Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплату середнього заробітку за весь час затрики розрахунку при звільнення. В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги, якими просила суд стягнути з ТзОВ "Сантехсервіс ІФ" компенсацію за невикористані відпустки та моральну шкоду. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні підтримали позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог у повному обсязі, просили суд її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, у письмовому запереченні позовні вимоги не визнав, заперечив з приводу їх задоволення, зазначивши при цьому, що через позивачку та її непрамоврні дії у ТзОВ "Сантехсервіс ІФ" виникли боргові зобов'язання перед працівниками та іншими державними установами. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці від 08.08.1977 р. [NUMBER] (а.с.2-6) [PERSON] працювала з 03.02.1986 в Івано-Франківському спеціальному будівельному управлінні №3, в подальшому назва якого змінена на ТзОВ «Сантехсервіс ІФ». 26.06.2013 року звільнена з роботи відповідно до ст.38 КЗпП України, Наказ №06 від 26.06.2013 року. Згідно з довідкою №0290 від 22 серпня 2011 р. року станом на день проведення перевірки територіальною Державною інспекцією праці у Івано-Франківській області сума боргу невиплаченої заробітної плати [PERSON] становить 33 017 грн.80 коп. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за яку він уже отримав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості роботодавець провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. З матеріалів справи вбачається, що до теперішнього часу остаточний розрахунок з позивачкою [PERSON] не проведено. Станом на постановлення рішення суду заборгованість ТзОВ «Сантехсервіс ІФ» перед [PERSON] становить 7439 грн. 85 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 33017 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі, 3031 грн. 06 коп. компенсації за невикористані відпустки. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. Зважаючи на встановлені законом строки та періодичність виплати заробітної плати, невиплата заробітної плати позивачу є триваючим порушенням прав позивача на отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Разом з тим, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Розмір шкоди, що просить стягнути позивачка суд вважає завищеним. Задовольняючи вимогу про стягнення моральної шкоди суд враховує факти встановлені під час розгляду справи та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості на користь позивача слід стягнути компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн. Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 549 грн. 58 коп. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial