Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

07.07.2020 р. до Воловецького районного суду Закарпатської області звернулося ТзОВ "ВЕЛЛФІН" до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що 04 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») та [PERSON] укладено договір позики №183001 в електронній формі, за умовами якого відповідач отримав позику у сумі 1000,00 гривень. У п. п. 1.3 та 1.4 цього договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 15 днів, позика має бути повернута згідно із Графіком розрахунків до 19.05.2017 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, перерахувало суму позики на картковий рахунок відповідача. Відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором позики належним чином не виконав, порушив строк повернення позики та сплати, передбачених договором процентів, внаслідок чого станом на 22.06.2020 р. утворилася заборгованість за позикою у сумі 43 034,50 гривень, з яких: 1000,00 гривень - основний борг; 15251,60 гривень - заборгованість за відсотками; 26782,90 гривень заборгованість за простроченими відсотками. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 43 034,50 гривень та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 гривень для забезпечення розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив у позовній заяві розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади, про причини своєї неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначає позивач у позовній заяві, 04.05.2017 р. між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений договір позики № 183001, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Укладення договору оформлено відповідачем у встановлений спосіб шляхом заповнення всіх полів заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису. За умовами п. 1.1. Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього Договору. У п. п. 1.3 та 1.4 цього договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 15 днів, позика має бути повернута згідно із Графіком розрахунків до 19.05.2017 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором. У підпунктах 1.5.1 та 1.5.2 пункту 1.5 цього договору позики передбачено, що строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає: 1,33 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,33 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться у момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,47 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться у момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Пунктом 3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. За змістом п. 7.1 Договору позики невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, які розміщені на офіційному веб-сайті. В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору позики. На підтвердження позовних вимог до позовної заяви додано копію документу, під назвою «Договір позики №183001 від 04.05.2017 р.", із зазначенням сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] . На останньому аркуші документу під назвою «Договір позики №183001 від 04.05.2017 р.» у графі «позикодавець» міститься друкований запис «Директор ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] . Електронний підпис/(аналог власноручного підпису)», а у графі «позичальник» ідентифікуючі дані [PERSON] друкований запис «Електронний підпис/(аналог власноручного підпису)». Будь-яких автентичних (рукописних) підписів осіб у цьому документі не міститься. Після зазначених «реквізитів» сторін договору позики надруковано графік розрахунків, який не містить жодних підписів сторін чи інших відміток про підтвердження згоди сторін із його змістом. Також, додано до позову «Довідку щодо заборгованості за договором №183001 від 04.05.2017 р., згідно з якою заборгованість [PERSON] за договором становить 43 034,50 гривень, з яких: 1000,00 гривень - основний борг; 15251,60 гривень - заборгованість за відсотками; 26 782,90 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до копії договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016, укладеного між ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» з однієї сторони, та ТОВ «ВЕЛЛФІН» з другої сторони, ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» зобов`язалася, в тому числі, організувати обробку та авторизацію банками-емітентами, платіжними організаціями платіжних систем транзакцій по платіжних операціях, а також по операціях з зарахування коштів шляхом переказу на банківські карти. Позивач посилається на те, що в порядку п.1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в договорі позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайзер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 р. Проте, як вбачається із позовної заяви, у переліку додатків до позовної заяви п.8 зазначено: «Повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (буде направлено до суду пізніше).(а.с.9). Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд констатує, що до позовної заяви позивачем не направлено та не додано до матеріалів справи повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», про перерахування на картковий рахунок відповідача [PERSON] суми позики. Позивачем також до позову додано копію заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua, проте, вона не містить будь-яких підписів. Із копії заявки випливає, що фотографія паспорту не дозволяє відтворити жодне слово або символ, а також зображення фотографії його власника. Крім того, цифрову копію паспорта та світлину із зображенням обличчя відповідача могла використати будь-яка особа, яка мала доступ до таких електронних файлів. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» не містять будь-яких відміток, у тому числі підписів, про ознайомлення з ними відповідачем. Відповідно до розділу 2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» датою укладення договору позики є день перерахування грошової суми позики на банківський рахунок позичальника. Також зазначено, що невід`ємною частиною договору позики є Графік розрахунку, що містить детальний опис сукупної вартості позики з врахуванням процентів за використання позики з зазначенням строку платежу. Графік розрахунку не містить будь-яких відміток про те, що відповідач ознайомлений та погоджується із ним. Інші додані до позову документи: копії виписки з ЄДРПОУ та Свідоцтва про реєстрацію ТОВ «ВЕЛЛФІН» не стосуються предмету позову - стягнення заборгованості з відповідача за договором позики №183001 від 04.05.2017 р., а підтверджують цивільну процесуальну правоздатність позивача. Згідно з ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів). Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 680. Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи з`ясовано, що позивачем не надано будь-яких доказів отримання та використання відповідачем будь-яким чином одноразового ідентифікатора при укладенні договору позики, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ЗУ «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Статтею 22.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Позивач не надав доказів укладення між сторонами угоди щодо надання відповідачу доступу до системи інтернет клієнт-банк, не підтверджено факт передачі саме відповідачеві грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», які уклали угоду з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на переказ коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 р., а також копія заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua не містить підтвердження її підписання у будь-якій формі відповідачем. Зокрема, у наданих доказах відсутні відомості про те, який рахунок належить відповідачу, та на який зроблено перерахування. Зазначення у копії заяви «Банковская карта 41****1713» не ідентифікує банківський рахунок позичальника. Суд вважає, що такий документ за своєю правовою природою не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, оскільки не є первинним документом оформленим у відповідності до вимог діючого законодавства. Позивачем до позовної заяви та інших заяв по суті справи не долучено копій (роздруківок) розрахункових документів визначених ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Доказом переказу грошових коштів позичальнику також могла би бути виписка по рахунку, однак такої виписки матеріали справи не містять. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем, підписано електронним цифровим підписом договір позики №183001 від 04.05.2017 р., графік розрахунків, що є додатком до цього договору. Отже, недоведеною є та обставина, що саме позивачем було висловлено пропозицію укласти договір позики. Будь-яких доказів того, що відповідач ознайомлений та приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», не надано. Позивачем, не доведено, що ним виконано положення розділу 6 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», а саме перераховано грошову суму позики на рахунок банківської платіжної картки саме позичальника. Оскільки, копія Договору позики № 183001 від 04.05.2017 р. не містить будь-яких підтверджень того, що з ним був ознайомлений відповідач та він висловив свою згоду на його умови, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено волевиявлення відповідача на укладення цього договору. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини передачі грошових коштів у сумі 1000 грн. відповідачу [PERSON] , а також, що між позивачем та відповідачем виникли зобов`язальні правовідносини - позика. Довідка щодо заборгованості за договором №183001 від 04.05.2017 р. не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору позики №183001 від 04.05.2017 р. та отримання у зв`язку з цим договором відповідачем від позивача коштів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено факту укладення договору позики із відповідачем [PERSON] , факту переказу коштів останньому, що свідчить про недоведеність позовних вимог. А тому у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За відсутності підстав для задоволення позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed