Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в якій просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України: 481 746 грн в якості відшкодування немайнової (моральної) шкоди, 279 609 грн 54 к. в якості відшкодування втраченого заробітку та 30 000 грн витрат на правничу допомогу. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2009 року працював на посаді старшого оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Богородчанського РВ УМВС України в Івано-Франківській області. 14 квітня 2011 року слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області щодо нього порушено кримінальну справу №327769 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України. Наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області №297 від 18 квітня 2011 року звільнений з органів внутрішніх справ України згідно з п. 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" за дискредитацію. 21 квітня 2011 року слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні вищевказаних злочинів та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Надалі обвинувальний висновок у вказаній справі затверджений заступником прокурора Івано-Франківської області та справу направлено для розгляду по суті до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. В ході розгляду справи в суді обвинувачення щодо нього було змінено прокурором та виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 364 КК України. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року кримінальна справа щодо нього за ч. 2 ст. 189 КК України повернута для проведення додаткового розслідування прокурору Івано-Франківської області. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін. 01 червня 2016 року до ЄРДР за №42016090000000098 внесено відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 28 лютого 2019 року провадження у кримінальному провадженні №42016090000000098 закрито прокуратурою області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, про що він дізнався лише 10 січня 2020 року. Арешт на майно, накладений постановою слідчого з ОВС СВ прокуратури Івано-Франківської області від 13 травня 2011 року, як і обраний йому запобіжний захід, не скасовано. Позивач зазначає, що таким чином під слідством та судом перебував з 21 квітня 2011 року до 10 січня 2020 року (моменту офіційного повідомлення за ст. 111, 112, 135, 136 КПК України про припинення кримінального переслідування і закриття кримінального провадження), всього - 8 років 8 місяців 20 днів. Свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнавав протягом всього часу ведення досудового розслідування та розгляду справи в суді. З огляду на викладене, посилаючись на ст. 23, 170, 1176 ЦК України, ст. 1, 2, 3, 4, 5, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", просив позов задоволити. Ухвалою суду від 23 липня 2020 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено прокуратуру Івано-Франківської області (11 вересня 2020 року переіменовано на Івано-Франківську обласну прокуратуру). Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року первісного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області замінено на належного відповідача - Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року прийнято заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій він ставить питання про стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України: 510 000 грн в якості відшкодування немайнової (моральної) шкоди, 510 000 грн в якості відшкодування втраченого заробітку, а також 30 000 грн витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Суду також пояснив, що тривалий час, в тому числі й після закриття кримінального провадження, обмежений у своїх правах вільного пересування та обрання місця проживання, а також користування квартирою [ADDRESS] , арешт з якої не знято до цього часу. Крім того, через незаконні дії органу досудового розслідування, незаконне втручання у своє особисте життя та власність, підрив авторитету в очах громадськості, відсутність роботи та коштів для утримання сім`ї після звільнення з органів внутрішніх справ, переніс тяжкі емоційні хвилювання і стрес. За таких обставин просив позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримав, просив позов задоволити, стягнути на користь [PERSON] з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 510 000 грн в якості відшкодування немайнової (моральної) шкоди, 510 000 грн в якості відшкодування втраченого заробітку. Щодо витрат на правничу допомогу, які просив стягнути на користь свого довірителя, представник позивача зобов`язувався впродовж 5 днів надати суду акт виконаних робіт на суму 30 000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. 09 вересня 2020 року до суду надійшов відзив за підписом представника Державної казначейської служби України, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 101 - 105). Представник третьої особи Івано-Франківської обласної прокуратури просив у задоволені позову відмовити з підстав, наведених у письмових поясненнях від 13 серпня 2020 року (а.с.83 - 90). Представник третьої особи ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представником третьої особи направлено на адресу суду письмові пояснення щодо позову (а.с.160 - 162). Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до частини сьомої\~статті 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з пунктом першим частини першої\~статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктами 1, 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Обставини притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності підтверджуються матеріалами кримінальної справи №327769 та кримінального провадження №42016090000000098, дослідженими в ході судового розгляду. Судом встановлено, що 14 квітня 2011 року слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області стосовно [PERSON] порушено та прийнято до провадження кримінальну справу №327769 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 12). До [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 185 -186). Постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області від 21 квітня 2011 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 13 - 14). Крім того, у кримінальній справі постановою слідчого від 13 травня 2011 року накладено арешт на майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.15 - 16, 179 - 180). Надалі обвинувальний висновок у вказаній справі, затвержений 30 травня 2011 року заступником прокурора Івано-Франківської області, та справу направлено для розгляду по суті до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. В ході розгляду справи в суді обвинувачення щодо [PERSON] змінено прокурором та виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 364 КК України (а.с.17 - 23). Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року кримінальну справу щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 189 КК України повернуто прокурору Івано-Франківської області для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу відносно підсудного [PERSON] залишено без змін - підписку про невиїзд (а.с. 24 - 28). 01 червня 2016 року прокуратурою Івано-Франківської області внесено відомості до ЄРДР за №42016090000000098 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 177). Постановою старшого слідчого з ОВС СВ прокуратури Івано-Франківської області від 28 лютого 2019 року кримінальне провадження №42016090000000098 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Вказаною постановою арешт на майно, накладений постановою слідчого з ОВС СВ прокуратури Івано-Франківської області від 13 травня 2011 року, та застосований щодо [PERSON] запобіжний захід не скасовано (а.с. 16). Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від від 28 квітня 2020 року, арешт на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладений вищевказаною постановою, не знятий та продовжує діяти (а.с. 16). Наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області №297 від 18 квітня 2011 року, за наслідками дисциплінарного провадження, [PERSON] за грубе порушення ст. 7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22 лютого 2006 року, Кодексу честі працівника органів внутрішніх справ України та Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України звільнений з органів внутрішніх справ України згідно з п. 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" за дискредитацію. Підставою здійснення перевірки за фактом порушення службової дисципліни старшим оперуповноваженим сектора кримінальної міліції у справах дітей Богородчанськго РВ УМВС майором міліції [PERSON] стало порушення 14 квітня 2011 року прокуратурою Івано-Франківської області кримінальної справи №327769 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 124 - 125). Вирішуючи питання належності відповідача у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено право суду першої інстанції за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 4 частини другої\~статті 197 ЦПК України\~у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше. Між тим, можливості заміни відповідача за ініціативою суду ЦПК України не передбачає. В ході підготовчого провадження у даній справі судом неодноразово роз`яснювалось стороні позивача право залучення до участі у ній належних співвідповідачів, однак позивач та його представник наполягали, що належним відповідачем у справі є держава Україна в особі Державної казначейської служби України і не заявляли клопотань про залучення органів, дії яких призвели до завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, як співвідповідачів у порядку\~статті 51 ЦПК України. Івано-Франківська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області залучені судом до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (а.с. 57 - 58, 145 - 146). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст. 43 ЦПК України (ч. ст. 53 ЦПК України). Таким чином, на них не поширюються права, передбачені ст. 49 ЦПК України. Правові висновки щодо належності відповідачів у аналогічних спорах висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження №12-110гс18, від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, провадження 14-515цс19, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня\~\~2020 року у справі №591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі №626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі\~№340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі №366/2026/18, від 11 березня\~\~2019 року у справі №629/795/19, постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі\~№610/3221/19-ц. Відповідно до позицій, викладених у наведених постановах, судам при вирішенні спору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. З огляду\~на викладене,\~належним відповідачем\~у справі,\~яка розглядається,\~є держава\~Україна,\~яка повинна\~брати участь\~у справі\~через відповідний\~орган (органи)\~державної влади\~(дії\~якого призвели\~до завдання\~позивачу шкоди),\~проте у\~цій справі\~Державна казначейська\~служба України,\~яка відповідно\~до законодавстває органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем. При цьому позивач, незважаючи на роз`яснення суду, не клопотав про залучення органів незаконні дії яких, за його твердженням, призвели до завдання йому моральної шкоди та втрати заробітку. Державна казначейська служба України таких дій відносно позивача не вчиняла, за таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безумовного списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 510 000 грн в якості відшкодування немайнової (моральної) шкоди та 510 000 грн в якості відшкодування втраченого заробітку слід відмовити за неналежністю відповідача у справі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed