Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: м. Мелітополь, бул. 30 років Перемоги, 3/71, був доставлений у супроводі опікуна до прийомного покою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, був оглянутий лікарем відділення та направлений на лікування до чоловічого психонаркологічного відділення. [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року був визнаний недієздатним. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року призначена опікуном племінниця хворого - [PERSON]. Остання виписка зі стаціонару 12.09.2016 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих. 03.11.2016 року о 15 годині 15 хвилин [PERSON] було оглянуто лікарем-психіатром відділення, та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, ним був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна [PERSON], у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою. Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви. Законний представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просила госпіталізувати її рідного дядьку у звязку зі змінами психічного стану. Лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заяву та підтвердила той факт, що агресивний стан хворого [PERSON] становить загрозу для оточуючих. В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення - [PERSON], не заперечував відносно його госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року [PERSON] визнаний недієздатним \\а.с.5\\. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року, [PERSON] призначена опікуном хворого [PERSON] \\а.с.4\\. Остання виписка зі стаціонару [PERSON] - 12.09.2016 року. Раніше він неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих. 03.11.2016 року о 15 годині 15 хвилин [PERSON] було оглянуто лікарем-психіатром відділення, та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, ним був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна [PERSON] у чоловіче психонаркологічного відділення \\а.с.7\\. Згідно копії заяви [PERSON] від 03.11.2016 року, яка є племінницею [PERSON], вона просить госпіталізувати [PERSON] у звязку зі змінами психічного стану, які виразились в тому, що хворий перестав спати вночі, був роздратованим, озлобленим, висловлював безглуздості в адресу відвідувачів і співробітників супермаркету, який знаходиться поруч з їх домом. [PERSON] заявляв, що відчуває шум та вібрацію, і у разі неприпинення шумових ефектів, загрожував фізичною розправою по відношенню до людей. На її прохання заспокоїтися реагував агресивно. Погрожував їй у разі виклику бригади медичної допомоги \\а.с.6\\. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку ЛКК від 03 листопада 2016 року встановлено, що хворий [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром. Дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром та вважає за необхідне госпіталізувати хворого [PERSON] для стаціонарного обстеження та лікування \\а.с.3\\. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до\~підпункту (е)\~пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року\~№ 46/119\~визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17). Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved