Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Літинської РДА про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення В позові зазначає, що відповідно до договору дарування від 04 листопада 2004 року та реєстраційного посвідчення [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, які розташовані по [ADDRESS]. 09 листопада 2003 року , її син [PERSON], уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] Після укладення шлюбу, син та відповідачка попросилися, щоб вона надала дозвіл на тимчасове проживання їх в будинку [ADDRESS] що вона і зробила. В даному будинку, син та невістка спільно прожили до серпня 2013 року, а 16 вересня 2013року Літинським районним судом їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] та відповідачка спільно не проживають та не підтримують стосунків. За весь період часу, після розірвання шлюбу [PERSON] користується будинком, погрожує власниці фізичною розправою і добровільно виселитися не має наміру. Позивачка не може в повній мірі користуватись своєю власністю оскільки відповідачка їй в цьому перешкоджає. [PERSON] вважає дії [PERSON] незаконними, та вимагає виселити її із будинку по [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовільнити. Суду пояснив, що [PERSON] є власником спірного будинку. В 2004 році, вона дозволила у даному будинку проживати сину та невістці [PERSON] без реєстрації. Після розірвання шлюбу, у 2013 році, син переїхав із даного будинку, а невістка залишилася проживати у ньому. Вона чинить перешкоди у користуванні будинком, постійно влаштовує скандали, тому вважає за необхідне її виселити. Представник відповідача [PERSON], позов не визнав. Суду пояснив, що [PERSON], з дозволу власника, більше дванадцяти років проживає у спірному будинку. Разом із нею, там проживають троє її неповнолітніх дітей, двоє з яких є інвалідами. Іншого помешкання у [PERSON] немає. Вона зареєстрована у будинку, який також належить [PERSON], який пребуває в аварійному стані та не придатний для проживання. Спірний будинок має дві кімнати, більшою кімнатою користується [PERSON], там зберігаються її речі. Дана кімната постійно зачинена. [PERSON], постійно проживає та працює в Російській Федерації. Коли приїжджає в с.Бірків, то користується кімнатою та господарським приміщеннями, які теж у її відсутність замкнені. [PERSON] не чинить жодних перешкод у користуванні власністю. Навпаки, коли [PERSON] приїждає, то намагається влаштувати сварки, скандали. Тому, просить відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суду пояснили, що чули від дочки [PERSON] про конфлікти останньої із [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], та [PERSON] підтвердили наявність конфліктів між [PERSON] та [PERSON] Однак, зазначили, що саме ініціатором конфліктів була [PERSON] Крім того, підтвердили, що в будинку є одна кімната, якою користується виключно [PERSON] коли приїжджає в с.Бірків. [PERSON] проживає у спірному будинку разом із трьома неповнолітніми дітьми, іншого помешкання у неї немає. Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у справі, взявши пояснення свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником спірного будинку. Із копії договору дарування будинку(а.с.5) вбачається, що 04.11.2004 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у дар належний на праві власності дарувальнику житловий будинок з господарськими спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] Із копії реєстраційного посвідчення (а.с.6) вбачається, що [PERSON], 04 липня 2005 року, зареєструвала на себе будинковолодіння [ADDRESS] Копії домової книги та виписка з погосподарської книги (а.с.7-9,16) підтверджують реєстрацію [PERSON] у даному будинку. Із копії технічного паспорта (а.с.10-15) встановлено, що спірний будинок має дві жилих кімнати. Копія рішення Літинського районного суду від 16.09.2013 року (а.с.17) свідчить, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 листопада 2003 року по 16 вересня 2013 року. Копії свідоцтв про народження дітей підтверджують, що вони мають трьох дітей: [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2006 р.н. та [PERSON], 2010 р.н. Копії посвідчення свідчить про те, що сім'я [PERSON] має статус «Багатодітна сім'я» та право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей. Відповідно до медичних висновків 53 та 37, діти [PERSON] та [PERSON] є інвалідами з дитинства. Копія акта обстеження матеріально-побутових умов підтверджує, що [PERSON] разом із своїми трьома неповнолітніми дітьми проживають по [ADDRESS], де створені усі належні умови для проживання. Інший акт обстеження матеріально-побутових умов свідчить, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], дана садиба належить [PERSON], будинок непридатний для проживання. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Ray-ner v. the U.K. (21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. (24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus (18.02.1999). В судовому засіданні встановлено, що власником житла є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вселилися у дане помешкання як члени сім'ї власника. Згідно ст.156 ЖК України,члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, [PERSON] розлучившись із сином [PERSON], та переставши бути членом її сім'ї, не втратила права на користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз"яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). В судовому засіданні, хоча і встановлено, що між сторонами виникають конфлікти, однак, жодним доказом позивач не довів, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одному будинку. Також в судовому засіданні, не встановлено, що [PERSON] допускає антигромадську поведінку, а також те, що до неї вживалися заходи попередження або громадського впливу і ці заходи не дали позитивних результатів. До [PERSON] жодного разу не застосовувалися заходи попередження судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів та ін. Згідно статті 18 ЗУ "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Стаття 16 Конвенції про права дитини передбачає, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи те, що єдиним місцем для проживання матері [PERSON] та її неповнолітніх дітей є [ADDRESS] , тому за жодних обставин права неповнолітніх дітей на житло не повинні бути порушені. Позивачка, обираючи спосіб захисту, посилалася на норми цивільного законодавства, що регулють відносини права власності. Однак, у даному випадку, житловий будинок є спеціальним об'єктом, тому слід застосоувати спеціальні норми Житлового кодексу.

Outcome: dismissed