Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення і державного акту на право приватної власності на землю, виданих органом місцевого самоврядування та договору дарування земельної ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що рішенням Костопільського районного суду від 23.11.2000р у власність [PERSON] виділено 1/3 частину, а [PERSON] - 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. У спільному користуванні сторін залишено колонку "К" і огорожу №1 з металевої сітки. Внаслідок постійних спорів з приводу порядку користування присадибною земельною ділянкою, на якій знаходиться вказаний житловий будинок, дані спору розглядались в судовому порядку різних інстанцій, проте позов щодо порядку користування земельною ділянкою був залишений без розгляду за заявою [PERSON]. В кінці 2012 року колишня дружина позивача змінивши своє прізвище, подарувала дочці [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, до складу яких увійшла 1/3 частина огорожі №1 та колонка "е", що належали позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом від 02.07.1988р. Вказаний договір 06.06.2013р рішенням Костопільського районного суду визнано частково недійним в частині отримання в дар 1/3 частини огорожі та колонки "е". Рішенням Костопільської міської ради від 26.10.2001 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0535 га на [ADDRESS], а 22.11.2001р було видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ №05750 і цю частину земельної ділянки колишня дружина також подарувала дочці [PERSON] відповідно до договору дарування від 23.11.2009р. Позивач вважає, що дане рішення міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку видані з порушенням норм чинного законодавства, тому просив суд визнати їх недійсними. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що рішення міської ради та державний акт мають бути визнані недійсними оскільки, між співвласниками існує спір з приводу питання щодо порядку користування земельною ділянкою. Також при передачі у власність [PERSON] частини присадибної земельної ділянки не було вирішено питання щодо забезпечення норм санітарних правил та протипожежної безпеки. Вказали, що майно позивача частково перебуває на території земельної ділянки, яка належала [PERSON], а тепер належить [PERSON] Просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Костопільської міської ради в судовому засіданні заперечував проти позову, вказавши на те, що при прийнятті рішення міської ради та видачі державного акту не було ніяких порушень законодавства, тому вони є чинними і не можуть бути визнані недійсними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечувала проти позову у повному обсязі та просила застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, крім того вказала, що позивачем при поданні позовної заяви порушено строки позовної давності, які просила суд застосувати. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до вимог ч. ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Костопільського районного суду від 23.11.2000 року у власність позивача [PERSON] виділено 67/100 будинковолодіння [ADDRESS], а його колишній дружині [PERSON] ([PERSON]) - 33/100. Рішенням Костопільської міської ради народних депутатів Рівненської області №881 від 26.10.2001 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0535 га на [ADDRESS]. 22.11.2001року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії РВ №05750. Як вбачається з договору дарування земельної ділянки від 23.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2792, [PERSON] подарувала земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] площею 0,0535 га доньці [PERSON] Згідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Однак позивач не навів обґрунтованих доказів на підтвердження того, що рішення Костопільської міської ради №881 від 26.10.2001 року (спірне рішення) не відповідає Конституції або законам України. Наведені позивачем обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме, що при прийнятті спірного рішення не було враховано його думку щодо поділу в натурі присадибної ділянки та визначені варіантів поділу відповідно до часток співвласників у будинковолодінні; при проведенні замірів земельної ділянки; при встановленні порядку користування частинами земельної ділянки; при встановленні меж , також те, що не було вирішено питання щодо забезпечення норм санітарних правил і правил протипожежної безпеки - не є підставами для визнання нечинним рішення міської ради та визнання недійсним державного акту на право власності виданого на підставі даного рішення. На думку суду, покликання позивача на норми закону, а саме ст.ст. 103,110,113 ЗК України ( чинного до 01.01.2002 р.), які регулюють питання щодо вирішення земельних спорів та підвідомчість вирішення таких спорів, є безпідставним, оскільки з позовних вимог вбачається, що предметом позову є оскарження рішення міської ради та державного акту, а не вирішення спору щодо порядку користування земельною ділянкою, на які неодноразово вказував позивач та його представник. Відповідно до ст.3 ЦПК України особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим звернутися в суд за захистом свого суб'єктивного права має не кожен громадянин, а лише особа, яка заінтересована в такому захисті. Позивач не надав суду жодних доказів, яким чином порушені його земельні права та законні інтереси при прийняті спірного рішення. В зв'язку з тим, що позивач не надав доказів порушення його прав, то відсутня одна із обов'язкових підстав для задоволення її позову. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов [PERSON] є безпідставний та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed