тлумацького району, Івано- Франківської області по вул. Центральна, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ГАЗ ТК-G-ПВПЗ, державний номерний знак [NUMBER] виїхав на смугу зустрічного руху внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Ауді А-4», державний номерний знак [NUMBER] , що перебував під керуванню [PERSON] , чим порушив п. 11.3 Правил дорожнього руху України та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як було встановлено працівниками поліції, які прибули на місце дорожньо- транспортної пригоди, транспортний засіб марки ГАЗ ТК-G-ПВПЗ, державний номерний знак [NUMBER] був застрахований ПАТ «Укрпошта» (поліс АМ 0476097 від 04.06.2017 року до 03.04.2018 року) в ПрАТ СК «ВУСО». 13.03.2018 року позивачем було повідомлено про ДТП ПрАТ СК «ВУСО». 21.03.2018 року аварійним комісаром ПрАТ СК «ВУСО» було оглянуто транспортний засіб «Ауді А-4», державний номерний знак [NUMBER] , шляхом складання протоколу огляду транспортного засобу в якому було зазначено про перелік пошкоджень, виявлений під час огляду. Постановою від 26 березня 2018 року Івано-Франківського міського суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова суду вступила в законну силу 06 квітня 2018 року. Лише 15 січня 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснили виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 2 646,05 грн. шляхом перерахування на надані ним банківські реквізити, що підтверджується платіжним дорученням № 913. 12 лютого 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» надіслали позивачу лист за вихідним № 983 з якого вбачається, що розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 2 646,05 грн. має такий вигляд: Ринкова вартість транспортного засобу на ринку - 44 197,90 грн.Технічно справні складники - 41 551,85 грн. 44 197,90 - 41 551,85 = 2 646,05 грн. Однак згідно висновку експерта автотоварознавця [PERSON] станом на 15.02.2019 року вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля марки «Ауді А-4», державний номерний знак [NUMBER] становить 40 925,33 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 2 646,05 грн., що не є сумою, яка підлягала виплаті, враховуючи розрахунки проведені аварійним комісаром ПрАТ СК «ВУСО» та/або експертом автотоварознавцем [PERSON] , тому він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить постановити рішення, яким стягнути з ПрАТ СК «ВУСО» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 38 279,28 грн., та судовий збір в розмірі 768,40 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, у письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив позов задовонити. Проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с.73). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив (а.с.72). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 13.03.2018 року позивачем було повідомлено про ДТП ПрАТ СК «ВУСО» (а.с.21). 21.03.2018 року аварійним комісаром ПрАТ СК «ВУСО» було оглянуто транспортний засіб «Ауді А-4», державний номерний знак [NUMBER] , шляхом складання протоколу огляду транспортного засобу в якому було зазначено про перелік пошкоджень, виявлений під час огляду (а.с.22). Постановою Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2018 року, яка набрала законної сили 06 квітня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.26). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 15 січня 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснили виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 2 646,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 913 (а.с.27). 12 лютого 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» надіслали адвокату позивача у відповідь на його адвокатський запит лист за вихідним № 983 з якого вбачається, що розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 2 646,05 грн. має такий вигляд: Ринкова вартість транспортного засобу на ринку - 44 197,90 грн.Технічно справні складники - 41 551,85 грн. 44 197,90 - 41 551,85 = 2 646,05 грн. (а.с.28). Згідно висновку експерта автотоварознавця [PERSON] вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля марки «Ауді А-4», державний номерний знак [NUMBER] , в цінах станом на час виконання даного дослідження 15.02.2019 року становить 40 925,33 грн. (а.с.29- 40). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Законом України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. Згідно ст. 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року №4 зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що, оскільки вартість матеріального збитку становить 40 925, 33 грн. , вартість страхового відшкодування 2 646, 05 грн. (40 925, 33 грн. - 2 646, 05 грн. = 38 279, 28 грн.), тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 38 279, 28 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року №4, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 01.07.2004 № 1961-IV, ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: approved