Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить зняти арешт, накладений 08.11.2011 року, 22.04.2011 року, 26.02.2013 року, 13.12.2013 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та арешт, накладений 06.08.2010 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, з автомобіля марки TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: легковий універсал, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; припинити розшук вказаного автомобіля, оголошений 08.11.2011 року, 22.04.2011 року, 26.02.2013 року, 09.01.2014 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та оголошений 25.08.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Також позивач просить заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" права розпорядження відносно автомобіля марки: TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] і перебуває у заставі банку, стягнувши з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати. У судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення подальшого затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ч.4 ст.169 ЦПК України. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На примусовому виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-692/09 Овідіопольського районного суду Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ "Ощадбанк" суми боргу. У ході виконавчого провадження: 06.08.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на автомобіль марки: TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], а 25.08.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було оголошено у розшук автомобіль марки TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 08.11.2011 року, 22.04.2011 року, 26.02.2013 року та 13.12.2013 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у межах інших виконавчих провадження за борговими зобов'язаннями [PERSON] було накладено арешти на автомобіль марки: TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. При цьому 08.11.2011 року, 22.04.2011 року, 26.02.2013 року, 09.01.2014 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було оголошено у розшук автомобіль марки: TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Разом з тим, зазначений автомобіль являється предметом кредитно-заставного договору №ОD38АА0000142670 від 11.09.2008 року, укладеного між позивачем та [PERSON] та на даний час перебуває на зберіганні позивача за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 72 (а.с.8-18, 20-26). Крім того, Індустріальним районним судом м.Дніпропетровськ 19.09.2012 року було ухвалено рішення про звернення стягнення на автомобіль марки: TOYOTA, модель: Land CRUISER, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий універсал, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.19). Згідно ст.16 Закону України "Про заставу", право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до ч.3, 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 11.09.2008 року, а постанови про накладення арешту були винесені у 2010-2014 роках, тобто після укладення договору застави. Крім того, станом на 13.05.2014 року заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 141352,16 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, звернення стягнення на заставлене майно на користь інших стягувачів, які не є заставодержателями, суперечить Закону, порушує права позивача та перешкоджає виконати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2012 року. В силу ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо зняття арештів законні та припинення розшуку автомобіля, що є предметом договору застави, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. В частині заборони органам ДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права позивача розпоряджатися вказаним автомобілем, вимоги не підлягають задоволенню, оскільки органи ДВС інших дій не вчиняли та спір з цього приводу відсутній. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial