Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 02.03.2020 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, згідно зміненої редакції якої просив суд: - розірвати Договір оренди землі від 15.07.2015 (дата державної реєстрації речового права - 16.07.2015, номер запису 10470671), укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , - стягнути з відповідача на користь позивача за Договором оренди землі від 15.07.2015 (дата державної реєстрації речового права - 16.07.2015, номер запису 10470671) 37 635 (тридцять сім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 56 копійок, які включають суми: -заборгованості по виплаті орендної плати за 2016-2020 сільськогосподарські роки - 15 899,43 грн, -пені - 19 206,63 грн, -3 % річних від простроченої суми - 796,55 грн, -інфляційних втрат - 1 732,91 грн. -зобов`язати відповідача після розірвання вищевказаного договору оренди негайно передати позивачу земельну ділянку (кадастровий номер 12258553300:09:007:0218) в стані придатному для її цільового використання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що земельна ділянка (кадастровий номер 12258553300:09:007:0218), яка належить позивачу, з 2015 року й до тепер перебуває в оренді відповідача, який не виплатив орендну плату за 2015-2020 роки, починаючи з 2016 року, що є підставою для розірвання договору оренди і повернення земельної ділянки власнику, стягнення заборгованості. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 04 березня 2020 року позивача звільнено від сплати судового збору. Ухвалою судді від 04 березня 2020 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді від 30 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем 01.06.2020 до суду надано відзив на позовну заяву. Ухвалою від 01.06.2020 відмовлено у прийняття зустрічного позову про стягнення боргу за договором позики, пені, інфляційних витрат, 3 % річних. Позивач, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причина неявки невідома. Представники позивача в судовому засіданні обґрунтування позовних вимог, викладені в позовній заяві та заяві, змінені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Просили в разі, якщо суд вважає, що строк давності позивачем порушений, поновити його. Відповідач повідомлявся про день та час місце розгляду справи в порядку, передбаченому ЦПК України, в судове засідання не з`явився, причина неявки невідома. Представник відповідача в судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в позові повністю через його необґрунтованість. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 122893 (арк.с 21) є власником земельної ділянки з кадастровим номером 12258553300:09:007:0218. Право власності позивача на земельну ділянку, окрім зазначеного, підтверджено даними з Державного земельного кадастру, зокрема, щодо кадастрового номеру земельної ділянки 12258553300:09:007:0218, а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (арк.с 19-20, 46-48). Втім, сторони факт передачі земельної ділянки не оспорювали, а тому фактичне користування з боку відповідача нею судом під сумнів не ставиться. 15.07.2015 між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди землі (далі - Договір, дата державної реєстрації речового права - 16.07.2015, номер запису 10470671), згідно якого в оренду строком на 49 років передано земельна ділянка (кадастровий номер 12258553300:09:007:0218) (далі - земельна ділянка) (арк.с 15-16, 19-20, 46-48). В п. 4 Договору встановлено розмір орендної плати на рівні 2789,10 грн, яка сплачується з 01 жовтня до 01 листопада кожного року, підлягає індексації. Згідно довідок № 12 від 20.02.2017 (арк.с 23), № 52 від 10.08.2018 (арк.с 17), орендна плата за 2016 рік, 2017 рік не нараховувалася та не виплачувалася відповідачем позивачеві. Орендна плата, яка не виплачена позивачу станом на 10.09.2019 за 2015-2019 роки (перша виплата повинна була бути до 01.11.2016) складає 13 556,37 грн, що підтверджується листом відповідача (арк.с 24, 25). Відповідно п. 5 Договору за несвоєчасну виплату орендної плати передбачено сплату пені у розмірі 0,2 % від суми недоїмки за кожен день прострочення. 12.09.2019 відповідачем позивачеві було напрвлено лист з проханням надати банківські реквізити для переказу орендної плати (арк.с 24, 25). Листи-претензії позивача до відповідача щодо невиплати орендної плати за Договором та проханням розірвати останній датовані жовтнем та листопадом 2019 року, перший отриманий відповідачем 07.11.2019 (арк.с 28, 29). Індекси споживчих цін з листопада 2016 року по квітень 2020 року перелічені в листі ГУС у Дніпропетровській області від 12.05.2020 (арк.с 70). Суду надано копію фіскального чеку від 25.09.2019 та 26.06.2021 (арк.с 142, 144) про переказ відповідача позивачеві 13759,72 грн та 38200,54 грн відповідно в рахунок виплати орендної плати за Договором. В судовому засіданні встановлено, що позивач не знав про ці перекази і не отримував кошти. Стороною відповідача ці твердження не спростовані та не оспорюються. Отже, 25.09.2019 відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання боргу, строк давності перервано, тому клопотання представника позивача про його поновлення не підлягає задоволенню. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, серед іншого, за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора ( п.4 ч.1 ст. 532 ЦК України). При цьому, зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту ( ч.2 ст. 532 ЦК України). Разом із цим, на підставі ч.1 ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. При цьому, нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит ( ч.2 ст. 537 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. На підставі ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суть позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність і стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлена систематична несплата орендної плати (більше 2 разів), перебіг строку позовної давності щодо вимог про розірвання Договору розпочався з моментом, коли відповідач відмовив позивачу в його розірванні та продовжив користуватися земельною ділянкою, тобто перебіг починається не раніше жовтня-листопада 2019 року. Крім того, 25.09.2019 відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання боргу та перервав строк давності щодо нього. Договір позики, на який посилається сторона відповідача, не береться судом до уваги, оскільки не стосується предмету спору, не містить посилань на Договір. Позовна вимога щодо зобов`язання вчинити дії заявлена на майбутнє і є передчасною, тому не підлягає задоволенню. Інші позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються за подання до суду фізичною особою: - позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 15.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить з 01.01.2020 року 2102 грн, - позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 840,80 грн. Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. У позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки (п. 8 ч. 1 ст. 176 ЦПК України). Ціна позову - 47 802,83 грн (37 635,56 грн +10 167,27 грн (3 389,09 грн (13556,37 грн (арк.с 24) : 4 роки (за 2015 рік не нараховувалася)) х 3 роки) орієнтовної орендної плати = 47 802,83 грн). Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений судом від сплати судового збору (арк.с 36). Позовна вимога позивача про зобов`язання повернути земельну ділянку у даному випадку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна. Отже, позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку є вимогою немайнового характеру (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 905/105/20). З огляду на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) 80 копійок за вимоги майнового характеру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved