Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

30 березня 2010 року позивач, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із позовом до [PERSON] та просив суд стягнути на його користь заборгованість за договором кредиту в межах заставної вартості предмета іпотеки в сумі 1160000,00 гривень шляхом звернення стягнення на нежитлове підвальне приміщення [NUMBER], загальною площею 155,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачеві та перебуває в іпотеці позивача. До участі у справі був залучений правонаступник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в зв'язку зі зміною назви - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 29.05.2007 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соверк» був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 660/45-301, відповідно до якого позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 240000.00 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Соверк» за кредитним договором, року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений іпотечний договір реєстраційний номер № 1124, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку позивачу нежитлове підвальне приміщення [NUMBER], загальною площею 155,8 кв. м., що заходиться за адресою: [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки відповідно до умов договору складає 1160000,00 гривень. Станом на 22.01.2010 року заборгованість ТОВ «Соверк» перед позивачем склала 2033837,86 гривень. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, що зумовило звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду із даним позовом. 14 жовтня 2010 року було ухвалене рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у задоволенні позову було відмовлене. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що підчас розгляду справи встановлено, що ТОВ «Соверк» припинено внаслідок його ліквідації ухвалою господарського суду Одеської області від 23.03.2010 року у справі № 2/2-10-02, що було підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб. Відповідно до частини 5 статті 1 11 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Таким чином, на момент вирішення судом спору, ТОВ «Соверк», як боржник за основним зобов'язанням по договору від було ліквідованим. Відповідно до статті 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора). Таким чином, будь-яки зобов'язання ТОВ «Соверк» перед позивачем за договором відновлювальної кредитної лінії № 660/45-301 від 29.05.2010 року були припинені за законом. Пунктом 1 частини 1 статті 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою, а іпотека, у відповідності до частини 1 статті 575 ЦК України є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, суд за наявними на той час матеріалами дійшов висновку, що на час вирішення спору іпотечний договір (з майновим поручителем) від 29.05.2007 року, є таким, що припинив свою дію. 11.11.2010 року року цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення, на предмет іпотеки направлена до Апеляційного суду Одеської області для розгляду апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2010 року. 25.06.2011 року до суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 15 березня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу відхилено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2010 року залишено без змін. 08.05.2012 року справа направлена до Приморського районного суду м. Одеси. 08.10.2012 року передана судді Науменко А.В. для розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. З наданих з заявою про перегляд рішення за нововиявлиними обставинами матеріалів вбачається, що господарським судом Одеської області 12.01.2010 року по справі № 2/2-10-02 порушено провадження у справі про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю «Соверк», код 32470263, місцезнаходження: вул. Академіка Корольова, 80, м. Одеса, 65104. ТОВ «Соверк» припинено внаслідок його ліквідації ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2010 року у справі № 2/2-10-02. Ухвала Господарського суду Одеської області від 23.03.2010 року про ліквідацію ТОВ «Соверк» була оскаржена Банком та скасована за нововиявленими обставинами ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.08.2010 року. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.08.2010 року та відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» у перегляді за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Одеської області від 23.03.2010 року у справі № 2/2-10-02 банк оскаржив вказану хвалу до ВГСУ. Не погоджуючись з Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2010 року про ліквідацію ТОВ «Соверк», та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних банк подав апеляційну скаргу, яка була задоволена постановою від 31.05.2011 р., зазначена ухвала була скасована, а справа направлена на новий розгляд Господарського суду Одеської області. 17.06.2011 р. Одеський апеляційний господарський суд виніс ухвалу про роз'яснення постанови від 31.05.2011 р., в якій роз'яснив, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.05.2011 р. є підставою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ «Соверк». Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 23.05.2012 р., та даних інформаційно-ресурсного центру - «Пошук в ЄДР» від року ТОВ «Соверк» зареєстроване ( поновлене) в реєстрі та не знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили», при розгляді заяви або подання про перегляд судового рішення у зв'язку із скасуванням рішення, вироку, ухвали, постанови суду по іншій справі або постанови іншого органу необхідно мати на увазі, що скасування такого акта може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обгрунтовував дане судове рішення цим актом чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього, і якщо вже прийнято новий акт, протилежний за змістом скасованому, або коли саме скасування акта означає протилежне вирішення питання. На даний час ухвала, на підставі якої було здійснено запис у Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про припинення юридичної особи ТОВ «Соверк», що у свою чергу було підставою для первинного висновку суду про визнання договору іпотеки таким, що припинив дію, а отже і для прийняття судом відповідного рішення від 14.10.2011 року, була скасована. Згідно п. 17 Постанови Пленуму № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 364-1, 365 ЦПК та загальних засад цивільного судочинства. Пунктом 23 встановлене, що ухвалене судом судове рішення за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами має бути мотивованим та відповідати вимогам статтей 210, 215 ЦПК Виходячи з предмету спору та доказування, суд вказує на об'єктивну необхідність під час розгляду справи збору додаткових доказів та перевірки доводів сторін щодо правовідносин між ними та правового статусу предмету іпотеки. На підставі отриманих доказів, щодо перевірки існуючого права власності на предмет іпотеки позивачем уточнені позовні вимоги, а саме замінний відповідач на належного [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] та деталізований предмет іпотеки, приміщення якого було поділене на два окремих приміщення. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити, посилаючись, що права банку як іпотекодержателя захищені законом, а зміна власника предмета іпотеки не припиняє прав банку. Відповідач у судове засідання не з'являлася хоча була сповіщена належним чином. Заяв чи клопотань від неї не надходило. Представники третіх осіб в задоволенні позову заперечували, надали письмові пояснення. Наполягали, що [PERSON] правомірно набула у власність нерухоме майно і обов'язки по договору іпотеки на неї не розповсюджуються. Нежиле приміщення підвалу, яке у договорі зазначене як предмет іпотеки було поділене на два окремих приміщення, тому вже не може бути визнане іпотечним майном. Дослідивши обставини справи, вивчивши докази, надані сторонами, прийнявши до уваги правову позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню з ухваленням за згодою позивача заочного рішення з наступних підстав. 29.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соверк» був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 660/45-301, відповідно до якого позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 160000,00 доларів США. 19.07.2007 року сторонами договору було складено та підписано додаткову угоду № 1, відповідно до пункту 1 якої, максимальний ліміт заборгованості за договором був встановлений у розмірі 240000,00 доларів США. 16.10.2007 року сторонами було складено та підписано додаткову угоду № 2, а потім 13.06.2008 року - додаткову угоду № 3. 29.05.2007 року між позивачем та [PERSON] укладений іпотечний договір (з майновим поручителем). Відповідно до пункту 1.1. договору іпотеки [PERSON] у якості забезпечення виконання «Основного» зобов'язання ТОВ «Соверк» передала позивачу нежитлове підвальне приміщення [NUMBER], загальною площею 155,8 кв. м., що заходиться за адресою: [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки відповідно до умов договору складає 967000,00 гривень. Після укладання договору іпотеки, сторонами двічі вносилися зміни до нього - 19.07.2007 року сторонами був укладений договір про внесення змін № 1, а потім 16.10.2007 року - договір про внесення змін № 2, відповідно до пункту 1 якого вартість предмету іпотеки сторонами була звеличена й визначена у розмірі 1160000,00 гривень. Суд звертає увагу, що у п. 1.1 договору іпотеки вказане, що предмет іпотеки нежиле приміщення [NUMBER] складається з приміщень : 1- коридор, 2,3,4,5,6 - підсобне, 7- кладовка. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою. Таким чином, у передбачений законом спосіб між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про надання [PERSON] належного їй нерухомого майна в іпотеку позивачу для забезпечення виконання ТОВ «Соверк» зобов'язань за кредитним договором № 660/45-301. Згідно змісту п. 1.1.1 Договору відновлювальної кредитної лінії від 29.05.2007 року надання кредиту здійснюється з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 28 травня 2012 року. Відповідно п. 6.3 вказаного іпотечного договору від 29.05.2007 року цей договір діє до припинення основного зобов'язання. Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 251-252, 257 ЦК України загальний строк позовної давності у межах якого банк може звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права щодо погашення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки спливає 28.05.2015 року. При цьому слід зазначити, що позивач по даній справі звернуся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ще 30.03.2010 року. 13 грудня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору від 29.05.2007 року таким що припинив дію. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.04.2011 року рішення суду першої інстанції залишене без змін. У зв'язку з поновленням реєстрації юридичної особи боржника ТОВ «Соверк», ухвалою від 06.07.2012 року за нововиявленими обставинами скасоване зазначене рішення Приморського районного суду від 13.12.2010 р. та ухвалою від 19.09.2012 року справа залишена без розгляду. Таким чином, на час розгляду справи по суті вказаний іпотечний договір є укладеним між сторонами та не скасований. Матеріалами справи та сторонами підтверджене, що під час коли за рішенням суду, яке набуло законної сили 13.04.2011 року по визнання договору іпотеки припиненим, зазначений договір припинив дію, та приватним нотаріусом [PERSON] 27.05.2011 року знята з державного реєстру заборона відчуження та виключена запис з державного реєстру іпотек предмет іпотеки по договору від 29.05.2007 року. Після скасування цього рішення, банк звертався з листом до приватного нотаріуса 05.10.2012 року з вимогою поновити запис про накладення заборони відчуження до єдиного реєстру заборон та реєстрацію обтяження на предмет іпотеки за діючим договором іпотеки, але нотаріусом 10.10.2012 року було відмовлено. ( т. 2 а.с. 27-30). Виходячи з положень ст.ст. 525-526 та 598 ЦК України за наслідком скасування вказаного рішення суду від 13.12.2010 р. права та обов'язки сторін, а також статус предмета іпотеки були відновленні. З матеріалами справи слідує, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2011 року нежитлове приміщення [NUMBER], площею 50, 5 кв.м. за адресою [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON]. ( т. 2 а.с. 58) Також на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2011 року відповідачу [PERSON] належить нежиле нежитлове підвальне приміщення [NUMBER], загальною площею 100, 9 кв.м., за адресою [ADDRESS]. ( т. 2 а.с. 99) Згідно отриманих з КП «ОМБТІ та РОН» офіційних документів підтверджене, що нежиле підвальне приміщення [NUMBER] за адресою [ADDRESS], яке належало [PERSON] було поділене на два окремих приміщення [NUMBER] та [NUMBER] з окремими входами. ( а.с. 69- 73) Таким чином, по справі встановлене, що під час коли договір іпотеки був за рішенням суду припиненим у період з 13.04.2011 року до 06.07.2012 року, коли його дія була поновлена, [PERSON] не мала обов'язків іпотекодателя, та здійснила продаж приміщення [NUMBER] громадянину [PERSON], а той в свою чергу у липні узаконив поділення цього приміщення на два окремих під [NUMBER] та [NUMBER] і далі 22.10.2011 року вони були придбані останнім власником відповідачем [PERSON] Суд вказує, що предмет іпотеки за договором від 29.05.2007 р. може буди ідентифікованим як за документами так і візуально, фактично складається з двох окремих приміщень без звеличення загального розміру, яки разом відповідають умовам даного договору іпотеки. Зі змісту п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна", затвердженої Наказому Держбуд України, від 24.05.2001, № 127 в редакції, що діяла на час введення будинку в експлуатацію, не належить до самочинного будівництва допустиме відхилення площі на 5 %. Таким чином, твердження представника третьої особи, що після поділення нежитлового приміщення [NUMBER] площею 155,8 кв.м. на два окремих приміщення 50,5 кв.м. та 100, 9 кв.м. ( загально 151, 4 кв.м.), змінилася площа тому показники не відповідають предмету іпотеки по договору, суд не бере до уваги, тому що вказане зменшення площі не є критичним та відноситься до допустимих 5% погрішності при замірах інвентаризації. Згідно п. 4.1. у разі невиконання позичальником основного зобов'язання, іпотеко держатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження ( п.п. 4.6, 4.6.2). Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 27 Закону України від 2 жовтня 1992 р. № 2654-XII «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Ці норми застосовуються з урахуванням положень Закону України від 18 листопада 2003 р. № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який виначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених із метою забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву "право слідування". З матеріалів справи слідує, що у ТОВ «Соверк» (код32470263) перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 660/45-301 від 29.05.2007 року залишається заборгованість у розмірі 2 033 837, 86 грн., що перевищує визначену сторонами вартість предмету іпотеки за договором в розмірі 1 160 000,00 гривень. Заборгованість за кредитом в розмірі 2 033 837, 86 грн. станом визначеним позивачем на 22.01.2010 р. складається: - заборгованість за кредитом в розмірі 240,000 доларів США, що по курсу складає 1922400,0 грн., - заборгованість по процентам в розмірі 13346, 67 доларів США, що по курсу складає 106906,82 грн. - пеня 4531,04 грн. Згідно п 34. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Суд звертає увагу на практику розгляду аналогічних справ: «……відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суди на вказане уваги не звернули та, застосовуючи положення ст. ст. 179, 184, 331, 332 ЦК України, виходили з того, салон-перукарня є новоствореною річчю, а відтак не може ідентифікуватися з житловим приміщенням, переданим в іпотеку у 2007 році. При цьому суди не врахували, що новоствореним об'єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив'язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об'єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. При цьому ні будівництва ні створення в іншій спосіб не було. У п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою….» ( Судові прецеденти, Ухвала, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 19.06.2013, № 6-17277св13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ). Відповідно п. 37 Пленуму, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання . іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином, враховуючи що на час розгляду справи у ТОВ «Соверк» (код32470263) перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 660/45-301 від 29.05.2007 року залишалася заборгованість у розмірі 2 033 837, 86 грн., суд визнає, що позовні вимоги позивача до [PERSON] є правомірними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved