Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

18.09.2018 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява,в якій позивач просить : стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» : 14 616 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина; 14 616 гривень у рахунок відшкодування шкоди пов`язаної з витратами на поховання та на встановлення надгробного пам`ятника; 8000 гривень - судові витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. [INFO] близько 04 години на 3 км +442 а/д Бориспіль-Золотоноша трапилась ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та в салоні його автомобіля перебували пасажири : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. У результаті зіткнення пасажири, її син [PERSON] від отриманих травм помер на місці, [PERSON] померла в приміщенні Бориспільської ЦРЛ, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Крім того позивач зазначає, що за фактом зазначеного ДТП було відкрито кримінальне провадження, яке постановою Бориспільської місцевої прокуратури від 09.07.2016 закрито, у зв`язку зі смертю підозрюваного [PERSON] .. Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність автомобіля «УАЗ 3163-034» [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування». Позивач також зазначає, що загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника становить - 14 616 гривень та моральної шкоди, яку позивач оцінює - 14 616 гривень. Також витрати на правову допомогу у розмірі - 8000 гривень. 11.10.2018 до суду від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надійшли заяви про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 49-50). 24.10.2018 до суду від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову, з наступним обґрунтуванням. 22.10. 2014 між ПрАТ «СК «Страхування» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3485016 забезпеченого ТЗ «УАЗ» [NUMBER] [NUMBER] . [INFO] сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] . 07.08.2015 страхувальник звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав письмові пояснення, відповідно до яких забезпечений ТЗ було викрадено з місця стоянки і на момент ДТП перебував у незаконному володінні третіх осіб. Крім того зазначено, що 18.03.2017 за фактом незаконного заволодіння забезпеченого ТЗ розпочато кримінальне провадження № 12017110100000587. 26.04.2017 представник позивача звернувся до них з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування. На підставі наданих документів було складено страховий акт № 1295.609.15.03.01 від 31.07.2017, за яким виплата за ушкодження здоров`я підлягає сума у розмірі 29 981 гривень. Однак 01.08.2018 вони отримали постанову про закриття кримінального провадження №12017110100000587, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. 14.08.2017 ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду постанову про закриття кримінального провадження скасовано. 03.04.2018 ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду повторну постанову від 28.12.2017 про закриття кримінального провадження № 12017110100000587 скасовано. Таким чином, кримінальне провадження щодо факту незаконного заволодіння забезпеченого ТЗ на момент заявленої події на даний час триває. Крім того зазначено, що після отримання рішення по кримінальному провадженні №12017110100000587 відповідачем буде прийнято рішення у страховій справі за заявою представника позивача, на даний момент процес прийняття рішення по даній справі призупинений. Також зазначено, що позивачем не доведено факту понесення витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Мелехом Д.О., оскільки до позовної заяви не додано довіреність або ордер виписаний на адвоката Мелеха Д.О.. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.09.2019 позовна заява була розподілена на суддю Яковлєву Л.В. (а.с. 40). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 43- 44). Ухвалою від 26.10.2018 заяву представника відповідача ПрАТ « СК «Альфа Страхування» Лук`янчука А.В. задоволено та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та змінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням ( а.с. 98-100). Розпорядженням керівника апарату суду від 26.02.2019 № 182 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєвої Л.В. у тривалій відпустці (а. с. 115). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.02.2019, справа розподілена на суддю Муранову-Лесів І.В. (а. с. 116-117). Ухвалою від 04.03.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 118). Ухвалою від 18.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 127). Ухвалою від 18.06.2019 клопотання представника позивача задоволено. Витребувано у Бориспільської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження №12015110000000198 (а.с. 136-137). У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача [PERSON] надійшли заяви з проханням справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] близько 4 години водій [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «УАЗ 3163-034» д.н.з. [NUMBER] рухався по проїзній частині 3 км + 442 м. автодороги Бориспіль-Золотоноша, грубо порушуючи правила дорожнього руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot 308» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Бориспільської місцевої прокуратури від 09.07.2016 кримінальне провадження № 12015110000000198 від 18.07.2015 щодо [PERSON] , [INFO] , закрито у зв`язку з тим, що підозрюваний помер (а. с. 8-10). В результаті ДТП пасажир автомобіля «УАЗ 3163-034» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , згідно з висновком експерта № 235 від 18.08.2015 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких загинув на місці події (а.с. 8-10). Позивач є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району у м. Києві (а.с. 7). Крім того встановлено, що постановою слідчого Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції Бойко К .Р. від 28.12.2017 було закрито кримінальне провадження № 12017110100000587 від 18.03.2017, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 15). Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 03.04.2018 скаргу представника ПрАТ «СК Альфа Страхування» Лук`янчука А.В. задоволено та скасовано постанову слідчого СВ Бориспільського ВПГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Бойко К.Р. до ЄРДС 18.03.2017 за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 51-52). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що визначено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №1961-ІV від 01.07.2004, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Пунктом 1.3 ст. 1 Закону №1961-ІV від 01.07.2004, визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону №1961-ІV від 01.07.2004, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Як вбачається з позовної заяви, позивачем понесені матеріальні витрати, які складаються з поховання, що становить на загальну суму - 4 565 гривень та на виготовлення, встановлення надгробного пам`ятника, що загалом становить - 10 800 гривень, що підтверджується товарними чеком № 04 від 28.07.2015 та від 10.09.2016 ( а.с. 22,25). Крім того встановлено, що 12.03.2016 представник позивача [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13). Згідно п.34.1 ст.34 вказаного вище Закону №1961-ІV від 01.07.2004, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Приписами п. 36.2 ст. 36 цього Закону №1961-ІV від 01.07.2004, встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Статтею 6 Закону №1961-ІV від 01.07.2004 визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України №1961 -IV від 01.07.2004, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону №1961-ІV від 01.07.2004, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 09.07.2016, завдання тілесних ушкоджень сину позивача [PERSON] , що призвело до його смерті, є прямим причинним наслідком ДТП, яка сталася [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-, вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Згідно ч.5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вичерпний перелік випадків, коли шкода не відшкодовується, наведено у ст.32 Закону України №1961-IV, аналіз якої у співставленні з фактичними обставинами по справі дозволяє стверджувати, що у відповідача відсутні правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Пунктами 27.1, 27.2, 27.3, 27.4, 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами . Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Встановлено, що батько загиблого [PERSON] відмовився від одержання своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди на користь матері [PERSON] (а.с. 19). Згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України за 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі встановлено з 01 січня - 1218, з вересня 1378 гривень. Загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з моральною шкодою, становить 14 616 ( 1218х12). Підтвердженням факту настання страхового випадку, а також розміру відшкодуванням витрат на поховання та моральної шкоди, є долучені до відзиву ПрАТ СК «Альфа-Страхування» Страховий акт №1295.609.15.03.01 від 31.07.2017 та розрахунок відшкодування до страхового акту (а.с.72,73). Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт ДТП, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної як матеріальної так і моральної шкоди, з цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Виходячи з приписів чинного законодавства, а також вимог, зазначених у ст. 133 ЦПК України, поняття «судові витрати» за визначенням, включає в себе лише фактично понесені сторонами на дату постановлення відповідного судового рішення витрат, пов`язані з розглядом справи (судовий збір, витрати на послуги перекладача, витрати на судову експертизу, витрати на правничу допомогу тощо). Зокрема, згідно п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням. Відповідач зазначає, що до матеріалів справи не долучено доказів щодо підтвердження фінансових «витрат» позивача перед адвокатом та не надано доказів надання професійної правничої допомоги в тому пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн. є безпідставною та необґрунтованою. Проте, представником позивача до матеріалів позовної заяви було долучено копію договору про надання правничої допомоги від 10.08.2018, доручення, рахунок фактуру, квитанцію, акт виконаних робіт, детальний опис робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність ( а.с.28 - 36). З урахуванням вище зазначеного та вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 8000 гривень - витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, а також судовий збір на користь держави в розмірі 704.80 гривень, оскільки позивач звільнена від його сплати при подачі позову до суду відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved