Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 09.02.2007 року, близько 16 години на робочому місці, в кабінеті центру поштового зв"язку № 3 Львівської дирекції " Укрпошта" Українського державного підприємства поштового зв"язку у м. Дрогобич Львівської області при виясненні виробничих питань працівниця відділення [PERSON] спричинила їй легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров"я. 28.05.2009 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], згідно п.4 ст. 6 КПК України ( в редакції 1960 р.) на підставі акту амністії та заяви [PERSON] про визнання свої вини у скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 125 ЦК України та звільнення її від кримінальної відповідальності. Однак вважає, що звільнення її від кримінальної відповідальності не звільняє її від цивільно- правової відповідальності , а саме від відшкодування нею матеріальної і моральної шкоди, яка була заподіяна їй в результаті злочинних дій останньої , внаслідок яких вона була змушена звертатися за медичною допомогою, лікуватися за власні кошти. Непридатні для користування предмети одежі нею були втрачені. Розмір завданої шкоди оцінює в сумі 5000 гривень . Крім того, неправомірними діями відповідача їй заподіяна і моральна шкода, яка виразилась в перенесенні нею важкої моральної травми, був порушений звичний як простої людини спосіб існування , його режим та ритм. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює у сумі 20.000 грн. В судовому засіданні позивачка, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позов підтримала. Пояснила, що відповідачка в супереч посадовій інструкції висловлювалася в її сторону нецензурними словами. Керівництво пошти на її побиття відповідним чином не відреагувало. Просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] та її захисник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Суду пояснили, що ніякого конфлікту на підприємстві між позивачкою та відповідачкою не було. Відповідачка своєї вини не визнала. Жодне службове розслідування чи перевірка по даному конфлікту не проводилась. Свідків побиття немає. Крім того пояснили, що позивачка не долучила до матеріалів справи жодного доказу витрат на лікування, на придбання ліків, тощо. А тому просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог як в частині стягнення матеріальної так моральної (немайнової ) шкоди з таких підстав. Згідно п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Майновими збитками вважаються: - втрати, які особа понесла у зв'язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якби його право не було порушене(упущена вигода). Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майновий збиток, нанесений неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також збиток, нанесений майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, яка його нанесла. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1993 р., "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала збитку, звільняється від його відшкодування, якщо доведе, що збиток нанесений не з її вини. Судом встановлено, що 28.05.2009 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], згідно п.4 ст. 6 КПК України ( в редакції 1960 р.) на підставі акту амністії та заяви [PERSON], передбаченого ч.2 ст. 125 ЦК України та звільнення її від кримінальної відповідальності. Згідно висновку № 198 від 20.02.2007 року , вказано, що ушкодження які були нанесенні позивачці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень , і могли наступити за вказаних позивачкою обставин. З пояснень свідків : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що самого конфлікту між позивачкою та відповідачкою вони не бачили , однак щось між ними було, але , шо їм не відомо. На наступний день позивачка пішла на лікарняний. Таким чином судом встановлено факт заподіяння позивачці [PERSON] легких тілесних ушкоджень, однак при визначенні розміру матеріальної шкоди судом беруться до уваги, тільки ті письмові докази, які були долучені позивачкою до матеріалів справи та які свідчать про витрати позивачкою коштів на лікування, зокрема квитанції ( наряд № 214) від 27.02.2008 року на суму 110.41 грн. Проте, позивачкою не долучено жодних інших квитанцій про оплату послуг медиків, придбання ліків, не долучено суду довідку про вартість пошкодженого одягу та витрати на його відновлення, а на вимогу суду призначити експертизу для визначення розміру шкоди , позивачки відмовилась, пославшись на скрутне матеріальне становище. Судом також встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка зазнала і моральних страждань. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювачів (відповідачів), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідачів. З урахуванням вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідачки [PERSON] моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, що це особа похилого віку, її майновий стан. Таким чином, поскільки розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат , їх тривалості, можливості відновлення, враховуючи обставини даної справи, суд вирішив, що розмір моральної шкоди відповідає 1000 грн., а тому і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved