Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

23.03.2016 року в.о. керівника Первомайської місцевої прокуратури радник юстиції [PERSON] звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Півленна залізниця" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення шкоди завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог вказано, що вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19 лютого 2016 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та їм призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці кожному. Відповідно до ст. 75, ст.104 КК України засуджених було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік. Внаслідок скоєного злочину виробничому підрозділу "Основянського будівельно-монтажного експлуатаційного управління" регіональної філії "Південної залізниці" ПАТ "Укрзалізниця" було завдано матеріальні збитки в сумі 5610 грн. Представники прокуратури, регіональної філії "Південної залізниці" ПАТ "Укрзалізниця" в судове засідання не прибули. Прокурор Красноградського відділу Первомайської місцевої прокуратури [PERSON] направила заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі до суду не з"явилися, направили письмові заяви в яких не заперечували проти задоволення позову і зобов"язувалися виплатити заподіяні підприємству збитки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Красноградського районного суду Харківської області від 19 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15 с.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 3-х місяців позбавлення волі кожному, відповідно до ст.75, ст.104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням , встановлено іспитовий строк 1 рік та покладені обов"язки передбачені ст.76 КК України. Злочином регіональній філії "Південна залізниці" ПАТ "Українська залізниця" засуджено заподіяно збитки в сумі 5610 грн. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Положеннями ст.22 ЦК України встановлено, що особа якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати які особа зробила або мусить зробити ля відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Права неповнолітньої особи, яка має неповну цивільну дієздатність фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років визначені ст.32 ЦК України. Згідно ч.3 ст.33 ЦК України, неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їх вини. Цей обов'язок, згідно ч.3 ст.1179 ЦК України, припиняється після досягнення особи, яка завдала шкоди, повноліття. Таким чином, як вбачається з норм матеріального права, відповідальність батьків, опікунів за шкоду, завдану неповнолітньою особою, за своїм характером є додатковою, тобто похідною від відповідальності їх дитини. Батьки несуть відповідальність за наявності двох умов: їх неправомірної поведінки, що сприяла виникненню шкоди та відсутності у неповнолітньої особи майна або заробітку достатнього для відшкодування. Суд прийшов до переконання, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є неповнолітніми, не мають власних доходів, ніде не працюють, перебуваютьє на утриманні матері та опікуна, а тому необхідно солідарно стягнути завдані ними матеріальні збитки в сумі 5610 грн. з відповідачів. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок вчинення неповнолітніми злочину регіональній філії "Південна залізниці" ПАТ "Укрзалізниця" заподіяно збитки в сумі 5610 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved