Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ПрАТ «СГ «ТАС», в якому, з урахуванням уточнень від 01 лютого 2021 року, просить стягнути на свою користь: з [PERSON] моральну шкоду 100000 грн; з ПрАТ «СГ «ТАС» - 900000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 24.07.2018 року відповідач [PERSON] , порушуючи Правила дорожнього руху, скоїв злочин, в результаті якого пасажир [PERSON] , яка є матір`ю позивача, загинула. Вироком Ясногорського районного суду Тульської області Російської Федерації від 27.12.2018 року по кримінальній справі № 1-70/2018 відповідач [PERSON] визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 264 Кримінального кодексу Російської Федерації. Своїми діями відповідач спричинив моральну шкоду позивачу, яка втілилась у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із загибелл. матері. Переживання з приводу того, що сталося, примусили позивача замкнутися в своєму світі. Позивач втратив інтерес до життя: не хочеться бачити нікого з друзів та знайомих, порушилося звичне коло спілкування. Позивач вимушений втрачати багато часу на відвідування лікувальних закладів. Відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача ПАТ «СГ «ТАС». Позивач оцінює моральну шкоду в 1000000 грн. та вважає, що дане відшкодування дозволить хоча б частково компенсувати пережиті моральні страждання. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 28\~січня 2020\~року судом\~доручено уповноваженому\~суду Російської\~Федерації вручити\~судові документи\~та провести\~окремі процесуальні\~дії відносно відповідача [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час виконання судового доручення. 02 липня 2020 року провадження у справі поновлено у зв`язку із надходженням матеріалів з результатами виконання судового доручення. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У відзиві просили відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач своєчасно належним чином не звернувся до них за отриманням страхового відшкодування. Так, позивачем не було дотримано предебаченого законом порядку отримання страховго відшкодування, який встановлений Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не надано підтверджуючих документів на відшкодування моральної шкоди. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. за №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з вироку Ясногорського районного суду Тульської області від 27.12.2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 264 КК РФ. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] будучи особою, яка керує автомобілем, порушив правила дорожнього руху, що стало причиною смерті [PERSON] , 1958 р.н., яка є матір?ю позивача. Цим же вироком з відповідача на користь позивача стягнуто відшкодування моральної шкоди у сумі 70000 рублів (а.с.120-127). Відповідно до апеляційної постанови Тульського обласного суду від 15.04.2019 вирок Ясногорського районного суду Тульської області від 27.12.2018 було змінено в частині зарахування частини строку позбавлення свободи щодо [PERSON] та скасовано рішення про відмову у задоволенні цивільного позову цивільних позивачів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, визнано за потерпілим (циільним позивачем) [PERSON] та [PERSON] право на задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, питання пророзмір відкшодування передано для розгляду в порядку цивільного судочинства. Із зазначеного вбачається, що позовні вимоги цивільного позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди у кримінальній справі відносно [PERSON] , яка розглядалася судами Тульської області, було вирішено. Судом апеляційної інстанції вирок в частині задоволення вимог [PERSON] не скасований та не змінений. Отже, питання щодо стягнення моральної шкоди було вирішено. За приписами статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що на користь позивача з відповідача, за скоєння останнім кримінального правопорушення вже стягнуто моральну шкоду, підстав для задоволення позову немає, оскільки це призведе до подвійної відповідальності відповідача за скоєння одного правопорушення, що суперечить положенням основного закону. Інших доказів, які б давали підстави для стягнення з [PERSON] моральної шкоди, стороною позивача не надано. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПАТ "СГ "ТАС", суд вважає, що позивачем не доведено безпідставності відмови у виплаті страховиком страхового відшкодування, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до страховика у встановленому законом порядку. Отже, оскільки позивачем не дотримано встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підстав для задоволення вимог до ПАТ "СГ "ТАС" немає. Оскільки позов не підлягає задоволенню, а позивач у свою чергу звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed