Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. Зазначали, що 20 березня 2013 року між ними та СП ТОВ "Нива Переяславщини" укладено договори оренди землі №№ 19, 116, 88, 20, 45, 162, 47, 109, 171, 172, 168, 91, 103, 10, 11, 5, 6, 89, 52, які були зареєстровані у Реєстраційній службі Яготинського РУЮ. Під час розгляду справи № 382/1035/13-ц, що розглядалась в Яготинському районному суді Київської області їм стало відомо про те, що передані ними у строкове платне користування СП ТОВ «Нива Переяславщини» земельні ділянки, перебувають у строковому платному користуванні ТОВ «Агрофірма Дружба» на підставі договорів оренди землі. Укладені договори оренди землі між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба» не містять кадастрового номера, дані про який з 01 січня 2002 року стали обов'язковими для здійснення державного реєстрації такого договору, так як Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Держкомзему від 02 липня 2003 року, було визначено, що Державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, номер якої збігається з кадастровим номером земельної ділянки і яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК, а отже відсутність кадастрового номеру свідчить про те, що Поземельні книги на належні їм земельні ділянки відкриті не були. Посилаючись на те, що за змістом ст. 640 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договорів оренди землі з ТОВ "Агрофірма "Дружба", договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації, реєстрація договорів оренди між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба» не могла бути проведена, так як у договорах відсутні кадастрові номери земельних ділянок, відповідно до ст. 228 ЦК України правочини, укладені між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба», порушують публічний порядок, так як не містять кадастрових номерів, а отже є нікчемними, у цих правочинах відсутні передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі" невід`ємні частини договорів оренди земельних ділянок, а також деякі інші істотні умови, однак, ураховуючи, що між сторонами існує спір щодо нікчемності укладених між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба» договорів оренди, нікчемний договір є недійсним незалежно від наявності чи відсутності рішення суду, просили встановити нікчемність та визнати недійсними договори оренди землі, укладені між ними і ТОВ "Агрофірма Дружба", зареєстровані в Яготинському районному відділі Київської регіональної філії ДЦ "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи. У судовому засіданні представники позивачів і третьої особи підтримали позовні вимоги. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення представників позивачів, відповідача, третьої особи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 20 березня 2013 року між СП ТОВ "Нива Переяславщини" та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договори оренди землі №№ 19, 116, 88, 20, 45, 162, 47, 109, 171, 172, 168, 91, 103, 10, 11, 5, 6, 89, 52, які були зареєстровані у Реєстраційній службі Яготинського РУЮ (т. 1 а.с. 34-189, т. 2 а.с. 80-95). Однак на час укладенні вказаних договорів належні позивачам земельні ділянки перебували у строковому платному користуванні ТОВ «Агрофірма «Дружба» на підставі договорів оренди, укладених у 2003-2006 роках (т. 1 а.с. 190-248, т. 2 а.с. 1-25), відповідно до п. 8 яких строк дії таких договорів закінчується 31 березня 2020 року. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Звертаючись до суду з позовом про встановлення нікчемності та визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між позивачами і ТОВ «Агрофірма «Дружба», позивачі посилались на те, що реєстрація договорів оренди між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба» не могла бути проведена, так як у договорах відсутні кадастрові номери земельних ділянок, які були обов'язковими на той час для проведення реєстрації таких договорів, тому відповідно до ст. 228 ЦК України правочини, укладені між ними і ТОВ «Агрофірма «Дружба», порушують публічний порядок, так як не містять кадастрового номера як істотної умови такого договору, невід`ємних частини договорів оренди земельних ділянок, а також деякі інші істотні умови. Разом із тим за змістом ст. 215 ЦК України та пп. 5, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Таким чином ЦК України розрізняє два види недійсних правочинів: нікчемні (недійсність яких прямо встановлена законом) та оспорювані (недійсність яких прямо законом не встановлена, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Однак у разі нездійснення державної реєстрації правочину, якщо правочин підлягає такій реєстрації, відповідно до вимог ст. 640 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договорів оренди землі з ТОВ "Агрофірма "Дружба", правочин не є вчиненим. Правочин, який не є вчиненим, не може бути визнаний судом недійсним або нікчемним. За таких обставин відсутність державної реєстрації договору оренди землі між позивачами і ТОВ «Агрофірма «Дружба» може свідчити про неукладенність таких правочинів, а тому суд у своєму рішенні не може встановити нікчемність цих правочинів на підставі ст. 228 ЦК України, а також визнати їх недійсними, у зв'язку з відсутністю в договорах істотних умов таких договорів. Крім того ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договорів оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Дружба», не передбачала наявності у договорі кадастрового номеру земельної ділянки як істотної умови такого договору. Система АС ДЗК у 2006 році, хоча і передбачалась Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Держкомзему від 02 липня 2003 року, однак не діяла, договори оренди земельних ділянок реєструвались без кадастрових номерів, що підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка і проводила реєстрацію частини договорів оренди землі між позивачами і ТОВ «Агрофірма «Дружба» і вказала, що така реєстрація проводилась відповідно чинного на час проведення реєстрації законодавства. Інший реєстратор Саган С.В. про обставин реєстрації договорів не пам`ятає. Також ст. 15 Закону України "Про оренду землі" вказує істотні умови договору оренди землі, а також невід`ємні частини договору оренди землі, якими є, зокрема, план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) тощо. Таким чином, інформація про об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки. Отже, у випадку, коли підписаний сторонами договір оренди землі не містить необхідної інформації про об`єкт оренди або інших істотних умов договір не є укладеним. Положення ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" про те, що відсутність у договорі оренди однієїз істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", є підставою для визнання договору недійсним, не можуть бути застосовані до договору оренди землі, у якому відсутні передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотні умови, так як згідно правил конкуренції нормативних актів у цьому випадку застосуванню підлягають правила ЦК України, який було прийнято пізніше і згідно положень якого договір за відсутності хоча б однієї з істотних умов не є укладеним, а тому не може бути визнаний судом недійсним або нікчемним. Крім того, позивачами не надано доказів того, як саме порушуються їхні права орендодавців, у зв`язку з відсутністю, на їхню думку, в договорах оренди з ТОВ "Агрофірма "Дружба" умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (така обов`язкова згідно ст. 360-7 ЦПК України правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року справа №6-94цс13). Крім того як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наявності передбачених ст. 228 ЦК України підстав нікчемності договорів оренди землі, укладених у 2003-2006 роках між позивачами і ТОВ «Агрофірма «Дружба», позивачами не доведено. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Доводи представника ТОВ «Агрофірма «Дружба» про пропуск позивачами строку позовної давності суд вважає необґрунтованими, так як приймає посилання представників позивачів про те, що про наявність підстав для звернення до суду з позовними вимогами про встановлення нікчемності та визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між позивачами і ТОВ «Агрофірма «Дружба» у 2003-2006 роках, позивачам стало відомо лише у 2013 році.

Outcome: dismissed