Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення боргу за договором-доручення на туристичне обслуговування, в якій позивач вказує, що 12.10.2015 року уклала договір з відповідачем на туристичне обслуговування. Відповідно до умов договору туроператор зобов`язався відповідно до замовлення туриста на бронювання за рахунок та від імені туриста забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Позивачем було обрано тур на три особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна вартість замовленого туристичного продукту склала 41 340, 00 грн. Відповідно до замовленої програми туристичного обслуговування тур мав тривати з 19.12.2015 року по 26.12.2015 року у готелі "Radisson Blu Fujairah Resort 5*», ОАЕ. 12.10.2015 року позивачем було сплачено кошти в розмірі 10 000, 00 грн., а 13.10.2015 року ще 36000, 00 грн., однак всупереч обумовленим домовленостям з відповідачем, останній не виконав умови договору у повному обсязі, а саме відповідач не надав позивачу інформацію про те, яким туроператором буде наданий замовлений тур та не забезпечив бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста, в результаті чого позивач в туристичну поїздку на період з 19.12.2015 року по 26.12.2015 року так і не поїхала, в телефонному режимі відповідач на дзвінки не відповідав, на листи про повернення сплачених коштів, не реагував. За таких обставин, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки припускає, що відповідач дане зобов`язання добровільно не виконає. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Фаркош Ю.А. від 13.10.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 16). 01.11.2016 року представник позивача Лобова С.С. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно відповідача [PERSON] (а.с. 21). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Фаркош Ю.А. від 01.11.2016 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, відмовлено (а.с. 27-28). 13.02.2017 року здійснено повторний авто розподіл судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням повноважень судді Фаркош Ю.А. Головуючим суддею обрано Васильєву Н.П. (а.с. 39-46). 20.02.2017 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвої Н.П. цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 47). 28.09.2017 року здійснено повторний авторозподіл судової справи між суддями, у зв`язку із перебуванням судді Васильєвої Н.П. на довготривалому лікарняному. Головуючим суддею обрано Підпалого В.В. 02.10.2017 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 74). Представник позивача адвокат Лобова С.С. та позивач [PERSON] не з`явилися в судове засідання, направивши заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі, в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити та постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2015 року між ФОП [PERSON] (Турагент) та [PERSON] (Турист) укладено договір-доручення № 12/10-1 на туристичне обслуговування, згідно п. 1.1, Турагент зобов`язувався відповідно до замовлення туриста на бронювання за рахунок та від імені туриста забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Відповідно до п. 2.1 Договору, тур агент зобов`язується надати туристу інформацію про те, яким туроператором буде наданий замовлений тур та забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста. Згідно п. 3.1 Договору, у випадку невиконання умов договору з боку тур агента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги. Відповідно до п. 6.1 Договору загальна вартість туристичного продукту, замовленого Туристом (тами) (цифрами та прописом) 41 340 (сорок одна тисяча триста сорок грн.). Згідно з замовлення (програми туристичного обслуговування), яке є Додатком № 1 до договору доручення № 12/10-1 від 12.10.2015 року, [PERSON] замовила послуги, а саме: туристичне обслуговування в період з 19.12.2015 по 26.12.2015 року; розміщення в готелі Radisson Blu Fujairah Resort 5*, строк перебування в готелі 8 ночей, на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повна вартість туру склала 41 340, 00 грн. Позивачем було сплачено вартість туристичної послуги, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.10.2015 року на суму 10 000, 00 грн., та копіє квитанції до прибуткового касового ордера від 13.10.2015 року на суму 36 200, 00 грн. за договором № 12/10-1 від 12.10.2015 року. 17.11.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист з вимогою надати в письмовому вигляді інформацію щодо замовленого [PERSON] туру до ОАЕ на період з 19.12.2015 року по 26.12.2015 року. Згідно інформації Укрпошти, даний лист був отриманий 22.12.2015 року. Проте відповіді на лист, позивач не отримала. 29.12.2015 року [PERSON] був направлений лист до ФОП [PERSON] із вимогою про повернення сплачені нею кошти в сумі 46 200, 00 грн. Відповіді на зазначений лист позивач не отримувала. Так, відповідно до ст. 20 Закону України "Про туризм", за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. Статтею 1 Закону України "Про туризм"визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Згідно ст. 5Закону України "Про туризм", організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента, зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідні положення закріплені нормами ст.ст. 901, 902 ЦК України. Встановлені судом обставини справи доводять, що ФОП [PERSON] обов`язки за Договором-доручення на туристичне обслуговування від 12.10.2015 року не виконала: замовлення не забронювано, необхідні документи, які посвідчують право туриста на отримання туристичних послуг: ваучер, страховий поліс, авіаквитки на авіарейси згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним у замовленні, передбачені договором, туристам не передала. 29.12.2015 року [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] з письмовою заявою про повернення коштів у розмірі 46 200, 00 грн. за договором № 12/10-1 від 12.10.2015 року. Разом з тим, заява фактично залишена без виконання, чим порушено права позивачки, які підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про туризм"порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Відповідно до ч. 13 ст. 20 Закону України "Про туризм"якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів"споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.4ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів"за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про туризм"суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про туризм"за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення, оскільки відповідач після отримання коштів в загальній сумі 46 200, 00 коп. за замовлену позивачкою туристичну послугу не забезпечив її надання за замовленням позивачки, чим порушив її права як споживача та завдав матеріальну шкода в указаному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved