Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом про стягнення з [PERSON] завданої злочином моральної шкоди в розмірі 1 000 000.00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 січня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddi, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту б) та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати, на 352 км + 940 м вказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, не впорався з керуванням та допустив занос та виїзд за межі проїзної частини на праве по ходу руху узбіччя з подальшим наїздом на стоячого пішохода [PERSON] .Вказує, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди її син - пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Дії [PERSON] органами досудового слідства кваліфіковані за ч 2 ст. 286 КК України, яке виразилось в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Згідно з вироком Рівненського районного суду по справі № 570/591/16-к від 14.03.2016 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач зазначає, що даним кримінальним правопорушенням їй завдано моральної шкоди, яка полягає у непомірних душевних стражданнях, яких зазнали вона, та її рідні у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Злочинними діями завдано непоправної душевної травми, порушено звичайне буденне життя та організація діяльності як людини, створено психічний, моральний та побутовий дискомфорт. Моральна шкода полягає у тому, що з моменту ДТП ось уже майже три роки через пережиту глибоку душевну травму позивач нормально не спить вночі, на очах постійно сльози при кожній згадці про свого сина. Стан здоров`я через пережиту страшну стресову ситуацію, розпач ще більше погіршився. Вказує, що її мало - що цікавить в житті. Вона не може належним чином вести домашнє господарство. Постійно страждаю, перебуваю у стані постійної жахливої пригніченості, подавленості та тривоги, втрачено цікавість до життя. Для позивача єдиний син був людиною особливою, абсолютною радістю, гордістю та надією. Його втрата не лише завдала нам усім непомірно глибокої душевної травми, а й повністю змінила спосіб нашого життя, якщо його можна тепер так назвати. Вона змушена була відмовитись від багатьох набутих важливих соціальних зв`язків. Відповідачем порушено вимоги ст. 3 Конституції України, яка передбачає, що людина, її життя та здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найбільшою в Україні соціальною цінністю. Завдану шкоду оцінює в 1 000 000.00 гривень. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовільнити їх у повному обсязі. Додатково пояснив, що позивач втратила єдиного сина, в звязку з трагедією її моральні страждання залишаться на все життя. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Підтримав письмовий відзив, суду пояснив, що транспортний засіб Volkswagen Caddi, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований, і відшкодовувати шкоду має страховик. Також, вказав, що до винесення вироку відповідач передав кошти потерпілій стороні розмірі 2000 доларів США, а потім ще 49 тисяч гривень. На підтвердження вказаних обставин покликається, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що потерпілі подавали суду заяви про примирення. Крім цього вказав, що сума визначена позивачкою не відповідає вимогам закону. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 січня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Caddi, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту б) та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати, на 352 км + 940 м вказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, не впорався з керуванням та допустив занос та виїзд за межі проїзної частини на праве по ходу руху узбіччя з подальшим наїздом на стоячого пішохода [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , син позивача [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Дії [PERSON] органами досудового слідства кваліфіковані за ч 2 ст. 286 КК України, яке виразилось в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Згідно з вироком Рівненського районного суду по справі № 570/591/16-к від 14.03.2016 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, тяжких душевних переживаннях, тривозі, емоційна напрузі, суд вважає доведеними підстави для відшкодування моральної шкоди. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивач. Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Покликання представника відповідача про те, що цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована про що свідчить долучений до матеріалів справи поліс №АЕ/5252472 від 31.08.2015 року і саме Страховик ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи не може бути підставою про відмову у задоволені позову виходячи з наступного. Відповідно до вимог Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. У матеріалах справи відсутні докази про виплату страхового відшкодування за Страховим полісом №АЕ/5252472 від 31.08.201 потерпілим матері чи дружині в результаті вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, якої загинув пішохід [PERSON] . Таким чином, навіть при виплаті страхового відшкодування, це буде недостатнім в обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач та продовжує зазнавати в результаті втрати єдиного сина. З огляду на це, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 50000.00 грн., саме така сума буде співмірною та справедливою внаслідок заподіяних страждань в результаті втрати єдиного сина. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved