Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

09.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з 2010 року по березень 2019 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від якого вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом всього часу спільного проживання відповідач зловживав алкогольними напоями, постійно вчиняв сварки, які часто супроводжуються фізичним насиллям, погрожував, неодноразово виганяв її та дітей з дому, висловлювався словами нецензурної лайки, не займався утриманням доньки. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач не залишив її та дітей у спокої та продовжує вчиняти вищевказані дії. Така поведінка відповідача негативним чином відображається на дитині, формує неправильне уявлення про людські відносини у суспільстві, що свідчить про те, що відповідач не піклується про психологічне здоров`я їхньої спільної доньки та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на вищевикладене, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Пояснив, що підтримує з донькою теплі відносини, бере активну участь у її утриманні та вихованні, цікавиться її шкільним життям, проявляє до неї батьківську любов та піклування, а тому не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у судовому засіданні пояснила, що така агресивна та антисуспільна поведінка відповідача негативних чином відображається на дитині та її психологічному здоров`ї, а тому вбачає всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Суд, враховуючи положення ч. 2 ст. 171 СК України, вважає, що дитина, відносно якої відповідача мають намір позбавити батьківських прав, у зв`язку зі своїм віком вже усвідомлює предмет спору, може висловити свою думку та має бути вислухана при вирішенні між батьками вищевказаного спору, а тому провів судове засідання за її участю. У судовому засіданні малолітня [PERSON] заперечила проти позбавлення відповідача батьківських прав, пояснила, що бажає підтримувати з останнім теплі, родинні відносини та продовжувати спілкування з ним. Вислухавши позивачку, відповідача, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, думку дитини, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до наступного висновку. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, з 2010 року по березень 2019 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від якого вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , зареєстровану Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №22 від 22.03.2012 року (а. с. 7). З матеріалів справи слідує, що дитина разом з позивачкою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6), проте, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Наразі дівчинка є ученицею 2-Б класу Єланецької ЗОШ І-ІІІ ступенів (а. с. 12). Згідно висновку практичного психолога про психоемоційний стан дитини, дівчинка відкрита до спілкування, має адекватну самооцінку, найбільшу емоційну близькість має з мамою, відчуває її підтримку та захист, з батьком у дитини склались менш емоційні близькі стосунки у зв`язку із зловживанням останнім алкогольними напоями (а. с. 13). Відносно відповідача неодноразово складалися протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства відносно співмешканки [PERSON] , які для розгляду направлялися до суду (а. с. 9-11). Висновком органу опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 03.06.2019 року вирішено за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Однак, відповідач у судовому засіданні заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, оскільки, вважає, що у достатній мірі підтримує з донькою теплі відносини, бере активну участь у її утриманні та вихованні, цікавиться її шкільним життям, проявляє до неї батьківську любов та піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Враховуючи вищевикладене, суд зобов`язаний взяти до уваги ту обставину, що відповідач не втратив інтерес до дитини, намагається змінити ставлення до неї та бажає продовжити спілкування. Крім того, суд враховує, що вирішальне значення для вирішення спору по суті має думка вислуханої у судовому засіданні дитини [PERSON] , [INFO] , яка заперечила проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї, пояснила, що бажає аби останній брав активну участь у її вихованні та розвитку. На підставі вищевикладеного, враховуючи ставлення відповідача до дитини, який бажає приймати учать у її утриманні та вихованні, про що також свідчить не визнання ними позову і вказує на небайдужість батька щодо долі своєї доньки, думку дитини, яка заперечила проти позбавлення останнього батьківських прав, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та доньки, з метою реалізації права дитини на її виховання в сім`ї і родині, суд приходить до висновку про те, що позов не знайшов обґрунтування в судовому засіданні, а отже задоволенню не підлягає. Оскільки, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивачки. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed