Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 8 312,26 гривень, судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач вказує на те, що внаслідок ДТП не міг користуватися пошкодженим автомобілем, коштів купити новий не має, що порушує його нормальні сімейні відносини емоційний настрій. Крім того вказує, що внаслідок ДТП він травмував голову. Відповідач після скоєного ДТП не цікавився про стан його здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінює виходячи із залишкової вартості пошкодженого автомобіля, посилаючись на невизнання позивачем транспортного засобу фізично знищеним. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що вартість моральної шкоди не підтверджена. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Згідно постанови 27 серпня 2013 року о 13:00 годині водій [PERSON] керував автомобілем «Шевроле» реєстраційний номер [NUMBER] по автомобільній дорозі Богуслав-Богданівка Павлоградського району, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди на мокрій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя, а потім на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Деу», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 19 листопада 2003 року, позивач є власником автомобіля марки «Деу Ланос D4MM550», 2003 року випуску синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновків звіту про вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю транспортного засобу № 46/08/13 від 08 вересня 2013 року, на підставі наданих документів, маркетингу ринка збуту об`єктів порівняння при проведенні розрахунків станом на дату оцінки, отримане наступне значення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER], яке складає 37971 грнивень 00 коп. У відповідності до дослідницької частини звіту, дійсна ринкова вартість КТЗ: 37971,00 гривень; вартість відновлювального ремонту КТЗ: 52269,48 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням зносу: 38540,50 гривень; коефіцієнт фізичного зносу 0,44. У відповідності до висновків звіту про оцінку вартості утилізації колісного транспортного засобу від 21 січня 2014 року №У46/08/13, значення вартості утилізації колісного транспортного засобу Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] складає 8312,29 гривень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.4 ст.61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою суду по справі про адміністративне правопорушення відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З постанови вбачається нанесення відповідачем ушкоджень майну позивача крім того відповідачем в судовому засіданні визнано спричинення шкоди майну позивача. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відшкодування матеріальних збитків з відповідача позивачем не заявлено, позивач просить стягнути з відповідача тільки моральну шкоду. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. У відповідності до п.23.1 ст.23 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ст.26-1 Закону №1961, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Однак, частина 2 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком шкоди у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки з матеріалів справи не вбачається звернення позивача до третьої особи у встановленому законом порядку з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, то вимога про стягнення моральної шкоди через ушкодження, завдані здоров`ю задоволенню не підлягають. Однак, оскільки позивач окрім іншого просить стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, то таке відшкодування повинне бути здійснене саме відповідачем. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода яка полягає в тому, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна - автомобіля та неможливістю подальшого користування ним. В той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем явно завищені, в зв'язку з чим, підлягають частковому задоволенню, на суму 2000 гривень. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial