Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м. кв., які знаходяться за адресою [ADDRESS]. В своїх позовних вимогах позивачка посилається на те, що 14.12.1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Верховинського районного суду від 14.06.2004 року вказаний шлюб між сторонами розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено запис про розірвання шлюбу за № 29 від 14.06.2004 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами набуто нерухоме майно, а саме: земельна ділянка під забудову та в подальшому житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м. кв. (житловою площею 82,0 м. кв.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний вище житловий будинок та земельна ділянка були придбані відповідачем під час перебування їх у шлюбі, а тому у відповідності до ст. 22 КпШС (норма закону, яка діяла на момент набуття права власнотсі на майно) вказане майно є їх спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном На сьогоднішній день між ними, як співвласниками цього майна, почали виникати непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Крім того, під житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS], знаходиться земельна ділянка площею 0,07 га, яка перебуває у спільній сумісній власності позивачки та відповідача, набутої у шлюбі. Просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м. кв. (житловою площею 82,0 м. кв.), що знаходиться за адресою [ADDRESS]: визначити частки в спільній сумісній власності у житловому будинку з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м.кв. (житловою площею 82,0 м.кв.), що знаходиться за адресою [ADDRESS] між сторонами по справі - позивачу 50/100 та відповідачу 50/100 ідеальних часток; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться під частиною житлового будинку та необхідна для його обслуговування, площа якої складає 0,07 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та стягнути судові витрати порівно з сторін. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву в якій просить справу слухати без її участі, заявлений позов підтримує в повному обсязі та просить залишити за нею перший поверх будинку, оскільки у неї на утриманні четверо дітей та надвірні споруди. Відповідач в судове засідання не явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи судом належним чином був повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14 грудня 1990 року зареєстрували шлюб у відділі актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Рішенням Верховинського районного суду від 14 червня 2004 року шлюб між сторонами було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено запис про розірвання шлюбу за № 29 від 14.06.2004 року.(а.с.11). Від даного шлюбу у позивачки та відповідача народилося четверо синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO].(а.с.10-11). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: земельна ділянка під забудову та в подальшому житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м. кв. (житловою площею 82,0 м. кв.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12.11.2001 року виданого виконкомом Ільцівської сільської ради житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. (а.с. 12). Як вбачається із копії технічного паспорта на житловий будинок, який складено 5 червня 2001 року реєстровий номер 157 [PERSON] являється власником житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами розташованими по адресу [ADDRESS](а.с. 13-15). 5 грудня 1995 року [PERSON] було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, що знаходиться по адресу [ADDRESS](а.с.16-19). Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачкою та [PERSON] за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжям спільно набуто нерухоме майно, а саме: земельна ділянка під забудову та в подальшому житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 114,4 м. кв. (житловою площею 82,0 м. кв.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, що виконано судово-технічним експертом - будівельником [PERSON] дійсна вартість будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 09 червня 2014 року становить 240485,36 грн (а.с. 45-57). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо.) Крім того під житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS], знаходиться земельна ділянка, площею 0,07 га, яка перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача набутої в шлюбі. В зв'язку з цим, у відповідності до п. "а" ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Тому, ч. 4 та ч. 5 ст 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умовами попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. При таких обставинах, позивач, набувши земельну ділянку в спільну сумісну власність з відповідачем, має право попередньо визначивши розмір земельних часток, які на думку позивача є рівними, на поділ земельної ділянки, виділивши у власність частку земельної ділянки, яка відповідає 1/2 частки всієї земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком для його обслуговування. Більш того, у відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" від 4 жовтня 1991 року, одночасно з роз'ясненням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, а саме житловий будинок з погосподарськими будівлями та земельна ділянка, яка знаходиться під частиною житлового будинку та необхідна для його обслуговування, площа якої складає 0,07 га, для будівництва і обслуговування по адресу [ADDRESS], побудований за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]та підлягає поділу між ними в рівних частках, так як іншого у судовому засіданні доведено не було. На підставі викладеного п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007р.,п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року ст. ст. 60, 62, 63, 67, 69, 70, 71 СК України, ст ст. 335,356,368,370,372 ЦК України ст. 89 ЗК України

Outcome: approved