Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 7 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей повнолітню доньку [PERSON] , 2000 року народження та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн. щомісячно, проте вказаного є недостатньо для утримання дитини. Зазначає, що витрачає в місяць орієнтовно 13 350 грн. на утримання сина, в що входить витрати на школу та харчування, користування громадським транспортом, лікування, одяг та взуття, засоби гігієни, комунальні платежі за квартиру. Враховуючи те, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо способу виконання обов`язку по утриманню дитини, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. При цьому, відповідач є фізичною особою-підприємцем та отримує високий стабільний дохід, має нерухоме майно на праві власності, отримав спадщину у вигляді нерухомого майна та грошових коштів. 01.03.2019 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 23.05.2019 р. зі сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову визнає частково, а саме не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 2 000 грн. Посилається на те, що ніколи не ухилявся від утримання своїх дітей, надає їм фінансову допомогу, приймає участь в їх вихованні. При цьому, розмір аліментів, які просить стягнути з нього позивач є завищеним та необґрунтованим. Так, посилання на сплату позивачем комунальних послуг в розмірі 5 000 грн. відповідач вважає необґрунтованими, оскільки в квартирі, яка належить позивачу та відповідачу, проживає позивач разом з сином, та зі своїм співмешканцем. Тому, комунальними послугами користується не лише його син [PERSON] , а й незнайома відповідачу особа. При цьому, відповідач надав в користування позивачу свою частку в квартирі для забезпечення нормальних умов проживання їхнього сина. Вказує на те, що хоч і займається підприємницькою діяльністю, проте доходу високого не має. При цьому, зазначає, що йому дійсно належить на праві власності однокімнатна квартира, в якій він проживає зі своєю дружиною. Зокрема, кошти отримані в спадок, ним були витрачені на погашення боргів, які останній брав на купівлю вказаної квартири, проте зазначені кошти не включаються до переліку доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Зазначив, що дійсно здає в оренду належну йому 1/3 частину кв. [ADDRESS] , та отримує 2000 грн. щомісячно. Саме вказані кошти, відповідач готовий сплачувати на утримання сина. 29.05.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої сторона позивача зазначає, що відповідач має високий дохід, який дозволить йому сплачувати аліменти в розмірі 7 000 грн. щомісячно. Зокрема, останній займається підприємницькою діяльністю, здає в оренду належну частину квартири, яку отримав в спадщину, отримав в спадок грошові кошти. Просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі. 25.09.2019 р. зі сторони позивача надійшли до суду додаткові пояснення, згідно з якими вказує на те, що відповідачем на разі сплачуються аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн. щомісяця, проте вказаного розміру аліментів є недостатньо для утримання дитини. Зазначає, що в період з 01.09.2019 р. - 21.09.2019 р. позивачем було витрачено на утримання дитини 13 488, 42 грн. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засідання вимоги позову визнали частково, посилаючись на викладене в відзиві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2014 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що син проживає з позивачем. При цьому, з наданих до суду доказів вбачається, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина. Вказані обставини визнані сторонами по справі, а отже доказуванню не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд критично оцінює та приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 7 000 грн. щомісячно, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Посилання на те, що у власності відповідача перебуває однокімнатна кв. [ADDRESS] не може слугувати підставою для визначення аліментів в зазначеному розмірі, оскільки вказана квартира є місцем проживання відповідача та його дружини [PERSON] . При цьому, посилання позивача на те, що відповідач здає в оренду належну йому 1/3 частину кв. [ADDRESS] , яку отримав у спадок, та отримує дохід в розмірі 2 000 грн. щомісячно, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а саме визнались відповідачем, який не заперечує сплачувати вказані кошти на утримання свого сина. Крім вказаного, суд критично оцінює посилання сторони позивача на отримання відповідачем в спадок грошових коштів, оскільки зазначені твердження не підтвердженні належними та допустимими доказами. Крім вказаного, зазначене не є регулярним доходом відповідача, а отже не впливає на визначення щомісячного розміру аліментів, які підлягають до сплати відповідачем. Посилання позивача на витрати на сплату комунальних послуг в розмірі 5 000 грн., необґрунтовані та не доведені належними доказами. Матеріали справи не містять підтвердження, що вказана сума коштів сплачуються позивачем саме за користування житлово-комунальними послугами лише її сином [PERSON] . Позивачем не надано доказів необхідності несення щомісячних витрат на утримання сина [PERSON] в розмірі 13 350 грн. та більше. З поданих до суду документів, вбачається, що в зазначену суму, зокрема за вересень 2019 р., включені витрати на мобільний телефон для дитини, вартістю 4 399 грн, що не є щомісячним видатком на утримання дитини, одяг та взуття на суму 6 010 грн., при цьому обгрунтувань необхідності здійснення щомісячних витрат в такому розмірі на одяг та взуття дитини до суду не надано. Отже, суду не надано доказів підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, враховуючи рівність обов`язків по утриманню дитини обома батьками. При цьому, суд враховує також те, що відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дитини. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б викликали необхідність встановлення мінімального рекомендованого розміру аліментів на утримання дитини та які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж передбачено ст. 182 СК України. З урахуванням вказаного, враховуючи найкращі інтереси дитини та її потреби, а також визнання відповідачем вимог позову в розмірі 2 000 грн., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 2 500 грн. щомісячно. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд вказує наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження несення позивачем витрат на правничу допомогу та їх розмір до суду надано ордер серії КВ №766908, договір про надання правової допомоги №19-02/19 від 19.02.2019 р. та додаткову угоду до договору. Згідно з додатковою угодою до договору про надання правової допомоги, загальна вартість послуг складає 15 000 грн., що складається з: 1 000 грн. - 1 юридична консультація протягом 1 години та вивчення документів клієнта і визначення правової позиції захисту інтересів клієнта в суді; 1 000 грн. - 1 година - копії документів для подачі позову до суду; 2 000 грн. - 1 год. - збір документів для подачі позову до суду; 3 000 грн. - 2 год. - підготовка позову до Деснянського районного суду м. Києва про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, подача позову до суду та підготовка інших заяв у відповідності до вимог ЦПК України; 6 000 грн. - захист прав та інтересів клієнта під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в Деснянському районному суді м. Києва (без обмежень в часі та в кількості судових засідань, з врахуванням транспортних витрат); 2 000 грн. - отримання рішення суду та виконавчого листа за результатами розгляду справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в Деснянському районному суді м. Києва (з врахуванням транспортних витрат). Зокрема, суд вважає необгрунтованим та передчасним вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. за отримання рішення суду та виконавчого листа за результатами розгляду справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в Деснянському районному суді м. Києва (з врахуванням транспортних витрат, оскільки вказаних витрат ще не понесено, дій не вчинено. Зокрема, в наданій додатковій угоді не конкретизовано такі послуги як "копії документів для подачі позову до суду", за які позивачем сплачено 1 000 грн. та "збір документів для подачі позову до суду", за які сплачено 2000 грн., а саме не вбачається, які саме дії вчинено адвокатом для збору документів для подачі позову до суду, а також яка різниця між вказаними двома послугами. З огляду на вказане суд вважає необгурнтованими вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. за збір документів для подачі позову до суду. Крім вказаного, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини, категорія вказаних справ підлягає до розгляду в порядку пнаказного провадження або спрощеного позовного провадження, що призначені, зокрема, для малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетом є швидке вирішення справи. За викладених обставин, суд вважає не співмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. При цьому, судом також мають братись до уваги факт часткового задоволення вказаного позову. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з позивача на користь відповідача суму витрат у розмірі 5 000 грн., враховуючи участь адвоката в судових засіданнях, складання останньою позову та подання його до суду.

Outcome: partial