Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

28.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що22.06.2021 року близько 18 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «VolkswagenCaddy», д.н.з. [NUMBER] , на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів Н-09,не надав переваги в русі автомобілю марки «GeelyMR», під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, а він тілесні ушкодження. Постановою Хустського районного суду від 08.07.2021 року [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Окрім майнової шкоди, [PERSON] завдав йому моральної шкоди\~ внаслідок спричинених ДТП тілесних ушкоджень, та моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади, негативні переживання, фізичні незручності, психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя у зв`язку з лікуванням у Хустській ЦРЛ. Від отриманих тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль та пережив емоційний стрес, що негативно відобразилось на його результатах при здачі випускних іспитів в Закарпатському лісотехнічному коледжі. Моральна шкода полягає також у порушенні його права власності внаслідок пошкодження автомобіля. Він втратив можливість вільно користуватися транспортним засобом, змушений був змінити свій звичний робочий день, витрачати час на поїздки до СТО, оцінювачів, що спричинило ряд незручностей. Загальну суму моральної шкоди оцінює у розмірі 60 000 грн., яку і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування посилається на те, що не доведена наявність причинно-наслідкового зв`язку, оскільки не встановлено, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні в Хустській ЦРЛ пов`язане з подією ДТП, так як подія мала місце 22.06.2021 року, а госпіталізація відбулася 26.06.2021 року. Це узгоджується з матеріалами адміністративної справи, згідно яких за наслідками ДТП потерпілих немає. Також вказує, що моральна шкода повинна також відшкодовуватися страховиком, однак потерпілий звернувся до страховика лише з приводу відшкодування йому майнової шкоди, і з моменту звернення до страховика з такою заявою у нього відсутня можливість вимагати повного відшкодування шкоди з винної особи. Вважає, що розгляд даної справи без участі страховика є неможливим. Також просить врахувати, що на утриманні відповідача знаходиться двоє дітей, на сьогоднішній день він є безробітним, а тому задоволення позовних вимог поставить його у скрутне матеріальне становище. Вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність причинно-наслідкового зв`язку, оскільки постановою Хустського районного суду від 08.07.2021 року встановлена вина відповідача, а отже такий повинен повністю відшкодувати завдану шкоду. Також вважає, що звернення позивача до страхової компанії «Гардіан» з\~ приводу відшкодування майнової шкоди не позбавляє його права звернутися безпосередньо до винної особи щодо відшкодування моральної шкоди. Посилається на правовий висновок ВС у справі №344/10730/15-ц від 14.02.2018, де вказано, що право потерпілого на відшкодування може бути пред`явлено безпосередньо до винного, навіть якщо його відповідальність застрахована. У запереченні представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що відповідь на відзив подана з пропуском строку для його подання, а тому не може прийматися до уваги. Також позивачем так і не надано доказів завдання йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП., а твердження, що це вплинуло на здачу його іспитів також не доведено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.Також у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, заявив клопотання про те, що після ухвалення судового рішення, відповідачем буде подаватися заява про відшкодування витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві та запереченні. Також у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, заявив клопотання про те, що після ухвалення судового рішення, відповідачем буде подаватися заява про відшкодування витрат на правову допомогу. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази суд констатує наступне. З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2021 року близько 18 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VolkswagenCaddy», д.н.з. [NUMBER] , на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів Н-09, не надав переваги в русі автомобілю марки «GeelyMR», під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Хустського районного суду від 08.07.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с.6). Згідно виписки №6080/632 з амбулаторної картки стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що останній лікувався у неврологічному відділенні Хустської центральної лікарні у період з 26.06.2021 по 05.07.2021 з діагнозом: ЗЧМТ із забоєм головного мозку з неврологічною мікросимптоматикою, помірними сатико-координаторних порушеннями, забій м`яких тканин поверхні грудної клітки (а.с.8). Відповідно до довідки Закарпатського лісотехнічного фахового коледжу від 27.07.2021 року 3186, [PERSON] навчався на денному відділенні Відокремленого структурного підрозділу «Закарпатський лісотехнічний фаховий коледж ДВНЗ «НЛТУ України» за спеціальністю «Екологія та охорона навколишнього середовища» з 01.09.2017 по 30.06.2021 (а.с.9). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№203942952 від 11.05.2021 року, автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , застрахований у ТДВ СК «Гардіан», страхувальником є [PERSON] ; страхова сума за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн.; страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що 23.06.2021 року потерпілий [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Гардіан» із заявою на виплату страхового відшкодування оціненої шкоди, яка була завдана йому у результаті ДТП згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності\~ власників наземних ТЗ №203942952 від 11.05.2021 року. У заяві вказано, що в результаті ДТП було пошкоджено\~ ТЗ марки «Geely»,відомостей про заподіяння шкоди здоров`ю дана заява не містить (а.с.44). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка є дружиною відповідача [PERSON] , суду пояснила, що 22.06.2021 року були з чоловіком на річці [PERSON] . Коли виїжджали з річки на об`їзну дорогу, то відчула удар в авто. Після зіткнення чоловік вийшов за авто та пішов до авто позивача, та запитав чи не потрібна йому допомогу, той сказав, що все добре і швидка не потрібна. В подальшому хтось викликав поліцію, і було оформлено протокол на її чоловіка. Ствердила, що бачила [PERSON] і ніяких ушкоджень на ньому не помітила. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Пред`являючи даний позов, [PERSON] в якості відповідача зазначив лише [PERSON] . Інших якихось осіб, в порядку ст. 51 ЦПК України до справи у якості співвідповідачів не залучалося. Разом з тим слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;шкода, пов`язана із смертю потерпілого. А згідно статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З огляду на викладене, обов`язок по відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю лежить саме на страховику. Пред`явлення ж позову безпосередньо до винної особи можливе лише у разі якщо згідно з Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чого в даному випадку не встановлено і в позовній заяві про це жодним чином не зазначено. Також суд констатує, що даний позов не пред`являвся з підстав передбачених ст. 1194 ЦК України, а виключно з підстав передбачених ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, що також унеможливлює пред`явлення позову безпосередньо до заподіювача шкоди, не залучаючи при цьому страховика. При цьому незалучення страховика у якості співвідповідача у даному випадку унеможливлює визначення обсягу відповідальності винної особи за спричинену моральну шкоду заподіяну здоров`ю, а отже і вирішення даного питання судом. Та крім того, вирішення питання щодо\~ обсягу відповідальності винної особи за спричинену моральну шкоду заподіяну здоров`ю без залучення страховика, фактично свідчитиме про вирішення питання про його права та обов`язки, з огляду на встановлений обов`язок страховика відшкодувати 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що недопустимо. А отже на думку суду, у даному випадку щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, є обов`язковим залучення у якості відповідача саме страховика, як особу на яку покладено обов`язок по відшкодуванню (частковому відшкодуванню) заподіяної шкоди. Вказане свідчить про те, що позову частині вимог про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я пред`явлений без залучення всіх необхідних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні в частині цих вимог. При цьому в підготовчому судовому засіданні суд з`ясовував думку представника позивача [PERSON] щодо можливого залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку ст. 51 ЦПК України, однак останній відповідного клопотання не заявляв, хоча на той момент позиція відповідача з цього приводу викладена у відзиві йому була відома. Натомість у відповіді на відзив представник позивача посилається на правовий висновок ВС у справі №344/10730/15-ц від 14.02.2018, який однак не може бути взятий до уваги позаяк суперечить постановам Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. За таких обставин на думку суду слід відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я, оскільки у цій частині позов пред`явлений без залучення всіх необхідних відповідачів. Водночас приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язку страховика відшкодовувати моральну шкоду потерпілій особі, яка була завдана з інших підстав ніж ушкодження здоров`я чи смерть потерпілого. А отже вимоги про відшкодування такої моральної шкоди (непов`язаної з ушкодженням здоров`я чи смертю потерпілого) можуть пред`являтися безпосередньо до винної особи. У даному випадку спричинення позивачу моральної шкоди обґрунтовується також пошкодженням транспортного засобу. Так, у відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, Верховний суд України в п.3 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Таким чином знищення чи пошкодження майна фізичної особи є підставою для відшкодування їй моральної шкоди. У даному випадку внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача у зв`язку останній вправі ставити питання щодо відшкодування відповідачем йому моральної шкоди за це, і з цих підстав позов також пред`являвся. При цьому, даючи оцінку доводам представника відповідача про те, що позивач не вправі ставити питання про відшкодування шкоди, оскільки він не надав доказів того, що пошкоджений автомобіль перебуває у його власності чи користуванні, суд зазначає наступне. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.При цьому абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. При цьому факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. У даному випадку до позовної заяви долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «GeelyMR», номерний знак [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , з чого слідує, що зазначений власник даного транспортного засобу передав право на керування ним позивачу у відповідності до абз. 2 п.2.2. ПДР, у зв`язку з чим останній вправі ставити питання про відшкодування шкоди завданої такому ТЗ. Далі суд констатує, що матеріали справи не містять доказів того, які саме ушкодження було завдано автомобілю позивача внаслідок ДТП, а тому суд позбавлений можливості оцінити ступінь ушкодження майна. Водночас, безперечно ушкодження автомобіля завдало позивачу певних моральних страждань, пов`язаних з хвилюванням щодо відновлення транспортного засобу, вимушеними змінами щодо звичного\~ робочого дня, створенням незручностей у зв`язку з тимчасовою неможливістю користуватися автомобілем. З огляду на викладене суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на суму 60 000 грн., і судом такий позов задоволено на суму 6000 грн, що складає 10% від ціни позову. За пред`явлення даного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 908 грн., однак позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі 2270 грн., що не позбавляє його можливості ставити питання про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1362 грн. Також позивачем сплачено судовий збір у розмірі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Отже загальний розмір судового збору, який повинен враховуватися судом при розподілі судових витрат становить 1362 грн. (908 + 454),\~ а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 136,2 грн. (1362 * 10%). На підставі наведеного та

Outcome: partial