Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

08.07.2014 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувсь позивач з позовом до ТОВ «АвтоФінанс», в якому просив визнати Договір фінансового лізингу № 010409 від 17.06.2014 року недійсним та стягнути з відповідача кошти і судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.06.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений Договір фінансового лізингу, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати міні-трактор Донг Фенг 244 у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. Після підписання договору позивачем було сплачено оплату за Договором - 10 % вартості вказаного міні-трактору, та авансовий платіж, однак відповідачем не було виконано умов договору, тому позивач був звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання теж не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань чи заперечень до суду не надходило. Суд ухвалив проводити судове засідання без участі сторін із винесенням заочного рішення у справі. Суд, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17.06.2014 року між позивачем та відповідачем ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" укладено договір № 010409, предметом якого є надання послуг компанії "Автофінанс", спрямованих на придбання міні-трактора «Донг Фенг 244», вартістю 51000 грн. (а.с. 7-13). Договір зі сторони лізингодавця підписано представником за довіреністю - [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 29 від 24.04.2014 року, та зі сторони лізингоодержувача - [PERSON], як фізичною особою. (а.с.7). Враховуючи те, що згідно п.1.3 лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувача, то суд приходить до висновку, що він є непрямим лізингом, який може бути виключно консенсуальним. Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Крім того, ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Судом встановлено, що договір від 17.05.2014 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч.1 п.5 ч.2, ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», як такий, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики та з підстав, визначених ч.1 ст.220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Оскільки за змістом ст.216 ЦК України не дійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і оскільки, [PERSON] сплатив на користь ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти в сумі 5663 грн. - реєстраційного платежу, 4337 грн. - авансового платежу, що підтверджується відповідними квитанціями, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в тій же сумі, сплаченій за спірним договором (а.с. 14, 15). Оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від оплати судового збору, тому, в силу ст.88 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved