Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ГО "Спілка автомобілістів автостоянки № 52 Деснянського району м. Києва" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 01.04.2011 року по 02.09.2015 року працював у відповідача на посаді голови громадської організації. У день звільнення 02.09.2015 року йому не було виплачено заробітну плату за серпень 2015 року та за 2 робочих дня вересня 2015 року, а також компенсацію за 34 календарних днів невикористаної відпустки. Він неодноразово звертався до відповідача із вимогою виплатити належні йому кошти і лише 14.09.2015 року йому було виплачено на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 3434, 79 грн. та 312, 26 грн. - заробітна плата за серпень та 2 робочих днів вересня 2015 року з утриманими податками, але компенсацію за невикористану відпустку відповідач відмовився сплачувати. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6395, 40 грн. з урахуванням податків; середній заробіток за весь час затримки виплати при звільненні з 03.09.2015 року по день фактичного розрахунку, а також моральну шкоду у розмірі 5512, 00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник подали заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просили суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати та інших належних сум за період з 03.09.2015 року по 05.10.2015 року у розмірі 6207, 30 грн. та моральну шкоду у розмірі 5512, 00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 01.04.2011 року по 02.09.2015 року працював у Громадській організації "Спілка автомобілістів автостоянки № 52 Деснянського району м. Києва" на посаді голови. 02.09.2015 року, згідно наказу, позивач був звільнений за угодою сторін та отримав у день звільнення трудову книжку. Але у день звільнення позивачу не було виплачено заробітну плату за серпень 2015 року у розмірі 4720, 00 грн. та за 2 робочих дні у вересні 2015 року у розмірі 429, 09 грн., а також компенсацію за 34 календарних дні невикористаної відпустки у розмірі 6395, 40 грн. Лише після неодноразових звернень позивачу 14.09.2015 року на картковий рахунок було перераховано відповідачем 2 суми: 3434, 79 грн. та 323, 26 грн. - заробітна плата за серпень та 2 робочих дні вересня 2015 року з утриманими податками, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 23.09.2015 року. Після звернення до суду з даним позовом відповідачем 05.10.2015 року було перераховано на картковий рахунок позивача компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням утриманих податків у розмірі 5109, 73 грн. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2015 року по 05.10.2015 року у розмірі 6207, 30 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Як встановлено при розгляді справи, 02.09.2015 року позивач [PERSON] був звільнений з посади голови громадської організації і при звільненні з ним не був проведений розрахунок, частину коштів (заробітну плату) йому було виплачено 14.09.2015 року, а компенсацію за невикористану відпустку лише 05.10.2015 року, що підтверджується відповідними письмовими доказами по справі. Як встановлено при розгляді справи, відповідачем не було здійснено своєчасно, у передбачені законом строки, розрахунок з позивачем при його звільненні, хоча Громадська організація мала таку можливість. А тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у цій частині і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6207, 30 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер діянь відповідача, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що позивачу, дійсно, було завдано моральну шкоду, але разом з тим вважає, що розмір завданої шкоди є завищеним і становить 1000, 00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial