Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , яку згодом уточнив, в який просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , визнати спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнати особистою приватною власністю [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м. В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що 06.06.2014 року між ним, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 666. Від шлюбу дітей не має. Шлюб не склався, сторони тривалий час не проживають разом. Збереження шлюбу вважає неможливим. Під час щлюбу за спільні грошові кошти сторонами 25.03.2015 року придбана земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). \~ \~ \~ \~Крім того, під час шлюбу, ним за домовленістю із сестрою [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON] , у останнього 25.03.2015 року була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м. При купівлі-продажу квартири мною грошові кошти продавцю не були сплачені, а тому, враховуючи наполегливі вимоги сестри та її цивільного чоловіка [PERSON] , він був вимушений 21.03.2017 року переоформити за договором купівлі-продажу на ім`я моєї сестри [PERSON] автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , колір сірий, в рахунок оплати мною придбання квартири квартира [ADDRESS] . Автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , не має відношення до спільного майна подружжя, тому що придбаний за грошові кошти, які виручені ним від продажу автомобіля "Хюндай" реєстраційний номер [NUMBER] , який був придбаний задовго до шлюбу з відповідачем. Ніяких грошових коштів при придбанні ним автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , та придбанні квартири [ADDRESS] відповідач йому не надавала, а тому зазначені квартира та автомобіль не мають відношення до спільного майна подружжя. Заявою від 31.08.2018 року позивач [PERSON] збільшив свої позовні вимоги та додатково просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 1/2 частки отриманого відповідачем доходу від підприємницької діяльності за 2015-2016 роки в розмірі 769 599, 00 грн., оскільки відповідно до відповіді ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 31.01.2018 року, яку надала відповідач, нею отриманий прибуток від підприємницької діяльності в розмірі 1 241 000 грн. (за 2015 рік) і 298 199 грн. (за 2016 рік). Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , який неодноразово уточняла (остання редакція від 17.07.2018 року), в якому просила в порядку поділу спільно набутого майна виділити у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку поділу спільно набутого майна виділити у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., в порядку поділу спільно набутого майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , в розмірі 113 761, 84 грн. В уточненій зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] зазначила, що дійсно 06.06.2014 року між сторонами укладений шлюб. Під час шлюбу позивачем та відповідачем придбано наступне майно, яке підлягає поділу між сторонами: земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечує. Третя особа [PERSON] звернулась до суду із власним позовом до [PERSON] та [PERSON] , який також згодом уточнила, в якому просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики від 28.03.2017 року в загальному розмірі 11 000 доларів США та 3% річних в розмірі 11 230, 36 грн., та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. В позовній заяві третя особа [PERSON] зазначила, що 28.03.2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, за умовами якого, останній взяв у неї в борг 11 000 доларів США на строк дванадцять місяців, без сплати відсотків за користування грошима. Строк дії договору позики сплинув 28.03.2018 року, але по теперішній час борг не погашений, позика не повернута. [PERSON] зазначив при отриманні позики, що позика йому потрібна для погашення його сімейного, спільного з [PERSON] , боргу перед батьком дружини [PERSON] . Вирішити спір миром не вдається, оскільки між відповідачами в судовому порядку розглядається спір про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, що вимушує її звернутись за судовим захистом порушених прав. Станом на 02.08.2019 року за курсом НБУ розмір шкоди, яка спричинена їй невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором позики, буде складати : основний борг :11 000 Х 25, 349919 = 278 849, 10 грн. 3% річних : 278 849, 10 Х (3+30+31+30+31+31+30+31+ 30+31 +31+28+31+ 30+31+30+ 31)/ 365 / 100 Х 3 = 11 230, 36 грн. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву третьої особи, в якому в якому позов визнав та зазначив, що 06.06.2014\~року між\~ним та\~ [PERSON] \~був укладений\~шлюб.\~Під час\~шлюбу за\~спільні грошові\~кошти,\~які були\~ними позичені\~у батька\~дружини [PERSON] ,\~ними 25.03.2015\~року була\~придбана земельна\~ділянка площею\~0,\~0997\~га,\~яка розташована\~за адресою\~:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~51227832200:01:002:1917,\~цільове призначення\~-\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка).\~У [PERSON] \~в березні\~2015\~року (десь\~за тиждень\~до укладення\~договору)\~ними (ним\~та дружиною)\~були позичені\~грошові кошти\~у сумі\~7000\~дол.\~США. Крім того, приблизно у вересні 2015 року, під час йго знаходження у рейсі (в морі), за його згодою, дружиною [PERSON] у батьків були позичені гроші в сумі 3000 дол. США для проведення косметичної (пластичної) операції, як подарунок їй на День Народження. \~ \~ \~ \~На весні\~2017\~року він\~зрозумів,\~що його\~спільне життя\~з [PERSON] \~не склалось\~та прийняв\~для себе\~рішення про\~припинення шлюбу.\~На той\~час вони\~разом з\~дружиною проживали\~в житловому\~будинку її\~батька [PERSON] ,\~який розташований\~в [ADDRESS] ,\~з якого\~він і\~з`їхав.\~З цього\~часу дружиною\~було одразу\~поставлене питання\~про продаж\~земельної ділянки яка\~розташована за\~адресою :\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~51227832200:01:002:1917, для погашення нашого спільного боргу перед її батьком, і тією же весною 2017 року вони зустрілись біля офісу приватного нотаріуса на перехресті вул. Марсельська та Дніпропетровська дорога. Але, при зустрічі, дружина [PERSON] змінила узгоджене рішення про продаж земельної ділянки та висунула до нього вимогу сплати грошової суми в розмірі 11 000 дол. США її батьку [PERSON] (які були їх з дружиною спільним боргом перед її батьками), і тоді вона не бути мати жодних претензій щодо поділу спільного майна. Зазначений варіант був підтверджений батьком дружини [PERSON] , який також був присутній при розмові. Він був вимушений погодитись на зазначену вимогу, тому що був налаштований повністю припинити свої відносини з дружиною, але зазначеної суми в нього не було, тому він був вимушений звернутись з проханням про надання позики до своєї сестри [PERSON] , у якої були збереження від підприємницької діяльності, для погашення їх з дружиною спільного боргу перед її батьками. Сестра [PERSON] погодилась надати йому в позику зазначену суму грошей, оскільки знала про його проблеми у шлюбі та відсутність у нього грошей. Зазначені грошові кошти в сумі 11 000 дол. США, які були позичені у сестри, він передав батьку дружини [PERSON] , про що свідчить його розписка про отримання грошових коштів від 30.03.2017 року. Таким чином, позику, яку він отримав від сестри [PERSON] , була витрачена виключно на погашення їх спільного з дружиною боргу перед її батьком [PERSON] , тобто позика була і отримана і використана в інтересах сім`ї, що підтверджується письмовими доказами у справі (розписками). У зв`язку із розглядом судом спору щодо розірвання шлюбу між ним та дружиною [PERSON] та поділу спільного майна, позика перед сестрою [PERSON] дійсно по теперішній час не погашена і гроші не повернуті, що створює перед сестрою їх спільний з дружиною борг, відносини щодо якого підлягають врегулюванню. [PERSON] подала відзив на позовну заяву третьої особи [PERSON] , в якому позов не визнала, оскільки не надавала письмової згоди на отримання позики її чоловіком [PERSON] , вважає, що позика використана чоловіком не в інтересах сім`ї, факт повернення грошових коштів [PERSON] її батьку [PERSON] визнала. Позивач подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача первісний позов [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував. Проти задоволення позову третьої особи [PERSON] не заперечував. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову [PERSON] та позову третьої особи [PERSON] , зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] та її представник власний позов до [PERSON] та [PERSON] підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, первісний позов [PERSON] підтримали, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечували. Допитані в судовому засіданні свідки надали наступні свідчення: - третя особа [PERSON] , допитана як свідок за клопотанням позивача, зазначила, вона проживає за адресою : [ADDRESS] разом з цивільним чоловіком [PERSON] та двома синами. В цивільному шлюбі знаходиться 14 років. Її брат [PERSON] шість років тому одружився на [PERSON] . На час реєстрації шлюбу у брата у власності був автомобіль "Хундай", який вже в шлюбі він обміняв на автомобіль "КІА. Вона та чоловік вирішили обміняти будинок брата, який розташований по [ADDRESS] на квартиру її чоловіка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Її чоловік [PERSON] свою квартиру на її брата [PERSON] переоформив, а брат свій будинок переоформити на її ім`я не зміг, тому що під його будинком не була оформлена земельна ділянка. Враховуючи зазначену обставину брат запропонував переоформити на її ім`я власний автомобіль "КІА", як розрахунок за квартиру, на що вона погодилась. Під час укладення угоди купівлі-продажу квартири у нотаріуса були присутні брат [PERSON] , його дружина [PERSON] , її чоловік [PERSON] та вона. При переоформленні квартири брат гроші за квартиру не сплачував і вона брату гроші за автомобіль також не сплачувала. [PERSON] при оформленні угоди купівлі-продажу квартири говорила, що вона до квартири не має жодного відношення. Вона знає проте, що брат та його дружина [PERSON] позичали кошти у батька [PERSON] . Спочатку позичали 7 000 доларів США, а потім [PERSON] сказала, що вона, під час знаходження в рейсі брата, позичила у батька 4 000 доларів США на пластичну операцію. Брат вирішив припинити шлюб з [PERSON] та пішов від неї. Після повернення з рейсу брата на весні 2017 року відбулась зустріч, на якій з одного боку були присутні вона, брат [PERSON] , її мати [PERSON] , а другого боку [PERSON] , її мати та батько [PERSON] . [PERSON] сказав, що йому потрібні гроші. Віддати борг у [PERSON] та [PERSON] грошей не було, тому вирішили продати земельну ділянку. Але потім [PERSON] сказав, що [PERSON] сказала, щоб він віддав гроші батьку і вона не буде мати претензій щодо поділу майна. Денис прийшов до неї та позичив гроші в сумі 11 000 доларів США, про що написав розписку. Гроші брат віддав батьку дружини [PERSON] , але і після цього [PERSON] на розірвання шлюбу до РАГСу не прийшла. Вона після зазначених подій фактично залишилась на вулиці тому, що брат свій будинок на неї не переоформив до теперішнього часу. - свідок [PERSON] , допитаний за клопотанням позивача, надав свідчення проте, що він проживає за адресою [ADDRESS] разом цивільною дружиною [PERSON] , спільним неповнолітнім сином [PERSON] та сином дружини [PERSON] . [PERSON] є рідним братом його дружини. Біля семи років тому [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , було весілля. На час реєстрації шлюбу у [PERSON] був автомобіль "Хундай", мікроавтобус, який він вже у шлюбі обміняв на автомобіль "КІА". За згодою сторін він переоформив свою квартиру [ADDRESS] на ім`я брата дружини [PERSON] , який був повинен переоформити свій будинок [ADDRESS] на його дружину [PERSON] , але [PERSON] будинок не переоформив, тому що документи були не в порядку. Під час підписання угоди купівлі-продажу квартири у нотаріуса були присутні дружина [PERSON] , він, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] йому гроші за квартиру не сплачував. [PERSON] казала, що до квартири жодних претензій не має. Внаслідок не можливості переоформити будинок [PERSON] запропонував дружині [PERSON] переоформити на неї свій автомобіль, що і зробили. Він знає про те, що [PERSON] повернув гроші батьку дружини [PERSON] в сумі 11 000 доларів США, про той написав розписку. Зазначені гроші [PERSON] позичила дружина [PERSON] , він з дружиною з цього приводу не сперечався. Він працює машиністом тепловозу на ТОВ "ТІС", дружина є підприємцем займається торгівлею. - свідок [PERSON] , допитаний за клопотанням відповідача, надав свідчення про те, що [PERSON] та [PERSON] позичили в нього гроші в сумі 11 000 доларів США на весні 2016 року. Потім вони віддали ці гроші в сумі 11 000 доларів США, про що він написав розписку. Гроші він позичав їм обом, гроші йому повернули 21.03.2017 року, а розписку він написав 30.03.2017 року на вимогу [PERSON] та її чоловіка, він не знав, що [PERSON] інвалід 2 групи, спочатку позичили 7 000 доларів США, а потім - 4 000 доларів США, він не інтересувався навіщо їм така сума грошей, перед тим, як віддати гроші йому зателефонувала донька [PERSON] та сказала: " [PERSON] приїдь, ми повернемо борг", гроші йому повернули однією сумою, дата написання розписки для нього не має значення, до [PERSON] та [PERSON] він претензій не має, борг йому повернутий. [PERSON] приїхала від імені родини и попросила написати розписку. Саме [PERSON] йому зателефонувала та попросила приїхати, коли повертали гроші. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази суд вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 06.06.2014 року між [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 666, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу дітей не має. Шлюб не склався, сторони тривалий час не проживають разом, тому суд вважає, що в зазначеній частині позов підлягає задоволенню на підставі наступного. У відповідності до ч.1 ст.51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2, ст.\~3\~СК України,\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вільна згода подружжя на шлюб поширюється не тільки під час його укладання, а й на весь час перебування в шлюбі. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, відмова суду в задоволенні позову буде вважатись фактичним примушуванням жінки та чоловіка до шлюбу, що є недопустимим, оскільки шлюб ґрунтується на вільній і повній згоді чоловіка ті жінки. Суд вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] в частині поділу спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про поділ спільного майна та стягнення 1/2 частки вартості майна підлягають частковому задоволенню та визнанню: - земельної ділянки площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, - однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, з огляду на наступне: Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу позивачем та відповідачем придбане наступне майно: 25.03.2015 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П. за реєстром № 214, придбана земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 51227832200:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копіями договору купівлі-продажу земельної ділянки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності. 25.03.2015 року за договором купівлі-продажу, який укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Драгой Н.І. за реєстром № 222, придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 30.12.2015 року [PERSON] придбаний автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , який 21.03.2017 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 5147/2017/379094, зареєстрованим ТСЦ № 5147 РСЦ в Одеській області, був проданий [PERSON] , що підтверджується відповіддю ТСЦ № 5147 від 02.08.2017 року та копією договору купівлі-продажу ТЗ від 21.03.2017 року. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Згідно із частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Земельна ділянка та квартира придбана сторонами у шлюбі за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, згоду на укладення яких надавала дружина покупця [PERSON] [PERSON] відповідними нотаріально посвідченими заявами, про що зазначено в тексті зазначених договорів. Жодна з сторін справи в судовому порядку не оспорила договори купівлі-продажу земельної ділянки та квартири, що свідчить про правомірність зазначених правочинів, відношення майна до спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. При виборі варіанту поділу майна між сторонами суд виходить з приписів ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності та п. 25. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~ \~ \~ \~За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні первісного позову позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 1/2 частки отриманого відповідачем доходу від підприємницької діяльності за 2015-2016 роки в розмірі 769 599, 00 грн. з огляду на наступні обставини: Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідно до ст. 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Як свідчать податкові декларації фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2015, 2016, 2017 роки, вона є платником єдиного податку, тобто особою, яка обрала спрощену систему оподаткування. Відповідно до\~ст.\~291\~Податкового кодексу\~України,\~291.1.\~У цій\~главі встановлюються\~правові засади\~застосування спрощеної\~системи оподаткування,\~обліку та\~звітності,\~а також\~справляння єдиного\~податку. 291.2. Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті\~297\~цього Кодексу,\~на сплату\~єдиного податку\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених цією\~главою,\~з одночасним\~веденням спрощеного\~обліку та\~звітності. 291.3. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Відповідно до\~ст.\~292\~Податкового кодексу\~України,\~292.1.\~Доходом платника\~єдиного податку\~є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності; 292.3. До суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими\~вважаються товари\~(роботи,\~послуги),\~надані платнику\~єдиного податку\~згідно з\~письмовими договорами\~дарування та\~іншими письмовими\~договорами,\~укладеними згідно\~із законодавством,\~за якими\~не передбачено\~грошової або\~іншої компенсації\~вартості таких\~товарів (робіт,\~послуг)\~чи їх\~повернення,\~а також\~товари,\~передані платнику\~єдиного податку\~на відповідальне\~зберігання і\~використані таким\~платником єдиного\~податку. До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності. До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом. Як свідчить структура Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, фізична особа - підприємець вираховує та сплачує єдиний податок за ставками, які передбачені ст. 293 Податкового кодексу України, базою оподаткування якого є обсяг доходу за звітний період, що оподатковується, тобто фактичний валовий дохід фізичної особи - підприємця. В податковій декларації відсутні показники фактичних витрат фізичної особи - підприємця, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, у звітному періоді. Позивач не надав до суду докази наявності чистого прибутку відповідача за зазначений період, отриманого від підприємницької діяльності, будь-яких клопотань з приводу встановлення чистого прибутку відповідача, отриманого від підприємницької діяльності, від позивача до суду не надходило. Враховуючи приписи процесуального законодавства, суд позбавлений можливості надати оцінку обставині наявності-відсутності та обсягу чистого прибутку або збитку, отриманого відповідачем [PERSON] за 2015-2016 роки від підприємницької діяльності. Зазначене пов`язано з тим, що податковий та бухгалтерський облік не є тотожними поняттями. Суд позбавлений можливості самостійно встановити обсяг чистого прибутку відповідача [PERSON] від підприємницької діяльності за 2015-2016 роки, а тому вважає позовні вимоги позивача в зазначеній частині не доведеними. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про поділ спільного майна та стягнення 1/2 частки вартості майна в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , в розмірі 113 761, 84 грн., оскільки позивачем [PERSON] позов в зазначеній частині заперечується та надані до суду докази наявності в його власності до шлюбу з відповідачем [PERSON] автомобіля "HYUNDAI H-1" реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.08.2013 року, що підтверджується відповіддю ТРЦ № 5147 РСЦ в Одеській області від 20.02.2018 року № 180 на його адресу. Відповідно до пояснень [PERSON] автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , не має відношення до спільного майна подружжя, тому що придбаний за грошові кошти, які виручені від продажу автомобіля "HYUNDAI H-1" реєстраційний номер [NUMBER] . Ніяких грошових коштів при придбанні мною автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , дружина йому не надавала. Доказів на спростування зазначеної обставини відповідачем до суду не надано. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~57\~Сімейного кодексу\~України,\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: 1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; 3)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до\~роз`яснень п.\~23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до\~абз.\~2\~п.\~24.\~Постанови, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до п. 25. Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Розглядаючи позовні вимоги третьої особи [PERSON] до позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, суд прийшов до висновку про їх обґрунтованість та доведеність з огляду на наступне: Судом встановлено, що 28.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, яка міститься у справі.. За умовами договору позики [PERSON] взяв [PERSON] в борг 11 000 доларів США на строк дванадцять місяців, без сплати відсотків за користування грошима. Строк позики сплинув 28.03.2018 року, позика не повернута. Як зазначив [PERSON] у відзиві на позовну заяву, на весні 2017 року дружина [PERSON] висунула до нього вимогу повернення грошової суми в розмірі 11 000 дол. США її батьку [PERSON] , які були їх з дружиною спільним боргом перед її батьками. Він був вимушений погодитись на зазначену вимогу, тому що був налаштований повністю припинити свої відносини з дружиною, але зазначеної суми в нього не було, тому він був вимушений звернутись з проханням про надання позики до своєї сестри [PERSON] . Відповідно до свідчень [PERSON] з цього приводу, на весні 2017 року [PERSON] висунув вимогу повернення йому спільного боргу [PERSON] та [PERSON] в розмірі 11 000 дол. США. Про те, що грошей у них не було усім було відомо, а тому спочатку домовлялись продати спільну земельну ділянку, але потім брат [PERSON] позичив у неї гроші, які віддав [PERSON] в погашення спільного з [PERSON] боргу, що підтверджено розпискою [PERSON] . Відповідно до свідчень [PERSON] , який допитаний за клопотанням відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позичили в нього гроші в сумі 11 000 доларів США на весні 2016 року. Потім вони віддали ці гроші в сумі 11 000 доларів США, про що він написав розписку. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Відповідно до частини третьої статті 368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина перша статті 21\~СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, положення статті 60\~СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61\~СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Зазначена правова позиція вкладена в постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року у справі № 725/7501/18. Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Приписи статті 65\~СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один\~з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2021 року у справі № 462/2662/20. Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду\~від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року\~\~у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року\~у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18." Суд вважає, що відповідачем [PERSON] не спростований солідарний характер зобов`язань за договором позики від 28.03.2017\~року,\~а тому [PERSON] та [PERSON] повинні нести солідарну відповідальність. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК (435-15)\~законним платіжним\~засобом,\~обов`язковим\~до приймання\~за номінальною\~вартістю на\~всій території\~України,\~є грошова\~одиниця України\~-\~гривня.\~У зв`язку\~з цим\~при задоволенні\~позову про\~стягнення грошових\~сум суди\~повинні зазначати\~в резолютивній\~частині рішення\~розмір суми,\~що підлягає\~стягненню,\~цифрами і\~словами у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні.\~При стягненні\~періодичних платежів\~суд має\~вказати період,\~протягом якого\~проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи викладене, суд погоджується з розрахунком заборгованості за договором позики, який наданий третьою особою, у зв`язку невиконанням своїх зобов`язань, а саме: основний борг :11 000 Х 25, 349919 = 278 849, 10 грн. 3% річних : 278 849, 10 Х (3+30+31+30+31+31+30+31+ 30+31 +31+28+31+ 30+31+30+ 31)/ 365 / 100 Х 3 = 11 230, 36 грн.

Outcome: partial