Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

27 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ДП «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. К.А. Румянцева», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у 2014 році він працював шахтарем на СП "Шахта ім. К.А. Румянцева" ДП «Артемвугілля» та із ним трапився нещасний випадок при вико\-нанні трудових обов'язків (травма пальця та перелом), про що був складений акт по формі Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. В грубе порушення вимог закону його роботодавець відповідач ДП «Артемвугілля», не оплатив йому лікарняні листи непрацездатності: № 621454 з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2014 року; № 660656 з 26 червня 2014 року по 26 червня 2014 року та № 621094 з 27 червня 2014 року по 25 липня 2014 року. Оригінали казаних лікарняних листів на даний час знаходяться в ДП «Артемвугілля», куди позивач їх направив рекомендованим поштовим відправленням у лютому 2017 року, після перереєстрації відповідача у м. Святогірськ Донецької області. На його неодноразові звернення до ДП «Артемвугілля» з приводу оплати лікар\-няних листів, відповідач до теперішнього часу не оплатив їх, та не вжив заходів щодо направлення до Фонду соціального страхування України у Донецькій області відповідної заявки розрахунку для отримання від фонду фінансування їх оплати. Через відсутність у відділенні фонду вказаної заявки розрахунку, не має можливості здійснити фінансування роботодавцю оплати лікарняних позивача. Таким чином, у звязку із вказаним порушеннями відповідачем з 2014 року по даний час вимог діючого законодавства, грубо порушені і продовжують порушуватися права позивача. У звязку із наведеним, просив суд ухвалити рішення яким визнати незаконною бездіяльність ДП «Артемвугілля» щодо невжиття заходів для оплати листків непрацездатності позивача: № 621454 (період непрацездатності з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2014 року); № 660656 (період непрацездатності з 26 червня 2014 року по 26 червня 2014 року), та № 621094 (період непрацездатності з 27 червня 2014 року по 25 липня 2014 року), визнати відповідача ДП «Артемвугілля» винним у неоформленні та неподанні до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області заяви-розрахунку про відшкодування витрат, пов'язаних із виплатами потерпілим унаслідок нещасного випадку на виробництві, згідно із листками непрацездатності відповідача № 621454; № 660656, та № 621094, а також зобовязати відповідача ДП «Артемвугілля» скласти та подати до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області заяву-розрахунок про відшкодування витрат, пов'язаних із виплатами потерпілим унаслідок нещасного випадку на виробництві згідно із листками непрацездатності відповідача № 621454; № 660656, та № 621094. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, засобами електронної пошти подав до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти вирішення справи з ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 29-30). Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник відповідача ДП «Артемвугілля», будучи повідомленим у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом отримання судової повістки (повідомлення про отримання рекомендованих поштових відправлень (а.с. 20,24,28, 32), не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у\~ його відсутності від нього до суду не надходило. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не зявився у судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із актом № 6 від 02 липня 214 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, 26 червня 2014 року о 10 год. 40 хв. працівник ДП «Артемвугілля», СП «Ордена Трудового Червоного Прапору шахта ім. К.А. Румянцева», що розташоване за адресою: Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, буд. 13, - [PERSON], [INFO], при виконанні своїх службових обовязків отримав забійну розтрощену рану ІV пальця правої кисті з частковим пошкодженням сухожилля згинача. Відкритий перелом нігтьової фаланги ІV пальця правої кисті (а.с. 6, 6 з.б.). Згідно із листком непрацездатності № 660656, позивач [PERSON], у звязку із відкритим переламом нігтьової фаланги ІV пальця правої кисті з частковим пошкодженням сухожилля згинача, був звільнений від роботи у період з 26 червня 2014 року по 26 червня 2014 року (а.с. 9, 9 з.б.). Згідно із листком непрацездатності № 621094, позивач [PERSON], у звязку із вказаною травмою, був звільнений від роботи у період з 27 червня 2014 року по 25 липня 2014 року (а.с. 8, 8 з.б.). Згідно із листком непрацездатності №621454, позивач [PERSON], у звязку із вказаною травмою, був звільнений від роботи у період з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2014 року (а.с. 10, 10 з.б.). За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р,\~м. Горлівка\~Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною [PERSON] України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної [PERSON] України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні акт СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» № 6 від 02 липня 214 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який був складений 02 липня 2014 року за місцем розташування підприємства в м. Горлівка Донецької області та листки непрацездатності № 660656, № 621094, №621454, видані медичними закладами м. Горлівка Донецької області, які хоч\~ і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних,\~які підтверджують наявність вказаних у позовній заяві обставин. Приймаючи\~ до уваги вказані докази, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, а отже, у тому становищі, в якому опинився\~позивач, він був позбавлений можливості отримати офіційні документи щодо отриманої травми та тимчасової втрати працездатності, а тому звертаючись до суду, надав усі можливі докази, які міг\~ надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться\~ у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».\~\~ Суд зазначає також, що акт СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» № 6 від 02 липня 214 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та листки непрацездатності № 660656, № 621094, №621454, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми для того щоб дійти висновку, що дійсно 26 червня 2014 року позивач при виконанні своїх службових обовязків отримав виробничу травму, у звязку із чим втратив працездатність на період з 26 червня 2014 року по 04 серпня 2014 року. Відповідно до листа Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 460-М-08 від 04 липня 2016 року, позивачеві [PERSON] було повідомлено, що представники ДП «Артемвугілля», з необхідним пакетом документів щодо відшкодування позивачеві допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, до відділення виконавчої дирекції Фонду в Центрально-Міському районі м. Горлівка не звертались (а.с. 7, 7 з.б.). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами\~ст. 46 Конституції України,\~громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 253 Кодексу законів про працю України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 2 Закону України № 2240-14 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі Закон) в редакції, яка була чинна на момент виниклих правовідносин, застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною [PERSON] України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Страхувальником, відповідно до цього Закону є роботодавець - для осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону , та особи, зазначені у частинах другій та третій статті 6 цього Закону , а Страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності . Згідно із ч. 5 вказаної статті, страховим випадком є подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи або членів її сім'ї на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг за цим Законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 вказаного Закону, застраховані особи мають право отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону, страховик зобов'язаний , забезпечувати фінансування матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону. Статтею 36 Закону,\~законодавець чітко визначив перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з'являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності. Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Особа позивача та обставини його тимчасової непрацездатності не підпадають під перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, а отже [PERSON] має право на виплату йому допомоги по тимчасовій непрацездатності передбаченої ЗУ № 2240-14 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». За приписами ч. 1 ст. 21 Закону, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Згідно із ч. 2 ст. 29 Закону, застраховані особи зобов'язані надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону , та своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови надання матеріального забезпечення та соціальних послуг (зміни стану непрацездатності, складу сім'ї, звільнення з роботи, виїзд за межі держави тощо) протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Відповідно до п. 1.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982 (далі Порядок), у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право , зокрема допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності . Особам, які в установленому законом порядку добровільно застрахувалися від нещасного випадку (далі - добровільно застраховані особи), у разі настання страхового випадку страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду. Кошти для здійснення страхувальником виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю потерпілого, доплати до середнього заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я, при тимчасовому переведенні його на легшу роботу, а також на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги виділяються Фондом на підставі заяви-розрахунку за формою згідно з додатком. Заява-розрахунок складається страхувальником у двох примірниках, один з яких зберігається у страхувальника, а другий - в робочому органі виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням страхувальника. Пунктом 2.1 Пункту 2 вказаного Порядку встановлено, що підставою для оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та надання допомоги, пов'язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, є виданий в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 N 455 ( z1005-01 ), зареєстрованою в Мін'юсті 04.12.2001 за N 1005/6196, листок непрацездатності та наявність акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 або акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1232 ( 1232-2011-п ) «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - постанова КМУ № 1232). Згідно із п. 2.7 Пункту 2 Порядку, для здійснення страхувальником виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю потерпілого страхувальник разом із заявою-розрахунком до робочого органу виконавчої дирекції Фонду подає: 1) копія листка непрацездатності (завірена страхувальником або працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу); 2) акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 ( 1112-2004-п ) (якщо стався нещасний випадок); 3) акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася), за формою Н-5 ( 1112-2004-п ) (якщо такий складався); 4) акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 ( 1112-2004-п ) (якщо таке встановлено); 5) довідка про середню заробітну плату (доход), згідно з додатком 2 до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1266 ( 1266-2001-п ) (далі - довідка про середню заробітну плату (доход)); 6) витяг з табеля обліку робочого часу потерпілого, завірений страхувальником. Судовим розглядом встановлено, що 26 червня 2014 року позивач працюючи у відповідача ДП «Артемвугілля», СП «Ордена Трудового Червоного Прапору шахта ім. К.А. Румянцева», при виконанні своїх службових обовязків отримав забійну розтрощену рану ІV пальця правої кисті з частковим пошкодженням сухожилля згинача. Відкритий перелом нігтьової фаланги ІV пальця правої кисті. З приводу цього роботодавцем був складений акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1. У звязку із отриманою травмою, [PERSON] тимчасово втратив працездатність, та йому були видані листки непрацездатності. З метою отримання оплати тимчасової непрацездатності, листки непрацездатності позивачем були надіслані на адресу роботодавця ДП «Артемвугілля», яке перемістилось в м. Святогірськ Донецької області. Втім, до теперішнього часу оплату тимчасової непрацездатності відповідачем позивачеві не проведено, заява-розрахунок із відповідним пакетом документів до страхувальника роботодавцем не подана. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на\~\~виплату йому допомоги по тимчасовій непрацездатності передбаченої ЗУ № 2240-14 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» згідно із листками непрацездатності Серія АГЛ № 660656; Серія АГЛ № 621094; Серія АГЛ № 621454, а відповідач ДП «Артемвугілля» СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» безпідставно, необґрунтовано і всупереч закону не здійснив йому виплаті матеріального забезпечення, та не подав страхувальнику заяву-розрахунок для виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, тому позовні вимоги [PERSON] до ДП «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів для оплати періоду тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності: Серія АГЛ № 660656 у період з 26 червня 2014 року по 26 червня 2014 року; Серія АГЛ № 621094 у період з 27 червня 2014 року по 25 липня 2014 року, Серія АГЛ № 621454 у період з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2014 року, та зобовязання відповідача оформити і подати заяву-розрахунок до фонду соціального страхування України у Донецькій області з метою виділення коштів\~для здійснення виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю\~[PERSON] за листками непрацездатності: Серія АГЛ № 660656 у період з 26 червня 2014 року по 26 червня 2014 року; Серія АГЛ № 621094 у період з 27 червня 2014 року по 25 липня 2014 року, та Серія АГЛ № 621454 у період з 26 липня 2014 року по 04 серпня 2014 року підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання відповідача винним у неоформленні та неподанні до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області заяви-розрахунку про відшкодування витрат, пов'язаних із виплатами потерпілим унаслідок нещасного випадку на виробництві, суд виходить з того, що такий спосіб захисту не передбачений чинним цивільним законодавством. Крім того, суд, на виконання вимог статті 5 ЦПК України не може визначити позовну вимогу про визнання відповідача винним у неоформленні та неподанні до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області заяви-розрахунку як ефективний спосіб захисту порушеного права виходячи з таких міркувань. Так, встановлення винуватості (невинуватості) відповідача у неоформленні та неподанні до фонду соціального страхування заяви-розрахунку за своєю природою, не є позовною вимогою, а лише тією обставиною яка підлягає доказуванню у судовому засіданні, та від встановлення (невстановлення) якої залежить вирішення інших позовних вимог по суті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що особи які б понесли судові витрати по справі відсутні, судовий збір по даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial