Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

04 серпня 2013 року близько 8 години 25 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Москвич-2140» державний реєстраційний номер [NUMBER] по вулиці Паризької Комуни в напрямку вулиці Фрунзе м.Прилуки Чернігівської області, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася при виникненні небезпеки - зміни напрямку руху мопеда «Дельта», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яку об'єктивно спроможний був виявити, перевищивши дозволену швидкість руху та виконуючи маневр обгону попутного транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду), п.14.6 «а» (обгін заборонено на перехресті) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого зіткнувся з мопедом марки «Дельта» державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які мають характер тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких він помер [INFO]. Між отриманими тілесними ушкодженнями та його смертю існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2016 року, який набрав законної сили 18.04.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Посилаючись на ті обставини, що внаслідок даної ДТП позивачам, як дружині та дітям загиблого внаслідок ДТП було заподіяно моральної шкоди, а також у зв'язку зі смертю [PERSON] вони понесли відповідні матеріальні затрати, такі звернулися до суду із відповідною позовною заявою про стягнення із НАСК «Оранта» моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 41292 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] по 6882 грн., з відповідача [PERSON] на користь трьох позивачів 300000 грн. Позивачі неодноразово збільшували свої позовні вимоги та остаточно просили стягнути із: - НАСК «Оранта» на користь [PERSON] 41292 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] та [PERSON] по 6882 грн. моральної шкоди; - із [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду по 100000 грн. кожному; - із [PERSON] на користь [PERSON] 849 грн. 53 коп. за проведення судово-медичної експертизи; - із [PERSON] на користь [PERSON] 27050 грн. за встановлення надгробного пам'ятника; - солідарно з НАСК «Оранта» та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на поминальний обід в сумі 19800 грн.; - із [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] в розмірі 5118 грн.58 коп.; - солідарно з НАСК «Оранта» та [PERSON] витрати за надання правової допомоги на користь [PERSON] в сумі 7200 грн., на користь [PERSON] 7000 грн., на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 3200 грн. В судовому засіданні позивачі та їх представник у повному обсязі підтримали уточнені (збільшені) позовні вимоги та при цьому пояснили, що [PERSON] на протязі всього часу розслідування кримінального провадження не здійснював відшкодування ні моральної , ні матеріальної шкоди, незважаючи на ті обставини, що їх чоловік та батько загинув саме з його вини. Страхова компанія , після того, як вирок відносно [PERSON] набрав законної сили здійснила часткове відшкодування витрат на лікування та встановлення пам'ятника. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди залишені ними по заувагою. Позивачі зазначили, що після смерті [PERSON] і по даний час переживають нервовий стрес та неймовірні душевні страждання у зв'язку з непоправною втратою рідної їм людини, який неможливо описати, а тим паче оцінити той розмір заподіяної їм моральної шкоди. [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі, проте направив до суду письмову заяву, в якій не визнав позовних вимог, вказуючи на відсутність коштів для такого відшкодування та необхідність стягнення їх із страхової компанії, в якій він застрахував свою цивільну відповідальність. Представник страхової компанії до суду не з'явився, але подав відповідні заперечення проти позову з вимогою розглядати справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення та дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1166ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положенням п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», Так, згідно ст.3 даного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, а ст.20 якого передбачає при настанні страхового випадку обов'язок страховика здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст.6 даного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст.985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи (вигодонабувача), якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Як вбачається із матеріалів справи, шкода була заподіяна внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а відповідно до правил ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В судовому засіданні було встановлено, що 04 серпня 2013 року близько 8 години 25 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Москвич-2140» державний реєстраційний номер [NUMBER] по вулиці Паризької Комуни в напрямку вулиці Фрунзе м.Прилуки Чернігівської області, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася при виникненні небезпеки - зміни напрямку руху мопеда «Дельта», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яку об'єктивно спроможний був виявити, перевищивши дозволену швидкість руху та виконуючи маневр обгону попутного транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду), п.14.6 «а» (обгін заборонено на перехресті) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого зіткнувся з мопедом марки «Дельта» державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які мають характер тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких він помер [INFO]. Між отриманими тілесними ушкодженнями та його смертю існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2016 року [PERSON] засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобів на 2 роки. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.04.2016 року вказаний вирок Прилуцького міськрайонного суду залишено без змін. Звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилались на норму ст. 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції від 05.07.2012 року, відповідно до якої страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На момент ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2068024 від 13.12.2012 р., згідно до якого страховик, яким є НАСК «Оранта», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу АЗЛК 2140 номерний знак [NUMBER]. Однак, відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 05.07.2012 року до даних правовідносин слід застосовувати ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року в редакції від 09.01.2012 року. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 09.01.2012 року), моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув. Така правова позиція закріплена в ухвалі Верховного Суду України від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10. Вищевикладене дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачів саме з НАСК «Оранта» . З матеріалів справи вбачається, що померлий [PERSON] дійсно перебував у шлюбі із [PERSON] Обоє вони були пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень,, тобто є пенсіонерами за віком та отримують самостійний дохід у вигляді пенсії, що виключає факт перебування на утриманні померлого [PERSON] його дружини [PERSON]. В силу ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надали суду доказів того, що вона перебувала на утриманні померлого та що він проживаючи разом з нею надавав допомогу, яка була основним джерелом для її існування. Судом беруться до уваги роз'яснення, які викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). Так, суд враховує, що в результаті ДТП загинув [PERSON], який відповідно являвся для позивача [PERSON] чоловіком, а для [PERSON] та [PERSON] батьком, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких близькі родичі зазнали внаслідок смерті [PERSON], невідворотністю даних обставин та тим, що відповідач не відшкодував завдану шкоду. Таким чином, безспірним є той факт, що дружина та діти в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер. Вказані обставини дають суду підстави для стягнення із [PERSON], як винуватця даної ДТП, так і смерті [PERSON], моральної шкоди на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 100000 грн. кожному. Позивачка [PERSON] просить суд стягнути на її користь із [PERSON] 27050 грн. за встановлення надгробного пам'ятника. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне: Наявна в матеріалах справи квитанція про вартість встановлено пам'ятника [PERSON] підтверджує оплату такого позивачкою в розмірі 49400 грн. У своїх запереченнях та доданих документах ПАТ НАСК «Оранта» підтверджує часткову оплату вартості такого на суму 22350 грн. Відшкодування різниці вартості у такому випадку покладається на [PERSON], як винуватця ДТП, а тому вимоги позивача в цій частині є правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується стягнення із відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів витрат на поминальний обід, суд вважає за необхідне вказати наступне: Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України в своїй ухвалі від 29.09.2010 року по справі № 6-35316-св10, де вказано, що понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує страховик. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання (а саме поминальні обіди та роковини), не відносяться до витрат на поховання, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення їх солідарно з обох відповідачів не підлягають до задоволення Визначена [PERSON] сума в розмірі 19800 грн. на поминальний обід підлягає стягненню лише із відповідача [PERSON] Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Витрати за надання правової допомоги [PERSON], які становлять 7200,00 грн. сплачених адвокату [PERSON] включають в себе консультації, складання заяв, скарг, клопотань, участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції. Вказані витрати позивачем були понесені при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. На час розгляду даної кримінальної справи [PERSON] внесений до Єдиного реєстру адвокатів України та має право надавати правову допомогу, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження ордером, а відтак, понесені позивачем витрати по оплаті його послуг підлягають до стягнення із відповідача [PERSON] Що стосується стягнення понесених витрат на оплату правової допомоги [PERSON], в межах кримінального провадження, які сплачені [PERSON] та становлять 7000 грн., що включають в себе консультації, складання заяв, скарг, клопотань, участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції, які позивачем були понесені при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України суд зазначає, що на час розгляду даної кримінальної справи [PERSON] внесена до Єдиного реєстру адвокатів України та має право надавати правову допомогу, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження ордером, а відтак, понесені позивачем витрати по оплаті її послуг підлягають до стягнення із відповідача [PERSON] Крім того, на користь [PERSON] підлягають до відшкодування 5118 грн. 58 коп., понесених у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження відносно [PERSON] по обвинуваченню за ч.2 ст.286 КК України та 849 грн.53 коп. витрат за проведення експертизи в межах кримінального провадження, що загалом становить 12968 грн.11 коп. Вказані витрати підтверджуються документально актами виконаних робіт та квитанціями про оплату таких послуг. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачів понесених судових витрат в межах даної цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу. При зверненні до суду із даним позовом, відповідно до вимог п.2 та п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі були звільнені від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає за необхідне керуватися вимогами ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволено частково - стягнути на їх користь понесені витрати за надання правової допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог - по 711 грн.11 коп. на кожного позивача. Що стосується судового збору, такий підлягає стягненню на користь держави лише із відповідача [PERSON], оскільки позивачі при зверненні до суду із даним позовом були звільнені від сплати такого, а в з задоволенні їх позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта» було відмовлено у повному обсязі. З урахуванням п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн.20 коп.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 грн.). З урахуванням п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених вимог та характер позовних вимог, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1221 грн.38 коп. (670 грн.18 коп. щодо задоволених позовних вимог майнового характеру + 551,20 грн. щодо задоволених позовних вимог немайнового характеру (моральна шкода). На підставі ст.ст.23,1166,1167, 1187,1188, 1192,1194,1201 ЦК України, ст.ст.3,6, 22,23,31,32,33,37,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial