Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», третя особа на стороні відповідача - [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої смертю внаслідок ДТП, в обґрунтування якого вказали, що 11.08.2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВМW 520», реєстраційний номер [NUMBER] вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який у результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих травм помер у лікувальному закладі. [PERSON] являвся рідним братом [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було визнано потерпілими у КП №12017090010003. Інших близьких родичів (батьків, дружини, дітей тощо) у [PERSON] не було. З 2007 року він перебував на обліку у Івано-Франківському психоневрологічному диспансері з діагнозом: розумова відсталість легкого ступеня без порушень у поведінці, склади олігофренічного дефекту, судомний синдром в амнезії. У зв`язку із цим, [PERSON] потребував нагляду, тому постійно проживав із сестрою, [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВМW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , який і кермував ним у день на дорожньо-транспортної пригоди - 11.08.2017 року, була застрахована ПАТ «СК «Країна». Інформація страховика цивільно-правової відповідальності власника легкового автомобіля, «ВМW 520», реєстраційний номер [NUMBER] позивачам стала відома лише 16.01.201 8 року під час ознайомлення із матеріалами досудового розслідування у КП №1201709001000. [PERSON] помер внаслідок ДТП, був пішоходом, а отже подія, що мала місце 1.08.2017 року року, є страховим випадком відповідно до полісу №АК/2316291 від 04.02.2017 року. Заяву на страхове відшкодування було направлено на адресу страховика 24.01.2018 року. На звернення про виплату страхового відшкодування відповідач надав відмову. Вважають таку відмову безпідставною та незаконною, оскільки згідно страхового полісу № АК/2316291 від 04.02.2017 року, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200 тисяч грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія була застрахована, то дане зобов`язання (про відшкодування шкоди) за умовами укладеного між страхувальником (третьою особою) і страховиком (відповідачем) договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. Передчасна та трагічна смерть брата стала справжнім потрясінням та психологічною травмою, чим завдано позивачам моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини. Ніякими одиницями виміру і ніякими грошовими сумами не можливо оцінити величину страждань, спричинених втратою рідної людини, але оскільки повернути їм близьку людину не в силі, тому враховуючи пережитих душевних страждань, які вони зазнали у зв`язку зі смертю свого брата та тяжких вимушених змін у їхньому житті, позивачі оцінюють завдану їм моральну шкоду у розмірі 38 400 грн. Окрім того, позивачами понесено матеріальні витрати на організацію похорону 30.08.2017 року було організовано та оплачено поминальний обід на суму 8990,00грн. 16.09.2017 року на 40-й день після смерті брата також організовано та оплачено поминальний обід на загальну суму 2504, 90 грн. Також замовлено та оплачено у ФОП [PERSON] , послуги із виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника брату, загальною вартістю 152 100 грн. Таким чином, понесені матеріальні витрати на поховання брата та надгробний пам`ятник склали 163594,9 грн. За наведених обставин просили суд визнати подію ДТП, що мала місце 11.08.2017 року страховим випадком відповідно до полісу № АК/2316291 від 04.02.2017 року. Стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 201 994,90грн., з яких - 163594,9грн. в рахунок матеріальних витрат, здійснених на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника померлому брату [PERSON] - 38 400грн., моральної шкоди по 19 200грн. кожному. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (а.с.99-103), в якому зазначив, що відповідно до п.27.3 ст. 27 З ОСЦПВ страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), а позивачі є сестрою та братом загиблого та не перебували на його утриманні, а отже не мають права на відшкодування моральної шкоди. Окрім того, згідно ст.. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» витрати на проведення поминальних обідів не відносяться до витрат на поховання потерпілого та не підлягають відшкодуванню. Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з придбанням та встановленням пам`ятника, представник зазначає, що позивачами не надано підтвердження витрат безпосередньо на поховання та встановлення пам`ятника, а сам факт придбання не є підставою для відшкодування таких витрат. Оскільки встановлення надмогильних пам`ятників повинні реєструватися спеціалізованими комунальними підприємствами, які видають відповідні свідоцтва. Позивачами таких документів суду не подано. В разі надання відповідних документів максимальний розмір страхового відшкодування не може бути більшим 38400грн. Представником позивачів надано до суду відповідь на відзив (а.с.84-85), в якому зазначає, що загиблий [PERSON] постійно проживав з сестрою [PERSON] , а в подальшому і з братом [PERSON] , саме тому позивачів було визнано потерпілими у кримінальному проваджені, отже мають право на відшкодування, завданої їм моральної шкоди, як найближчі родичі померлого, що проживали з ним однією сім`єю. Щодо виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, то з наданих товарних чеків на ім`я позивачів вбачається, що було здійснено продаж та оплачено встановлення пам`ятника на кладовищі на місці, яке відповідає місцю захоронення [PERSON] Також зазначил, що пам`ятник не встановлений на могилі з тих підстав, що не рекомендується його встановлювати не раніше, як через рік після поховання. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.198-200), в якому зазначається, що позивачі згідно п. 27.3 ст. 27 Закону ОСЦПВ не мають права на відшкодування моральної шкоди. Також зазначив, що посилання позивачів на ст. 7 ЦК України є неправомірним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 7 ЦК України звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства у цивільних відносинах не застосовується. Окрім того, право на відшкодування у позивачів виникає лише після фактичного встановлення пам`ятника та надання на підтвердження витягу з книги обліку надмогильних споруд. На даний час позивачами не надано жодного документу, що підтверджує факт спорудження пам`ятника. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без участі представника. Третя особа в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (.с.14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (.с.13). 11.08.2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВМW 520», реєстраційний номер [NUMBER] вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який у результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих травм помер у лікувальному закладі. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2017 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду 11 серпня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017090010003324. Постановою від 26.12.2017 року слідчого - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017090010003324 від 11.08.2017 року закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. (а.с.22-24). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «ВМW 520», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна», що підтверджується відповідним страховим полісом №АК/2316291 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент ДТП. 26.01.2018 року та 30 березня 2018 року позивачі зверталися до ПАТ «СК «Країна» з заявами про страхове відшкодування, однак відповідачем ПАТ «СК «Країна» позивачам повідомлено про відсутність правових підстав для страхового відшкодування по страховому випадку який стався 11.08.2017 року. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Наявність у діях потерпілого грубої необережності згідно з ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності. Частиною 3 ст.1193ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. В порядку ст.1201 Кодексу відшкодуванню підлягають необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, мають, у тому числі, особи, які взяли на себе витрати з поховання. Позивачами у звя`зку із загибеллю брата здійснено витрати на його поховання, а саме: поминальний обід на суму 8990,00грн., на 40-й день поминальний обід на загальну суму 2504,90 грн. У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що в задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання слід відмовити, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. Крім того, [PERSON] та [PERSON] замовлено та оплачено послуги із виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника загальною вартістю 152 100грн. ( а.с.30 т.1, а.с. 15-22 т.2). Однак, згідно з п. 27.4 ст.27 Закону Україну «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить - 3200 гривні. Тобто, станом на день настання страхового випадку вона складала 3200 гривень. Таким чином, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 38 400 грн. (12 х 3200 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку) = 38 400 грн.). Вищевказана сума підлягає виплаті ПАТ «Страхова компанія «Країна» для відшкодування спричиненої позивачам матеріальної шкоди, повязаної з витратами на спорудження надгробного памятника по 19200 грн. 00 коп. кожному. Крім того, позивачі зазначили, що вказаною дорожньо-транспортною пригодою позивачам спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вони втратили брата, передчасна та трагічна смерть брата стала справжнім потрясінням та психологічною травмою, чим завдано позивачам моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини. Ніякими одиницями виміру і ніякими грошовими сумами не можливо оцінити величину страждань, спричинених втратою рідної людини. У зв`язку з переліченими обставинами, у позивачів було порушено їх нормальний, до цього звичний спосіб життя, що в подальшому викликало у них депресивний стан. Згідно з п. 27.3 ст.27 Закону Україну «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивачі по справі є братом та сестрою померлого, а тому відповідно до норм вищезазначеного Закону не мають права на відшкодування моральної шкоди страховиком. Посилання представника позивача на норми ч. 2 ст.1167 ЦК України як підставу відшкодування моральної шкоди не може бути прийнята судом до уваги, оскільки дана норма передбачає відшкодування моральної шкоди особою, яка її завдала, а позивачі вимог до [PERSON] не заявляли. Також слід стягнути з публічного акціонерного товариства«Страхова компанія «Країна» судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в дохід держави за позов майнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial