Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 10221,89 грн. матеріальних збитків та 25000,00 грн. моральної шкоди, а також з [PERSON] 2107,67 грн. матеріальних збитків та 10000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.12.2013 року близько 22:30 год. біля будинку № 7 корп. 2 по просп. Правди в м. Кіровограді на позивача напала собака бійцівської породи пітбуль, належна [PERSON], яка в громадському місці знаходилась без повідка та намордника. Також до позивача підійшов [PERSON], який почав наносити позивачу удари ногами в область голови, тулуба, ніг та рук. Внаслідок укусів собаки та завданих ударів [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоровя. Вироком суду [PERSON] засуджений за вчинення кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі та на підставі статтей 75,76 Кримінального кодексу України від відбування покарання звільнений з встановленням іспитового строку 1 рік. Витрати понесені позивачем на лікування становлять 10221,89 грн. В звязку з чим, позивач вважає, що з відповідачів підлягає стягненню сума завданих йому матеріальних збитків та сума завданої моральної шкоди. Крім того, [PERSON] заподіяно моральної шкоди, яка виразилась у перенесених фізичних стражданнях, незручностях у повсякденному житті, пошкодженні одягу. Адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 17.04.2015 року позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача всієї суми матеріальної шкоди та 1000,00 грн. моральної шкоди. В судове засідання, призначене на 19.05.2015 року відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 53). Причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень суду не надавав. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, проти задоволення позовної вимоги про стягнення з нього моральної шкоди заперечив в повному обсязі. Зазначив, що вину свою не визнає, оскільки [PERSON] сам спровокував собаку, яка ніколи, ні на кого не нападала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката позивача та відповідачів. оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 05.12.2013 року близько 22:30 год. біля будинку № 7, корп. 2 по просп. Правди в м. Кіровограді на [PERSON] напала собака бійцівської породи «пітбуль», належна [PERSON], яка в громадському місці, на вулиці, знаходилась без повідка та намордника. Собака повалила [PERSON] з ніг та завдала йому укуси в область лівого плеча, лівого стегна та лівого колінного суглобу. Також, під час нападу на позивача собаки, до нього підбіг [PERSON] та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до сусідства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, почав наносити [PERSON] удари в область голови, тулуба, ніг та рук. [PERSON] звернувся за допомогою до комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де позивач знаходився на лікуванні з 06.12.2013 року по 25.12.2013 року, про що свідчить епікриз (а.с. 9). Відповідно до висновку експерта комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судової-медичної експертизи» № 153 від 17.02.2014 року, у [PERSON] згідно наданої медичної документації мались тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому головки анатомічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням; ран по зовнішній поверхні лівого плеча (один) та трьох ран по внутрішній поверхні лівого плеча; лівого колінного суглобу переходом на ліве стегно (один); крововиливу повіки правого ока, з субконьюктивальним крововиливом в білкову оболонку. Пошкодження у вигляді перелому утворились від локального травматичного контакту з тупим обєктом (обєктами) в ділянку правого плечового суглобу та відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоровя; пошкодження у вигляді гематоми правого ока з крововиливом у білкову оболонку утворилось від травматичного контакту з тупим обєктом (обєктами), та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; пошкодження у вигляді ран утворились від травматичного контакту з тупим обєктом (обєктами), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоровя (62-65). Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2014 року, який набрав законної сили 16.05.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину та призначено покарання за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України в виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі статтей 75, 76 Кримінального кодексу України засудженого від відбування покарання звільнено з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік (а.с. 6-8). За частиною 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина [PERSON] у вчиненні злочину встановлена вищевказаним вироком, та не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Факт отримання тілесних ушкоджень позивачем, [PERSON] внаслідок нападу на нього собаки, яка належить [PERSON], визнається останнім. Відповідно до статті 13 Конституції України, частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобовязує. Згідно з п.п. "а" пункту 8 [PERSON] тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17.06.1980 року, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоровя УРСР (далі - [PERSON]) власникам собак та котів забороняється: тримати собак, котів і хижих тварин незареєстрованими. Відповідно до п. 2 «вищевказаних [PERSON], підприємства, установи, організації і громадяни, власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх отримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей. Пунктом 20 передбачено, що за порушення цих [PERSON] громадянами і службовими особами (керівники підприємств, установ і організацій), які є власниками собак, котів або хижих тварин, несуть відповідальність у встановленому порядку. Відповідно до п.п. "г" пункту 6 [PERSON], власник собак, котів та хижих тварин зобов'язаний тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише у закритих дворах, що виключають можливість втечі, про наявність собак застерігати написом. За п.п. "а" пункту 7 [PERSON], власникам собак дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. Факт того, що собака відповідача, [PERSON] опинилася поза межами огородженої території, без повідка та намордника, вказує на неналежне виконання ним своїх обов'язків визначених у вищезазначених [PERSON]. За статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 59, 60 статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження відповідача, [PERSON], про відсутність його вини в тому, що позивач отримав тілесні ушкодження від нападу собаки бійцівської породи, в судовому засіданні спростовуються наданими поясненнями сторін, зокрема визнанням позовної вимоги про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди та доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 62-65), та які підтверджують порушення відповідачем [PERSON] та наявність вини відповідача. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], а саме неналежне утримання собаки під час її вигулу в громадському місці позивачу заподіяна матеріальних збитків в розмірі 2107,67 грн., про що свідчать чеки (а.с. 57) та визнається відповідачем, що в силу частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, не потребує доказування. Крім того, внаслідок вчинення відповідачем, [PERSON] суспільно небезпечного діяння, позивачу також заподіяно матеріальних збитків в розмірі 10221,89 грн. (а.с. 56-61). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що в результаті нападу собаки та спричиненні тілесних ушкоджень, позивачу завдано моральну шкоду. Згідно частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, під джерелом підвищеної небезпеки розуміється діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів а обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Із аналізу вищезазначеної норми права вбачається, що утримання не кожної собаки, а лише службової собаки та собак бійцівських порід є діяльністю пов'язаною із використанням джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положень статей 23, 1167 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що в результаті нападу собаки він пережив страх за своє життя та здоров'я, у зв'язку з травмою переніс фізичний біль та зазнав моральних страждань, що безпосередньо негативно вплинуло на його звичайний, сформований спосіб життя, стан здоров'я, в результаті чого він змушений довгий час лікуватися та витрачати на це чималі кошти. Таким чином, суд вважає, що заявлена [PERSON] сума в розмірі 10000,00 грн. на відшкодування [PERSON] моральної шкоди та 25000,00 грн. на відшкодування [PERSON] моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, відповідає розміру перенесених позивачем моральних страждань, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом не приймаються доводи відповідачів про неможливість відшкодувати моральну шкоду позивачу в звязку з їх незадовільним матеріальним станом, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує наявність вини відповідачів, що відповідає вимогам статті 1167 Цивільного кодексу України, а не їх матеріальний стан. Також із пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він продовжує порушувати [PERSON] тримання собак, а відповідач [PERSON] не вважає свою поведінку протиправною навіть при наявності вироку суду. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів. Зокрема, за частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір від сплати якого позивач звільнений у встановленому законом порядку підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved