Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власницею будинку із будівлями і спорудами [ADDRESS] . Власником суміжної земельної ділянки площею 0,1 га., за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно кадастрового плану земельної ділянки, яка належить відповідачу, межа її земельної ділянки ріже частину житлового будинку та гаражу позивача, що унеможливлює підходу до них та обслуговування для проведення поточного ремонту будівель. Посилаючись на те, що стала власником житлового будинку та споруд, а тому до неї на підставі ст.120 ЗК України перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,005 га., для обслуговування частини житлового будинку та гаражу в межах земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача. Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року до участі у справі залучено відділ Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області у якості третьої особи. У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Снігурівська міська рада, відділ Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області, про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначила, що є власницею будинку із будівлями і спорудами [ADDRESS] . Рішенням Снігурівської міської ради №14 від 05 грудня 2013 року позиваці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування вище вказаного будинку в оренду. На її замовлення ТОВ «Підприємство Бізнес-Експрес» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. 10 листопада 2014 року рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Снігурівському районі Миколаївської області відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК даних про земельну ділянку позивача з підстав знаходження в межах земельної ділянки іншої земельної ділянки та через відсутність погодження меж земельної ділянки із суміжним власником по [ADDRESS] . В подальшому, 11 лютого 2015 року, позивачкою було подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до ДЗК. Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Снігурівському районі Миколаївської області від 16 лютого 2016 року відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК даних про земельну ділянку позивача з підстав знаходження в межах земельної ділянки іншої земельної ділянки, рекомендовано усунути перетин земельної ділянки з 482571000:39:068:0042 ( [ADDRESS] ). Рішенням Снігурівської міської ради від 27 травня 2016 року позиваці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0844 га. для обслуговування вище вказаного будинку у власність. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] , є [PERSON] , яка оформила право власності 30 вересня 2014 року, що підтверджено витягом з ДЗК. Попереднім власником земельної ділянки по [ADDRESS] , був [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-М №024804, виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 25 липня 1995 року, який за договором подарував відповідачці розміщений на цій земельній ділянці будинок. При цьому має місце накладення суміжних земельних ділянок одна на одну, що порушує право позивача вільно володіти та розпоряджатися своєю земельною ділянкою у повному обсязі та вона не має можливості оформити право власності на належну їй земельну ділянку. На підставі викладеного, [PERSON] , з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 14 березня 2019 року (Т.2 а.с.29) та уточнення збільшених позовних вимог від 22 березня 2019 року (Т.2 а.с.50), просила скасувати: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16585548 від 20.10.2014 року 00:40:31 на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 482510100:39:068:0042, відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд; державну реєстрацію земельньої ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 482510100:39:068:0042, відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, в Державному земельному кадастрі, проведену Відділом Держземагенства у Снігурівському районі від 30.09.2014 року; реєстрацію права власності № 7680070 від 13.11.2014 року о 13:52:50 за гр. [PERSON] , код. [NUMBER] , на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 482510100:39:068:0042, відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Ухвалою суду від 14 березня 2019 року справи за вказаними позовами об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з викладених у позові підстав просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні позовних вимог просила відмовити за їх недоведеності. Представник співвідповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області згідно відзиву поданого 01 червня 2020 року (Т.2 а.с.243-244) у задоволенні вимог позивача до управління просив відмовити, оскільки останнім не було вчинено (та не могло бути вчинено згідно повноважень) будь-яких дій, які мали б наслідком порушення прав позивача. Треті особи про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 12 лютого 2004 року стала власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року придбала квартиру [ADDRESS] за цією ж адресою, на підставі договору дарування від 15 листопада 2013 року стала власником квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку. Рішенням Снігурівської міської ради №125 від 27 листопада 2013 року вказані три квартири у триквартирному житловому будинку були об"єднані в єдиний об"єкт нерухомого майна індивідуальний житловий будинок. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 березня 2016 року, номер запису 886441848257 (Т.1 а.с.8). Рішенням Снігурівської міської ради №14 від 05 грудня 2013 року позиваці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку із земель житлової та громадської забудови комунальної власності не переданих у власність і не наданих у користування за адресою [ADDRESS] . На замовлення [PERSON] ТОВ «Підприємство Бізнес-Експрес» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Снігурівському районі Миколаївської області від 16 лютого 2016 року відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК даних про земельну ділянку позивача з підстав знаходження в межах земельної ділянки іншої земельної ділянки, рекомендовано усунути перетин земельної ділянки з 482571000:39:068:0042 ( [ADDRESS] ). Рішенням Снігурівської міської ради від 27 травня 2016 року позиваці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0844 га. для обслуговування вище вказаного будинку у власність (Т.1 а.с.168). З 09 жовтня 2001 року [PERSON] є власником сусіднього домоволодіння за [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03 жовтня 2001 року, укладеного з [PERSON] . Для будівництва та обслуговування вказаного будинку на підставі договору дарування земельної ділянки посвідченого нотаріусом 13.11.2014 року [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер 4825710100:39:068:0042. До укладення вказаного правочину [PERSON] користувалася вказаною земельною ділянкою на підставі державного акту №024804 виданого попередньому власнику [PERSON] . Як свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.02.2015 року межі земельної ділянки [PERSON] внесені в натурі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площа ділянки 0.1000 га. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №13 від 02 січня 2020 року, фактичне розміщення земельної ділянки [PERSON] частково відповідає схемі, визначеній у кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер 4825710100:39:068:0042, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 4825710100:39:068:0042 зареєстрована в кадастровій карті і внесена до державного реєстру земельних ділянок, частково накладається на земельну ділянку по [ADDRESS] , площа накладення складає 50 кв.м. Також, вказаним висновком встановлено невідповідність конфігурації земельної ділянки, належної [PERSON] , державному акту, як по фактичному використанню, так і по кадастровому плану. Житловий будинок [PERSON] , розташований за адресою [ADDRESS] , не перебуває на земельній ділянці, що належить [PERSON] (Т.2 а.с.112-137). Підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року (із змінами внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.03.2010 року) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» надано роз`яснення, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК України в редакції від 27.04.2007 року - переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ст.377 ЦК України (в редакції станом на час набуття об`єктом нерухомого майна статусу житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Частиною 1 ст.125 ЗК України (в редакції станом на час набуття об`єктом нерухомого майна статусу житлового будинку) було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції станом на час набуття об`єктом нерухомого майна статусу житлового будинку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. З досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що на час набуття об`єктом нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , статусу житлового будинку, право власності чи право постійного користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, у попереднього власника зазначеного нерухомого майна, у встановленому ст.125 ЗК України не виникало, укладеними угодами дарування та купівлі -продажу квартир, які 27 листопада 2013 року об"єднані в єдиний об"єкт нерухомого майна індивідуальний житловий будинок, розмір земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, не був визначений. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що після набуття [PERSON] житлового будинку за адресою [ADDRESS] , право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок до неї не перейшло, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 0,005 га., для обслуговування частини житлового будинку та гаражу в межах земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача, їй слід відмовити за безпідставністю. Крім того, чинним законодавством не передбачено набуття права власності особою на земельну ділянку за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у власності іншої особи, тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим законом. Разом з тим, на підставі ст.120 ЗК України до позивачки перейшло право на оформлення права власності чи права користування земельною ділянкою на якій розташований належний їй житловий будинок з господарськими спорудами відповідно до ЗК України. У відповідності до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з цією статтею власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтями 116,118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Як слідує зі змісту ст.120 ЗК України право власності переходить саме на земельну ділянку, яка була закріплена за будинком, без зміни цільового призначення та, відповідно, без зміни її конфігурації. Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] , розміри та конфігурація якої визначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-МК №024804, а саме довжиною 17 м., шириною - 59,0 м., при цьому, бокові межі визначені як прямі лінії, а сама земельна ділянка являє собою правильний чотирикутник. Однак, згідно кадастрового плану земельної ділянки належної [PERSON] (Т.1 а.с.63) бокові межі ділянки складаються із ліній, прокладених під кутами, а довжина фасадної межі-17,48 м., тобто більша ніж у державному акті. Вказана невідповідність меж земельної ділянки, належної [PERSON] , державному акту, порушує права суміжного землекористувача [PERSON] на оформлення земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку у власність. На кадастровому плані земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , складеному ПВФ «Лімб», є погодження відділом містобудування, архітектури та ЖКГ при умові подальшого надання права сервітуту на частину земельної ділянки до 50 см. для обслуговування будівель майбутньому землекористувачу чи користувачу, однак на час обстеження земельної ділянки експертом судової земельно-технічної експертизи суміжний землекористувач [PERSON] доступу до зовнішньої стіни власного будинку не має. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.79-1 ЗК України (діючої на час формування земельної ділянки [PERSON] ) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій статті 79-1 ЗК України) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ч.7 ст.79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Після формування земельної ділянки, відповідно до ч.3 ст. 79-1 К України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст.79-1 ЗК України). Згідно ч.10 ст. 79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (ч.2 ст.50 Закону України "Про землеустрій"). Пунктом 2.8. Наказу Державного Комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" (надалі - Інструкція) встановлені вимоги щодо складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості). Вимогами вказаної Інструкції не передбачено погодження кадастрового плану земельної ділянки який є складовою технічної документації з умовою. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] звернулась до ПВФ «Лімб» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку було погоджено відділом містобудування, архітектури та ЖКГ при умові подальшого надання права сервітуту на частину земельної ділянки до 50 см. для обслуговування будівель майбутньому землекористувачу чи користувачу, з яким суміжні межі не погоджувались. На підставі виготовленої документації, незважаючи на її невідповідність вимогам Інструкції, державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Снігурівському районі 30.09.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровим номером 4825710100:39:068:0042, що стало підставою для реєстрації 13.11.2014 року права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 7680070 (Т.2 а.с.52). Таким чином, враховуючи, що існує накладення меж земельної ділянки відповідача [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] , на площу 50 см., що перешкоджає останній в оформленні права власності на земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку, причиною накладення є порушення порядку формування земельної ділянки, суд вважає, що поновлення прав позивача можливе шляхом скасування відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що входить до повноважень ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, як правонаступника відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі. Крім того, оскільки формування земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відбулося за рахунок земельної ділянки, розміром 50 см., яка призначалася для обслуговування будівель майбутньому землекористувачу, тобто позивачу [PERSON] , що позбавляє її права на оформлення земельної ділянки у законодавчо встановлених межах, що підтверджено висновком судової комплексної земельно-технічної експертизи, суд вважає також обґрунтованою вимогу про скасування реєстрації права власності № 7680070 від 13.11.2014 року за гр. [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16585548 від 20.10.2014 року на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 482510100:39:068:0042, відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, тобто реєстрацією права власності на вказану земельну ділянку, дана вимога є зайвою, не призведе до реального відновлення прав позивача, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, лише в частині вимоги про скасування державної реєстрації земельньої ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 482510100:39:068:0042, відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, в Державному земельному кадастрі, проведену Відділом Держземагенства у Снігурівському районі від 30.09.2014 року та скасування реєстрації права власності № 7680070 від 13.11.2014 року за гр. [PERSON] на вказану земельну ділянку. Інші заявлені позивачем вимоги безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем [PERSON] заявлено 1 вимогу майнового характеру та 3 вимоги немайнового. За вимогу майнового характеру (визнання права власності на земельну ділянку) при подачі позову нею сплачено 551,21 грн. судового збору (Т.1 а.с.1), за 2 вимоги немайнового характеру судовий збір сплачено у розмірі 551,21 грн. (Т.1 а.с.149) та 768,40 грн. (Т.2 а.с.30). Заявлена позивачкою 1 вимога немайнового характеру (скасування рішення про державну реєстрацію прав) судовим збором, який на момент її заявлення був визначений у розмірі 768,40 грн., не оплачена, а тому підлягає стягненню з позивача на користь держави, оскільки у її задоволенні позивачеві відмовлено.

Outcome: approved