Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів який уточнив 22 листопада 2019 року, просить ухвалити рішення яким: - визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер:2-1149, видане 02.11.2017 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , щодо спадкування нею Ѕ частини квартири [ADDRESS] ; - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 р., індексний номер:29400094,згідно з яким проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності [PERSON] на Ѕ частку кваритири [ADDRESS] ; - скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №23139356 про право спільної часткової власності [PERSON] на Ѕ частку квартири [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ѕ частки квартири [ADDRESS] ; - судові витрати покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 30 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач свої вимоги мотивує наступним. Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності матері позивача [PERSON] та її чоловіку [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 03.10.2011. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . На час відкриття спадщини, відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , була його дружина - [PERSON] та його донька від першого шлюбу - [PERSON] . Однак, [PERSON] померла [INFO] , тобто через чотири місяці після смерті [PERSON] та нотаріально не оформила своїх спадкових прав на належне їй майно, яке залишилось після смерті її чоловіка. Позивач після смерті матері - [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вважає, що оскільки [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, являється такою, що прийняла спадщину, заяву про відмову від неї не подавала, а тому правило спадкової трансмісії не може бути застосоване. На думку позивача державний нотаріус Четвертої Львівської ДНК неправомірно та безпідставно видав відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.11.2017р. на Ѕ частину квартири, замість ј. Тим самим було порушено право позивача на спадкування належної йому частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] . Враховуючи наведене просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Від представника третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори надійшла заява 20.08.2019р. по розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року задоволено клопотання про витребування доказів, а саме спадкової справи № №480/2013, яка заведена після смерті [PERSON] , що помер [INFO] та спадкової справи №398/2013, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] . 29.10.2019р. надійшли письмові пояснення від представника відповідача Четвертої Львівської державної нотаріальної контори - державного нотаріуса Ярошенко Ж.С. В задоволенні позову просить відмовити, з наступних мотивів. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №480/13. Спадкоємцями [PERSON] була його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] . Дружина [PERSON] померла [INFO] , до закінчення 6 - місячного терміну наданого ЦК України для прийняття спадщини. Вважає, що у даному випадку лише після спливу строку, вказаного у ст.1270 ЦК України виникає факт прийняття чи не прийняття спадщини. Оскільки, дружина спадкодавця [PERSON] померла до спливу 6-місячного терміну, то на її думку, вступає в дію ст.1276 ЦК України (спадкова трансмісія), оскільки [PERSON] фізично не змогла скористатись правом на прийняття чи відмову від спадщини тому що померла до настання строку, після якого можна встановити факт прийняття чи відмови від спадщини. Вважає, що в цій ситуації має місце класична спадкова трансмісія. Звертає увагу на буквальний зміст ч.1 ст.1276 ЦК України, за якою право на прийняття спадщини переходить до спадкоємця [PERSON] , а не включається до складу спадщини [PERSON] . Спадкові справи, відкриті після спадкодавця [PERSON] та його дружини [PERSON] це різні спадкові справи і відповідно заяви щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини повинні подаватися спадкоємцями окремо щодо кожного спадкодавця. На її думку, оскільки позивач термін для прийняття спадщини пропустив, про що йому було повідомлено та запропоновано звернутися до суду за продовженням терміну для прийняття спадщини. А тому враховуючи наведене, вважає позовні вимоги [PERSON] повністю безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, просить в позові відмовити. 30 жовтня 2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Проти позову заперечує, зазначає, що дружина [PERSON] - [PERSON] , яка була співвласником квартири [ADDRESS] померла [INFO] , тобто через чотири місяці після смерті свого чоловіка. Вважає, що оскільки така мала право протягом 6 місяців відмовитися від спадщини, однак померла до закінчення даного строку, а тому робити висновок про те, що вона прийняла спадщину у даному випадку завчасно, оскільки мати позивача не оформила своїх спадкових прав, а тому нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори правильно роз`яснив своїм листом позивачу про те, що якщо він бажає прийняти спадщину, необхідно звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою. В іншому випадку, свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, що належала [PERSON] буде видано його дочці [PERSON] . Позивач не оскаржив дану відповідь до суду. Більше того звернувся до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, однак в подальшому просив такий залишити без розгляду. А тому нотаріус вчинив вірно та видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом щодо спадкування нею Ѕ частини квартири [ADDRESS] та вчинив дії щодо державної реєстрації права власності відповідачки на частку у квартирі. 22 листопада 2019 року в судовому засіданні представником позивача подано відповідь на відзив, у якому зазначає, що твердження відповідача [PERSON] , про те що [PERSON] , яка померла через чотири місяці після смерті чоловіка, і мала право відмовитися від спадщини ще на протязі двох місяців не грунтується на законі, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. На виконання ухвали суду від 09 вересня 2019 року надійшла спадкова справа № №480/2013, яка заведена після смерті [PERSON] , що помер [INFO] та спадкова справа №398/2013, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] . Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги з мотивів і підстав викладених у такому та у відповіді на відзив. Вважає, оскільки [PERSON] проживала на момент смерті разом із своїм чоловіком [PERSON] , то у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою що прийняла спадщину. Нотаріусу було відомо, про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, що підтверджується довідкою з місця проживання наявною у матеріалах спадкової справи, а тому така не мала права видавати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на Ѕ частини квартири [ADDRESS] та вчинити дії щодо державної реєстрації права власності відповідачки на частку у квартирі. Представник відповідача Четвертої Львівської державної нотаріальної контори - Ярошинська Ж.С. у судовому засіданні 20.01.2020 заперечила проти позову з мотивів викладених у своїх письмових поясненнях на позовну заяву від 29.10.2019 р. Також подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представники відповідача [PERSON] проти позову заперечили, надали аналогічні пояснення викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ( до шлюбу [PERSON] ) одружилися 20 січня 2001 року , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.8) [PERSON] помер [INFO] (а.с.9), а [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Як вбачається із Свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 03 жовтня 2011 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] була заведена 02.12.2013р. Четвертою державною нотаріальною конторою спадкова справа №480/2013. В матеріалах такої міститься довідка видана на запит нотаріальної контори, про те, що за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після [PERSON] , разом з померлим була зареєстрована [PERSON] (а.с.63). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Першою львівською державною нотаріальною конторою була заведене 19 листопада 2013 року спадкова справа №398/2013. В матеріалах такої міститься також довідка про те, що [PERSON] була прописана і проживала до дня смерті за адресою : [ADDRESS] (а.с.43) Статтею 1268 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки [PERSON] до моменту своєї смерті проживала разом за однією адресою із спадкодавцем [PERSON] то вважається такою що прийняла спадщину, оскільки заяви про відмову від такої не подавала. На думку суду безпідставним являється посилання відповідачів на ст.1276 ЦК України, оскільки [PERSON] встигла прийняти спадщину у відповідності до наведених вище вимог ст. 1268 ЦК України. Отже, нотаріусом було помилково видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер:2-1149, видане 02.11.2017 року, щодо спадкування нею Ѕ частини квартири [ADDRESS] , оскільки у вказану спадкову масу безпідставно включено ј частку квартири, яка фактично успадкована померлою [PERSON] А тому суд вважає підставним позов в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 02.11.2017 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , щодо спадкування нею Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У зв`язку з наведеним підлягає до задоволення похідна вимога про скасування рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 р., індексний номер:29400094, згідно з яким проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності [PERSON] на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . У той же час, враховуючи положення ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", немає підстав для додаткового скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №23139356 про право спільної часткової власності [PERSON] на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , оскільки суд задовольняє вимогу про скасування рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 р. В частині визнання протиправним рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, таке не підлягає до задоволення, оскільки нотаріусом, як державним реєстратором було проведене такі дії у відповідності до вимог закону, на підставі виданого Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер:2-1149, видане 02.11.2017 року. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті своєї матеріа - [PERSON] звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на даний час рішення нотаріусом не прийнято, а спадкова справа відкрита. Отже, жодних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ѕ частки квартири [ADDRESS] , немає та суд вважає таку вимогу передчасною. Що стосується вимоги позивача про стягнення судових витрат із відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Частиною 9 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи що в ході судового розгляду жодних неправомірних дій зі сторони відповідача [PERSON] не встановлено, така звернулась до нотаріуса реалізуючи своє законне право на спадкування після смерті батька [PERSON] , а спір виник внаслідок дій нотаріуса, а тому суд підстав для покладення на [PERSON] судових витрат не вбачає.

Outcome: dismissed