Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] внаслідок ДТП загинув пасажир автомобіля "Рено Кенго", її чоловік та батько [PERSON] - [PERSON] Відповідно до вироку Тульчинського районного суду від 03.06.2016 водія автомобіля "Рено Кенго" - відповідача [PERSON] було визнано винним по ч.2 ст.286 КК України. На утриманні [PERSON] знаходилась неповнолітня [PERSON] Автомобіль в якому знаходився [PERSON] належить його дружині - відповідачу [PERSON] та в момент ДТП був застрахований у ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що є підставою для виникнення обов'язку у страховика. Відповідно до п.27.2, 27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", її дочка [PERSON], якій на на момент ДТП було 14 років, має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті батька, на утримання якого вона була, від ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в розмірі 49608 грн., а вона, як дружина покійного, має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 16536 грн. 16.05.2017 вона звернулась із заявою до страховика, в якій просила здійснити виплату їй страхового відшкодування. Однак, станом на 11.11.2017 страхове відшкодування так і не було виплачено. Також вона займалась організацією поховання її чоловіка [PERSON], в результаті чого понесла витрати в сумі 50000 грн., які повинні відшкодувати відповідачі [PERSON] та [PERSON] Окрім цього, їй та її дочці внаслідок смерті чоловіка та батька завдано моральної шкоди, яку вона оцінює по 300000 грн. на кожну. Враховуючи обов'язок ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 16536 грн., тому остаточний розмір моральної шкоди на її користь має складати 283464 грн. Оскільки шкода їй не відшкодована, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на її користь 16536 грн. на відшкодування моральної шкоди, на її користь, як представника дочки, - 49606 грн. на відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю батька. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь 50000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон покійного, а також моральну шкоду, пов'язану зі смертю покійного у розмірі 283464 грн; на її користь, як представника дочки, - 300000 грн. на відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю батька. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Позивач також повідомила, що на даний час пам'ятник ще не купувався і не встановлювався, в накладній, яка містить в матеріалах справи вказано попередній розрахунок за нього та його встановлення. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] визнав частково, а саме: в частині стягнення матеріальної шкоди просить відмовити в задоволенні позову, оскільки поминальні обіди згідно вимог закону не враховуються до витрат на поховання, а також немає доказів на підтвердження даних вимог; в частині стягнення моральної шкоди, то визнає на суму, що була відшкодована позивачу згідно розписок, наявних у справі. Просить врахувати, що автомобіль є спільною власністю подружжя [PERSON], а також врахувати, що при відшкодуванні шкоди має бути врахована винна поведінка потерпілого [PERSON] під час скоєння ДТП. В частині позовних вимог до [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову, оскільки її вини в ДТП немає. Відповідач - представник ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позову. Згідно письмового заперечення наявного в матеріалах справи (а.с.57-61) останній зазначив, що на момент настання ДТП водій забезпеченого транспортного засобу неправомірно володів автомобілем, а відтак цивільно-правова відповідальність ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в даній ДТП не настала. Щодо відшкодування коштів на утриманців, то позивач має довести, що вона єдина має право на таке утримання. Шодо відшкодування моральної шкоди, то треба встановити всіх осіб, які мають право на таке відшкодування. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 24.03.2016 серія [NUMBER] (а.с.8), [INFO] помер [PERSON], який, в свою чергу, являвся чоловіком позивача [PERSON] та батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 03.07.1999 (а.с.9) та копією свідоцтва про народження від 02.09.2003 серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно копії довідки, виданої Кирнасівської селищною радою від 05.05.2017 №1025 (а.с.11), на день смерті [PERSON] на його утриманні була дочка [PERSON], [INFO]. Як вбачається з копії вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.06.2016 (а.с.12-13), 22.03.2016 біля 17 год.30 хв. [PERSON], не маючи посвідчення водія категорії «В» та відповідних навиків керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом - автомобілем «Рено Кенго», державний номерний знак [NUMBER], в порушення вимог п.12.6 Правил дорожнього руху, перевищуючи максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, а саме рухаючись зі швидкістю 112,5 - 125.2 км/год. на автошляху м.Тростянець - м.Тульчин в напрямку м.Тульчина Вінницької області, в момент виникнення небезпеки - втручання в керування автомобілем пасажира, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив з'їзд автомобіля з проїжджої частини дороги та його перевертання. Внаслідок цього пасажир автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання - п'ять років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. В даному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки вина водія [PERSON] в скоєнні ДТП, внаслідок якого помер [PERSON], є доведеною, а також підтверджується матеріалами кримінальної справи, поясненнями позивача та вироком Тульчинського районного суду від 03.06.2016, що були досліджені в судовому засіданні, тому він зобов'язаний відшкодовувати завдані збитки. Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 ( із змінами і доповненнями ) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак [NUMBER] оформлений на відповідача [PERSON] Оскільки в судовому засіданні відповідачами [PERSON] та [PERSON] визнано факт придбання даного автомобіля в період шлюбу, тому дані обставини згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України доказування не підлягають. Таким чином, даний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, [PERSON], як і його дружина [PERSON], є його власником, а тому, відповідно, має законне право користуватися ним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що один лише статус власника джерела підвищеної небезпеки не є підставою для цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, для притягнення особи до відповідальності за ст.1187 ЦК України необхідно довести, що вона на відповідних правових підставах володіла об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, та здійснювала фактичну експлуатацію ТЗ. Оскільки відповідач [PERSON] в момент ДТП не здійснювала фактичну експлуатацію ТЗ, тому підстав для її притягнення до цивільної відповідальності немає, а тому у задоволенні позовних вимог до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід відмовити. Таким чином, суд вважає, що саме [PERSON], а не його дружина - [PERSON], повинен нести відповідальність за завдану позивачу та її дочці внаслідок ДТП шкоду. В зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди також слід відмовити. Також в судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], був забезпечений власником [PERSON], про що свідчить копія полісу № АЕ/4791123 від 27.07.2015 ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (а.с.147). Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн..; франшиза - 500 грн. [PERSON] звернулась із заявою до ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", в якій просила здійснити виплату їй страхового відшкодування. Однак, станом на час розгляду справи страхове відшкодування так і не було виплачено. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як передбачено п. 22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, ст. 6. цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Стаття 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Враховуючи, що дочці померлого [PERSON] - [PERSON] 15 років, тобто вона є неповнолітньою, а тому вона має права на відшкодування шкоди в порядку передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача як законного представника [PERSON] страхового відшкодування в сумі 49608 грн. ( розрахунок: 1378 грн. х 36 м.з.п. = 49608 грн., де 1378 грн. - мінімальна заробітна плата на момент ДТП; 36 мінімальних заробітних плат - мінімальний розмір страхового відшкодування згідно п. 27.2. ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон в сумі 50000 грн. суд виходить із наступного. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 50000 грн. позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат в такому розмірі. Витрати на похоронні послуги в кафе «Лілія» на суму 10000 грн. згідно копії накланої від 24.03.2016 (а.с.17), яка надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суд до уваги не бере, оскільки дані витрати не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до ст. 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Також судом не береться до уваги надана позивачем копія накладної №1 від 15.02.2018 (а.с.73), оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на даний час пам'ятник ще не купувався і не встановлювався. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон слід відмовити. Вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. На підставі ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що вона та її дочка мають право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 27.3 ст.27 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір моральної шкоди становить 16536 грн. ( розрахунок: 1378 грн. х 12 м.з.п. = 16536 грн., де 1378 грн. - мінімальна заробітна плата на момент ДТП; 12 мінімальних заробітних плат - загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди). Оскільки відповідачем ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" ніяких виплат позивачу проведено не було, тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій розписок (а.с.76, 77, 78, 79, 80, 81), відповідачем [PERSON] виплачено позивачу загальну суму коштів - 20990,46 грн.(2000 грн.+3000 грн.+100 доларів США( станом на день видачі - 2490,46 грн.) +2000 грн.+10000 грн.+1500 грн.=20990,46 грн.). Також судом враховано, що згідно ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з копії вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.06.2016 (а.с.12-13), ДТП сталося, зокрема, і внаслідок втручання в керування автомобілем пасажира [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Крім цього, суд вважає встановленим, що позивачу та її дочці однозначно у зв'язку із смертю [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у передчасній втраті близького родича, члена сім'ї, який був для них улюбленим чоловіком та батьком. Передчасна втрата близької людини внаслідок ДТП однозначно спричиняє для позивача та її дочки душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв'язків із близькою людиною. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та її дочці, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в таких розмірах: -16536 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача; -50000 грн. - сума, яка б підлягала б стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Однак, з вирахуванням сплачених [PERSON] коштів позивачу та коштів, які має сплатити страховик позивачу, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 12473,54 грн. (50000 грн. - 20990,46 грн. - 16536 грн. = 12473,54 грн.); -70000 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача як законного представника [PERSON] Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Згідно п. 2 ст. 1 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн., а з відповідача [PERSON] - 1440 грн. Також судом враховано, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.12.2017 (а.с.28) по даній справі з метою забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки "Рено Кенго", 2007 року випуску, д/н [NUMBER] та на все рухоме та нерухоме майно на суму еквівалентну 633464 грн., яке належить відповідачам [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителю [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жительці [ADDRESS] шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Статтею 158 ЦПК України передбачені випадки скасування заходів забезпечення позову. З враховуванням задоволених позовних вимог та вимог ч.8, 9, 10 ст.158 ЦПК України, суд вважає необхідним скасувати частково заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.12.2017, а саме: арешт на все рухоме та нерухоме майно на суму еквівалентну 633464 грн., яке належить [PERSON], крім арешту на автомобіль марки "Рено Кенго", 2007 року випуску, д/н [NUMBER]. В частині накладення арешту на автомобіль марки "Рено Кенго", 2007 року випуску, д/н [NUMBER] та все рухоме та нерухоме майно на суму 82473,54 грн., яке належить [PERSON] заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial