Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 21 червня 2006 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 4100 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов'язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 11834,71 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 19542,15 грн., всього - 31376,86 грн., з яких рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року стягнуто заборгованість в сумі 20586,68 грн., тобто залишок заборгованості становить 10790,18 грн. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 10790,18 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн., всього - 11829,69 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою суду від 29 січня 2018 року (л/с 33) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 19 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 46), яким вона заперечила проти позову. Так, при вирішенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом позивач заявила про застосування позовної давності. Позовну вимогу про стягнення штрафу вважає необґрунтованою, оскільки штраф за порушення зобов'язань за кредитним договором вже був з неї стягнутий рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року. 04 квітня 2018 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 66-69), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги. Так, позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] повинна сплатити заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2006 року: проценти за користування кредитом - в сумі 10790,18 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн., всього - 11829,69 грн. Крім того, позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності немає. 23 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення (л/с 156), якими вона заперечила проти позову. Так, заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2016 року з неї була стягнена рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року. Після пред'явлення до неї позову з вимогою про дострокове погашення заборгованості вказаний кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку. 03 травня 2018 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на заперечення (л/с 164-165), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги та пояснив, що рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 20586,68 грн. не виконано. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року (л/с 182) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Мазурик О.А. підтримала позов, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2006 року: проценти за користування кредитом, нараховані за період з 21 серпня 2014 року (з часу ухвалення попереднього судового рішення) по 30 листопада 2017 року - в сумі 10790,18 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн., всього - 11829,69 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечила з мотивів, викладених нею у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 21 червня 2006 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 4100 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із заяви позичальника (л/с 14), Умов та правил надання банківських послуг (л/с 15-19), Правил користування платіжною карткою (л/с 19-20), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Універсальна". Відповідач [PERSON] своїм підписом на заяві позичальника засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 187) вбачається, що за кредитним договором від 21 червня 2006 року відповідачу [PERSON] було надано кредитні картки: 21 червня 2006 року - № [NUMBER] строком дії до останнього дня червня місяця 2009 року, 17 січня 2008 року - № [NUMBER] строком дії до останнього дня липня місяця 2015 року. З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 70-73) вбачається, що остання отримувала кредитні кошти, користувалась ними та сплачувала заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п.2 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя картки, які щомісячно підлягають сплаті протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в пам'ятці клієнта, виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Мінімальний обов'язковий платіж являється обов'язковим для держателів платіжних карток, що здійснюють операції по кредитній схемі. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.5.3 Правил користування платіжною карткою - строк та порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з визначеним мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Починаючи з серпня місяця 2012 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла прострочена заборгованість по кредиту та процентам за користування кредитом. 24 червня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив позов до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (л/с 224-229). При зверненні до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" посилався на пункт 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, пункт 5.7 Правил користування платіжною карткою та ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України. Так, відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобов'язань за договором позичальник зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною карткою - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання держателем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. Згідно ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у зв'язку з наявністю у відповідача [PERSON] простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 24 червня 2014 року банк мав право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом, змінивши при цьому строк повернення кредиту. Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року (л/с 6-7, 230-231), ухваленим в цивільній справі № 655/544/14-ц, задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цим судовим рішенням з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором: кредит - 11834,71 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 7295,46 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 956,51 грн., всього - 20586,68 грн. Рішення суду набрало законної сили 15 вересня 2014 року. Суд звертає увагу, що предметом спору в даній цивільній справі є заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2006 року, а в цивільній справі № 655/544/14-ц - заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2006 року. Проте, предметом спору в обох цивільних справах є заборгованість за одним й тим самим кредитним договором, що підтверджується позовною заявою, матеріалами справи та поясненнями сторін. Різниця в датах укладення кредитного договору пов'язана з тим, що в заяві позичальника (л/с 14) датою відкриття рахунку вказано 21 червня 2006 року, а датою підписання заяви позичальником вказано 17 липня 2006 року. З розрахунку заборгованості за договором (л/с 8-13) та довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 178) вбачається, що з врахуванням рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 21 червня 2006 року становить: проценти за користування кредитом, нараховані за період з 21 серпня 2014 року по 30 листопада 2017 року - в сумі 10790,18 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн., всього - 11829,69 грн. Проте, суд не погоджується з таким розрахунком позивача. Так, з довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 187) вбачається, що строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, був визначений як 31 липня 2015 року, відповідно до строку дії кредитної картки № [NUMBER], виданої 17 січня 2008 року відповідачеві [PERSON] Разом з тим, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишалася несплаченою, а також сплати нарахованих процентів за користування кредитом та неустойки за порушення умов договору, звернувшись 24 червня 2014 року до суду з позовом про стягнення цих коштів з боржника у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, з чим погодився Горностаївський районний суд Херсонської області, який 21 серпня 2014 року повністю задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк". Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року в цивільній справі № 202/4494/16-ц. За таких обставин суд приходить до висновку, що 24 червня 2014 року, коли ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення кредитної заборгованості, настав строк виконання кредитного договору від 21 червня 2006 року в повному обсязі. Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 серпня 2014 року засвідчило такі зміни до кредитного договору. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. За таких обставин суд приходить до висновку, що 24 червня 2014 року, коли ПАТ КБ "ПриватБанк" вперше пред'явив вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та неустойки. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором: проценти за користування кредитом, нараховані за період з 21 серпня 2014 року по 30 листопада 2017 року - в сумі 10790,18 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 539,51 грн. Отже, вся заборгованість, про стягнення якої заявлено позов, нарахована після закінчення строку дії кредитного договору. Таким чином, нарахування позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" процентів за користування кредитом та неустойки після 24 червня 2014 року не ґрунтується на нормах закону, а тому підстави для їхнього стягнення відсутні. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2006 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed