Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був її батько, [PERSON] . Крім неї на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали : дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і вона, позивачка. [INFO] [PERSON] помер, про що 15 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 99. Зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого є вона та відповідачі, які на спадщину не претендують, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Вказує, що прийняла спадщину після смерті батька, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на будинковолодіння зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті. Просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з"явилися, і в свою чергу також подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] в с. Велика Кам"янка, Коломийського району Івано-Франківської області помер [PERSON] , про що 15 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 99 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.32). За життя померлий проживав у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який належав до типу колгоспного двору, головою якого він був. На що вказує видане йому 03 липня 1989 року свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 125 від 14 червня 1989 року (а.с. 6). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 66675 від 08 липня 2020 року зазначений будинок зареєстрований в Коломийському МБТІ за реєстровим № 149 (а.с. 7). Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : [PERSON] , голова колгоспного двору, дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою старости Великокам"янського старостинського округу П"ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району № 40/15-08/08 від 20 січня 2020 року (а.с.30). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору з двома дітьми, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/4 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, яку позивачка прийняла та вступила в управління спадковим майном. Інші члени колгоспного двору, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , спадщину не прийняли, від частки в майні колгоспного двору відмовилися та не заперечили проти визнання за позивачкою права власності на спірне будинковолодіння. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що право власності на будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] , як головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті. Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] від 16 липня 2020 року загальна площа його складає 78,5 кв.м., житлова - 63,1 кв.м. Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 27 липня 2020 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 207 400, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору і відповідачі погоджуються із позовними вимогами, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved