Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

11.09.2019 року Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (далі УСЗН) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих сум щомісячної адресної допомоги. Позов мотивовано тим, що [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи. 06.07.2016 року відповідач вперше звернулася до УС3Н із заявою щодо призначення їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяви відповідача та доданих до неї документів, їй та її родині було призначено, нараховано та виплачено грошову допомогу за період з 06.07.2016 року по 05.09.2016 року - 1326,00 грн., з 06.09.2016 року по 05.11.2016 року - 1105,00 грн., з 06.11.2016 року по 05.01.2017 року - 884,00 грн. 29 листопада 2016 року [PERSON] подала заяву про продовження щомісячної адресної допомоги, так як відбулися зміни у складі сім`ї з народженням сина [PERSON] , [INFO] . Допомога була призначена з урахуванням синів в сумі 2210 грн. щомісячно з 01.12.2016 року по 19.01.2018 року, у розмірі 2442,00 грн. з 20.01.2018 року по 15.07.2018 року і з 30.07.2018 року по 29.07.2019 року. 03.04.2019 року при перевірці отримувачів щомісячної адресної допомоги ВПО та членів їх сімей для покриття витрат на проживання було виявлено факт наявності у відповідача [PERSON] житла за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням начальника від 08.04.2019 року [PERSON] припинено виплату з 16.07.2017 року, в зв`язку з чим виникла переплата допомоги за період з 16.07.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47575,61 грн. Оскільки за законом виплата допомоги в такому разі не передбачена, позивач просив суд стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 47575,61 грн, а також відшкодувати витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. 11 вересня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 12 вересня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 18 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, згідно якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка володіє ј частиною квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , але знаючи, що в Розпорядженні КМУ 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Красноармійськ віднесено до даного Переліку і відповідно вона мала повне право не вказувати про факт володіння ј частиною спірної квартири. Далі при заповненні заяви 29.11.2016 року про продовження виплат адресної допомоги відповідачка в своїх діях також керувалась зазначеним розпорядженням КМУ, тому не зазначала факт володіння ј частиною квартири. Крім того, відповідачка разом з чоловіком та дітьми змушена була користуватися іншим орендованим житлом, що підтверджується договорами оренди. Представник позивач Гришай О.В. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи на їх обгрунтування, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволені, підтримав доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК Українипередбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи. 06.07.2016 року відповідач вперше звернулася до УС3Н із заявою щодо призначення їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяви відповідача та доданих до неї документів, їй та її родині було призначено, нараховано та виплачено грошову допомогу за період з 06.07.2016 року по 05.09.2016 року - 1326,00 грн., з 06.09.2016 року по 05.11.2016 року - 1105,00 грн., з 06.11.206 року по 05.01.2017 року - 884,00 грн. 29 листопада 2016 року відповідач [PERSON] подала заяву про продовження щомісячної адресної допомоги, так як відбулися зміни у складі сім`ї з народженням сина [PERSON] , [INFO] . Допомога була призначена з урахуванням синів в сумі 2210 грн. щомісячно з 01.12.2016 року по 19.01.2018 року, у розмірі 2442,00 грн. з 20.01.2018 року по 15.07.2018 року і з 30.07.2018 року по 29.07.2019 року (а.с. 5-51). В заявах [PERSON] вказувала, що у неї чи будь-кого з членів її сім`ї у володінні житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції немає. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) є власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 23.03.2004 року, виданого комунальним підприємством «Управління міського господарства» м. Красноармійськ (а.с. 22-23). За розрахунком УСЗН , відповідачу призначено та виплачено щомісячну адресну допомогу у період з 16.07.2017 року по 31.03.2019 року у розмірі 47575,61 грн. (а.с. 26). Спірним в межах цієї справи є питання правомірності отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з підстав наявності у власності частини квартири. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505 (далі Порядок № 505). Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї). Згідно пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Статтею 1 Закону № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», прийнятого на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до вказаного переліку населених пунктів належить місто Красноармійськ, на території якого знаходиться ј частина квартири, яка належить на праві власності відповідачу. Частина 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014. При цьому, ч. 1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. 14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України Т.О.В. від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" на території України розпочато проведення антитерористичної операції. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року. Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. 02.12.2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Красноармійськ Донецької області включено до вказаного переліку. Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №505, в редакції, що діяла до 03.06.2017 року (надалі Порядок №505), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Дослідивши представлені письмові докази та з урахуванням норм матеріального права, суд дійшов висновку, що оскільки м. Красноармійськ (м. Покровськ) Донецької області було включено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги на підставі п.6 Порядку № 505 від 01.10.2014 р., до 03 червня 2017 року, було законним та обґрунтованим зважаючи на те, що налажна на праві власності 1/4 частина квартири знаходилась в районі проведення антитерористичної операції. Разом з тим, 31 травня 2017 року до п.6 Порядку № 505 були внесені зміни, які набули чинності з 03 червня 2017 року, згідно яких, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї заявника має у власності житлове приміщення\\ частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Як свідчить зміст розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Покровськ Донецької області розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, оскільки це селище повністю контролюється владою України. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись з вимогами УСЗН про стягнення безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги, посилалася на те, що оскільки їй належить лише ј частина квартири, то вона вимушена була разом з чоловіком та синами орендувати житло, на підтвердження чого надала договори оренди та акт про непроживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50-52, 60, 63-64). Однак, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак, суд не може прийняти акт від 28.11.2019 року та договори оренди як належні, допустимі та достатні докази, які би свідчили про те, що відповідач не мала можливості проживати в квартирі, оскільки з актіі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.07.2017 року, 19.01.2018 року, 26.01.2018 року, 02.08.2018 року та 06.02.2019 року вбачається, що факт проживання відповідачки [PERSON] та її синів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджено. Отже, суд дійшов висновку, що наявність у відповідачки [PERSON] на праві власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, позбавило відповідачку права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з часу зміни законодавства, що визначало порядок надання такої соціальної допомоги. При цьому, відповідач діяла недобросовісно і не повідомила УСЗН про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин (п.11 Порядку № 505) Таким чином, з урахуванням норм матеріального права, обставин справи та представлених доказів суд дійшов висновку, що вимоги УСЗН про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в період з 16 липня 2017 року до 31 березня 2019 року в розмірі 47575,61 грн. є законними та обґрунтованими. Дійшовши висновку про задоволення позовних вимог УСЗН, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно отриману соціальну допомогу з 16 липня 2017 року до 31 березня 2019 року в розмірі 47575,61 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved