Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів, про стягнення суми страхового відшкодування, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 01.03.2012 року за участю автомобілів марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу та автомобіля марки «ГАЗ2705» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження. У вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.03.2012 року винним визнано [PERSON] (далі - відповідач 2), відповідальність якого була забезпечена ВАТ НАСК «Оранта» (далі - відповідач 1), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2011 року. Позивач після визначення оцінки пошкоджень звернувся до відповідача 1, про виплату страхового відшкодування, проте останній відповідну виплату не здійснив, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача 1 ВАТ НАСК «Оранта», позов визнала частково, а саме в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі, визначеному під час проведення дослідження відповідачем 1, що становить 5248,19 грн., а також стягнення штрафних санкцій передбачених ст. 625 ЦК України із вказаної суми. Суму відшкодування у розмірі 9623,86 грн., що було визначено позивачем в ході проведеної останнім експертизи, представник відповідача 1 не визнає, оскільки зазначене дослідження було здійснено майже через рік після ДТП. Щодо стягнення пені - заперечувала та просила в цій частині відмовити, посилаючись на те, що позивач не має право вимоги щодо стягнення пені, оскільки не є учасником договірних правовідносин, щодо відшкодування моральної шкоди, також заперечувала через те, що законом відшкодування такої шкоди не передбачено. Відповідач 2 [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, заяв до суду не надавав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.03.2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 2705» державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач 2, та автомобіль позивача марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2011р. № [NUMBER]. За вказаним договором, страховиком виступило ВАТ НАСК "ОРАНТА" (надалі - відповідач1). У червні 2012 року позивачем до представництва страховика, було подано заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших необхідних у такому випадку документів. Згідно до а. 6 п 36.2 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення, зобов'язаний направити страхувальнику письмове повідомлення про прийняте рішення. 22.10.2012 року позивач звернувся з листом до ВАТ НАСК «Оранта» з проханням повідомити йому про прийняте рішення /а.с. 9-10/. 08.11.2012 року за вих. № 09-02-09/26999, відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення про прийняття рішення здійснити виплату страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Фольксваген, д.н.з. [NUMBER], згідно страхового акту № ОЦВ-12-4105/1 /а.с. 11/. Так, відповідно до страхового акту № ОЦВ-12-4105/1 НАСК «Оранта» зобов'язалось здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 5248,19 грн. Таким чином, внаслідок настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої був страхувальник (відповідач 2), між позивачем, як потерпілою особою та ВАТ «НАСК «Оранта» як страховиком виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України «Страхування» та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон). У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Позивач не погодився з визначеною відповідачем 1 сумою відшкодування, у зв'язку з чим звернувся до останнього з проханням надати звіт оцінки, проте у відповідь отримав відмову /а.с.12-13/. Так, не погоджуючись з нарахованою сумою страхового відшкодування та не отримавши звіт оцінки пошкодженого транспортного засобу здійсненої ВАТ НАСК «Оранта», позивач замовив проведення незалежної оцінки автомобіля з метою визначення реальної вартості матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, про що повідомив відповідачів телеграмами /а.с. 15-16/. Відповідно до звіту № 08/13 про оцінку автомобіля позивача, витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, складає 9623,86 грн. /17-45/. Відповідно до полісу /договору/ обов'язкового страхування цивільної відповідальності № [NUMBER], від 02.04.2011 року, укладений між ВАТ «НАСК «Оранта» та [PERSON], який не був наданий суду, строки здійснення страхових виплат за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у ч. 2 ст. 36 Закону. Так, відповідно до вказаної норми Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Дана умова відповідачем виконана, проте відшкодування, в порушення умов договору та законодавства України останнім не здійснено. Згідно ч. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Проте, позивачем та відповідачем 1 не було погоджено суми відшкодування, завданої внаслідок ДТП. Суд погоджується з думкою представника відповідача 1, щодо непогодження визначення вартості відновлювального ремонту в розмірі 9 623,86 грн., оскільки ціни на деталі взяті з урахуванням різниці майже в рік. Крім того, поривання антикорозійною замаскою поверхні кузова та задньої дверки, а також ремонт замкової панелі неможливо проводити при пошкодженнях виявлених та зазначених у протоколі огляду пошкодженнях. Тобто ймовірно що ТЗ за рік експлуатації підвергався іншим деформаціям. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством...". Нормативно, законодавством України визначено порядок розрахунку розміру заподіяної шкоди. Відповідно до Закону України , "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Відповідно до вимог ст. 5, 7 цього закону, проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. 05.03.2012 року представником НАСК "Оранта" було проведено огляд транспортного засобу позивача, на основі огляду в протоколі були зазначені всі пошкодження ТЗ про що власник був повідомлений під підпис та погодився з переліком пошкоджень. 13.03.2012 року було проведено авто товарознавче дослідження № АМ 2470АЕ -13.03/5 яким визначено вартість відновлювального ремонту -5 758,19 грн. /а.с. 61-69/. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі відшкодування 5758,19 грн. Що стосується відшкодування послуг експерта, суд вважає в цій частині також необхідно відмовити, оскільки понесені збитки за послуги експерта відшкодовуються лише в випадках передбачених ст. 34.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Позивач просив суд також стягнути з відповідача пеню, посилаючись на ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За розрахунками позивача сума пені складає 1407,50 грн. Проте, суд не погоджується з даним твердженням позивача, оскільки відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ України, яка діє у період, за який нараховується пеня оскільки вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є стороною вказаного договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції у розмірі 309,04 грн. Також позивач просить стягнути моральну шкоду викликану із затримкою виплати страхового відшкодування, ускладненням експлуатації транспортного засобу, який використовувався позивачем щоденно. Крім того [PERSON] зазначив, що неодноразово був змушений витрачати свій власний час та кошти на поїздку до представництва відповідача 1 у м. Житомир, що у сукупності призвело до порушення звичайного способу життя останнього та його родини, негативного вплинуло на стан здоров'я та завдало моральних страждань. Згідно ч. 1 ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23.1 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ст. 26-1 Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не доведено, моральної шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого, тобто позивача, а тому в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial