Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

30.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: визнати за ним право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті 22.10.2014 року в с. Задонецьке Зміївського району Харківської області батька [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті 31.08.2009 року в с. Бабаї Харківського району Харківської області матері [PERSON] у вигляді житлового будинку за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5 з надвірними будівлями. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 22.10.2014 року в с. Задонецьке Зміївського району Харківської області помер [PERSON]. Останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] була наступна адреса: 63436, Харківська область Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5, а тому, місцем відкриття спадщини, в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є с. Задонецьке Зміївського району Харківської області. За життя [PERSON] був власником житлового будинку за адресою: 63436, Харківська область Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5 (літ. А-1, загально площею 77,0 м2, житлова площа 63,0 м2) з надвірними будівлями, що підтверджується: - довідкою 547/02-19 від 25.10.2017 року Задонецької сільської ради, з якої вбачається, що згідно даних погосподарського обліку, вказаний житловий будинок належить померлому 22.10.2014 року в с. Задонецьке Зміївського району Харківської області [PERSON]; - даними технічного паспорту на житловий будинок за наступною адресою: 63436, Харківська область Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5, з якого вбачається, що будинок було збудовано у 1987 році (дані на будинок наявні в інвентаризаційній справі №146 КП "Зміївське БТІ"); - даними довідки №1518 від 27.04.2016 року КП "Зміївське БТІ", з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ", рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 19.09.1989р. №401 було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Задонецьке Зміївського району Харківської області в тому числі і на житловий будинок №5 (п'ять) по провулку Донецькому на ім'я [PERSON], але свідоцтво про право власності станом на 31.12.2012 р. належним чином не було оформлено. Житловий будинок збудований в 1987 році. Земельна ділянка під будинком - не приватизована, що підтверджується даними вказаного технічного паспорту, а також рішенням Задонецької сільської ради від 12.12.2008 року, яким було надано лише дозвіл на виготовлення технічної документації під будинком. 05.11.1991 року батько [PERSON] склав заповіт, згідно умов якого заповідав все належне йому на день смерті майно сину [PERSON]. На момент смерті батька у вказаному вище будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав. До Зміївської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся він, [PERSON]. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом, ні осіб, що мають право на обовязкову частину у спадщині - не існує, оскільки мати [PERSON] померла 31.08.2009 року. Мати з батьком були у розлученні з 21.10.1988 року (саме у вказаний день було отримане свідоцтво про розірвання шлюбу), а будинок було збудовано у 1987 році. Таким чином ? частина будинку належала матері як дружині і цю ? частину будинку було прийнято ним шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем станом на момент смерті. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з приводу оформлення спадкового майна, було повідомлено про те, що необхідно надати правовстановлюючий документ на будинок (свідоцтво про право власності), однак надати такого документу неможливо, оскільки ні мати, ні батько за життя не отримували свідоцтва, а станом на момент побудови будинку (1987 рік) необхідності такої не було і будинки реєструвалися у сільській раді, було рекомендовано звернутися до суду з позовом. 12.04.2016 року постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача, Задонецький сільський голова [PERSON] подав клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що спірним є право власності на житловий будинок за адресою: 63436, Харківська область Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5 (літ. А-1, загальною площею 77,0 м2, житлова площа 63,0 м2) з надвірними будівлями, що належить [PERSON] на підставі: - довідки вих. № 547/02-19 від 25.10.2017 року Задонецької сільської ради, з якої вбачається, що згідно даних погосподарського обліку, вказаний житловий будинок належить померлому 22.10.2014 року в с. Задонецьке Зміївського району Харківської області [PERSON] (а. с. 21) - даними технічного паспорту на житловий будинок за наступною адресою: 63436, Харківська область Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5, з якого вбачається, що будинок було збудовано у 1987 році (дані на будинок наявні в інвентаризаційній справі №146 КП "Зміївське БТІ") (а. с. 11-13) - даними довідки №1518 від 27.04.2016 року КП "Зміївське БТІ", з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ", рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 19.09.1989 №401 було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Задонецьке Зміївського району Харківської області в тому числі і на житловий будинок №5 (п'ять) по провулку Донецькому на ім'я [PERSON], але свідоцтво про право власності станом на 31.12.2012 належним чином не було оформлено. Житловий будинок збудований в 1987 році. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 12.04.2016 становить 152948 грн. (а. с. 10). Рішенням Задонецької сільської ради від 12.12.2008 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0, 20 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Задонецьке Зміївського району Харківської області, пров. Донецький, буд. 5. (а. с. 15). Вищезазначений житловий будинок було побудовано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Шлюб розірвано 21.10.1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії II-ВЛ №322435. (а. с. 18). 22.10.2014 року в с. Задонецьке Зміївського району Харківської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії І-ВЛ №471935. (а. с. 8). 31.08.2009 року в сел. Бабаї Харківського району Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-ВЛ №234958. (а. с. 17). Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлими [PERSON] та [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про народження [PERSON] серії VI-УР №1828438. (а. с. 9). За життя, 05.11.1991 року, [PERSON] склав заповіт, згідно умов якого заповідав все належне йому на день смерті майно сину [PERSON]. (а. с. 14, 51). Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся син померлого [PERSON] (а. с. 35, 52-54). Постановою нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] від 12.04.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: с. Задонецьке Зміївського району Харківської області, пров. Донецький, буд. 5 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. (а. с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статі 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв'язку з тим, що відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта складеного КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» зазначений будинок закінчено будівництвом в 1987 році. Отже, встановлено факт належності на праві власності [PERSON] житлового будинку за адресою за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, пров. Донецький, буд. 5 з надвірними будівлями на підставі технічного паспорту, що відповідає положенням Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. Спірне майно набувалось у власність під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року і Кодексу про шлюб і сім'ю України 1969 року. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 22 КпШС України, де вказано про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Правила розподілу спільного майна подружжя визначені вст. 70 СК України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному майні та передбачає можливість відступлення від загального правила рівності часток при наявності обставин, що мають істотне значення. Аналогічні положення містить і ст. 28 КпШС України. Відповідно до ч. 1ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У статті 71 Закону України "Про нотаріат" зазначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу України. Відповідно до п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» було роз'яснено, що розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Таким чином, позивачем надані докази того, що він є спадкоємцем за заповітом майна, що залишилося після смерті батька [PERSON] у вигляді 1/2 частки житлового будинку за адресою: с. Задонецьке Зміївського району Харківської області, пров. Донецький, буд. 5, та спадкоємцем за законом майна, що залишилося після смерті матері [PERSON] у вигляді 1/2 частки житлового будинку за адресою: с. Задонецьке Зміївського району Харківської області, пров. Донецький, буд. 5. Оскільки померлий батько [PERSON] - [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на житловий будинок, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спірне майно. Таким чином, позовна заява [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність вимог про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору з відповідача на кориться позивача не стягуються.

Outcome: approved