Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном, просив Визнати недійсним (незаконним) розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації від 21.12.2009 № 1687 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 13-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради», визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, скасувати записи в Книзі записів реєстрації державних актів. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначив, що Обухівською районною державною адміністрацією Київської області в порушення вимог діючого земельного законодавства було передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Козинської селищної ради фізичним особам, внаслідок чого було порушено права позивача щодо користування земельними ділянками. Також просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 18 березня 2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 16 серпня 2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 24\~вересня 2021\~року винесено\~ухвалу про\~відмову в задоволенні клопотання Головного управління\~Дергеокадастру в\~Київській області\~про зміну\~процесуального статусу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позові вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У свою чергу відповідачі відзив на позовну заяву у строк, встановлений\~ухвалою про відкриття провадження, до суду не подавали, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Київській області Чорнобук І.А. № 28030261 від 02.02.2016 право комунальної власності було зареєстровано. Згідно з інформаційною довідкою №52460743 від 02.02.2016 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:03:005:0002 загальною площею 24,3953 га для індивідуального дачного будівництва в смт. Козин. Рішенням державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Київській області Рисак О.О. №28031949 від 02.02.2016 було зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою. Згідно з інформаційною довідкою №52463462 від 02.02.2016 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 3223155400:03:005:0002 загальною площею 24,3953 га для індивідуального дачного будівництва в смт. Козин за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дана». Таким чином в державному реєстрі речових прав наявне зареєстроване право комунальної власності та право постійного користування за Позивачем на земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:03:005:0002 загальною площею 24,3953 га для індивідуального дачного будівництва в смт. Козин. Вказана земельна ділянка накладається на земельні ділянки відповідачів. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Порушення порядку набуття права власності, за загальним правилом, тягне за собою його припинення. Згідно ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п.п. „а, б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Статтею 125 ЗК України (в чинній на час видачі оспорюваних державних актів редакції) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 12 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України, встановлюється, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Статтею 378 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлено, що «держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності», а статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що «держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно публічної кадастрової карти земельна ділянка кадастровий номер 3223155400:03:005:0002 має перетин (накладання) із наступними земельними ділянками: 3223155400:03:005:0011, 3223155400:03:005:0009, 3223155400:03:005:0007, 3223155400:03:005:0006, 3223155400:03:005:0004, 3223155400:03:005:0008, 3223155400:03:005:0005, 3223155400:03:005:0003, 3223155400:03:005:0010, 3223155400:03:005:0012, 3223155400:03:005:0013, 3223155400:03:005:0014, 3223155400:03:005:0015, що підтверджується копією роздруківки з публічної кадастрової карти. Зазначені земельні ділянки були відведені шляхом передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства Обухівською районною державної адміністрацією як за межами населеного пункту смт. Козин. Відповідно до ч.1 ст.116\~Земельного кодексу\~України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118\~ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються договором сторін. Розпорядженням Обухівської РДА від 21 грудня 2009 № 1687 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, вилучено ділянки загальною площею 15,7262 га з користування ТОВ «Лотос», ТОВ «Альфа-плюс», ТОВ «Затишне», ТОВ «Дана», ТОВ «ОК-інвест», ЗАТ «ТІЗ-Топаз» та передано єдиним масивом безоплатно у власність 13-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства загальною площею 25,7262 га. Вказаним розпорядженням був затверджений «проект землеустрою» щодо відведення земельних ділянок, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоверв» та одночасно зареєстровано державні акти на земельні ділянки відповідної площі та відповідними кадастровими номерами. В подальшому громадяни, яким вказаним розпорядженням Обухівської РДА передано безоплатно у власність земельні ділянки, відчужили їх на підставі відповідних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, про що свідчать проставлені відмітки на державних актах на право власності на земельні ділянки. [PERSON] (3223155400:03:005:0004), державний акт серії ЯИ №452672, зареєстровано 15.03.2010 №011095000394. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050004434 згідно договору купівлі-продажу №795 від 23.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0003), державний акт серії ЯИ №452671, зареєстровано 15.03.2010 №011095000395. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050003436 згідно договору купівлі-продажу №813 від 23.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0005), державний акт серії ЯИ №452673, зареєстровано 15.03.2010 №011095000525. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050005440 згідно договору купівлі-продажу №694 від 22.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0006), державний акт серії ЯИ №452674, зареєстровано 15.03.2010 №011095000393. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 09.04.2010 №950030040110406 згідно договору купівлі-продажу №937 від 23.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0007), державний акт серії ЯИ №452675, зареєстровано 15.03.2010 №011095000391. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050007431 згідно договору купівлі-продажу №715 від 22.03.2010 р. на [PERSON] ( [ADDRESS] ). Згідно договору купівлі-продажу від 17.02.2016 р. №427 продано на [PERSON] ( [ADDRESS] ) рішення про реєстрацію індексний номер 28295035 від 17.02.2016 р. Згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2018 р. №3395 продано на [PERSON] ( [NUMBER] ) рішення про реєстрацію індексний номер 42198110 від 24.07.2018. Згідно іпотечного договору від 06.12.2018 р. №8638 між ПАТ «Банк «Український капітал» та [PERSON] перебуває в іпотеці. [PERSON] (3223155400:03:005:0009), державний акт серії ЯИ №452677, зареєстровано 15.03.2010 №011095000523. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050009430 згідно договору купівлі-продажу №709 від 22.03.2010 р. на [PERSON] ( [ADDRESS] ). Згідно договору купівлі-продажу від 17.02.2016 р. №428 продано на [PERSON] ( [ADDRESS] ) рішення про реєстрацію індексний номер 28296130 від 17.02.2016 р. Згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2018 р. №3397 продано на [PERSON] ( [NUMBER] ) рішення про реєстрацію індексний номер 42198619 від 24.07.2018. Згідно іпотечного договору від 06.12.2018 р. №8640 між ПАТ «Банк «Український капітал» та [PERSON] перебуває в іпотеці. [PERSON] (3223155400:03:005:0011), Державний акт серії ЯИ №452679, зареєстровано 15.03.2010 №011095000340. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050011429 згідно договору купівлі-продажу №702 від 22.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0008), державний акт серії ЯИ №452676, зареєстровано 15.03.2010 №011095000524. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 13.04.2010 №950030050008435 згідно договору купівлі-продажу №806 від 23.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0010), державний акт серії ЯИ №452678, зареєстровано 15.03.2010 №011095000371. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 04.06.2010 №950030050010728 згідно договору купівлі-продажу №1342 від 26.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0012), державний акт серії ЯИ №452680, зареєстровано 15.03.2010 №011095000339. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 04.06.2010 №950030050012729 згідно договору купівлі-продажу №1447 від 26.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0013), державний акт серії ЯИ №452681, зареєстровано 15.03.2010 №011095000392. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 04.06.2010 №950030050013730 згідно договору купівлі-продажу №1440 від 26.03.2010 р. на [PERSON] . [PERSON] (3223155400:03:005:0014), державний акт серії ЯИ №452682, зареєстровано 15.03.2010 №011095000338. Не зареєстровано перехід в Поземельній книзі згідно договору купівлі-продажу №1454 від 26.03.2010 р. [PERSON] (3223155400:03:005:0015), Державний акт серії ЯИ №452683, зареєстровано 15.03.2010 №011095000337. Зареєстровано перехід в Поземельній книзі 04.06.2010 №950030050015727 згідно договору купівлі-продажу №1433 від 26.03.2010 р. на [PERSON] . Як вбачається з листа ТОВ «ГЕОВЕРВ» б/н, товариством укладався договір від 22.10.2009 по розробці проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, але у зв`язку з несплатою авансу за виконання робіт у повному обсязі вказаний проект із землеустрою не розроблявся. Будь-які інші договори про виконання землевпорядних робіт щодо відведення земельних ділянок в адміністративних межах Обухівського району Київської області з початку діяльності і до цього часу ТОВ «ГЕОВЕРВ» не укладались і роботи не виконувались. Розпорядженням Обухівської РДА не було визначено зміну категорії земель та віднесення земель до будь-якої з категорій в порядку ст. 20 ЗК України, не було належним чином ідентифіковано вилучені в попередніх користувачів земельні ділянки, не вказано кадастрові номери таких ділянок, а лише вказано площу 15,7262 га, при тому, що згідно додатку до розпорядження передано у власність земельні ділянки на загальну площу 25,7262 га. Статтею 26\~Закону України\~«Про землеустрій» визначено, що розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26.05.2004\~№ 677 затверджений Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Пунктами 4 та 7 цього Порядку визначено, що розробником проекту відведення земельної ділянки є фізична або юридична особа, яка має ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону. Виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов`язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Всупереч вимогам ст.29 Закону України «Про землеустрій» завдання на розроблення проекту землеустрою замовником затверджено не було. Як вбачається з даних проекту землеустрою, проект землеустрою розроблено невстановленою особою. В проекті використані печатки ТОВ «Геоверв», яка вказану документацію не складала, без підписів виконавців цих робіт, що є порушенням ст. 26 Закону «Про землеустрій». Водночас згідно п. 1. 12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджена наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.99, складання державного акта на право власності на земельну ділянку при передачі земельних ділянок громадянам всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Аналогічні вимоги передбачені ст. 184 ЗК України та ст. 55 Закону України «Про землеустрій», де зазначено, що землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок. Докази розроблення технічної документації щодо винесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) в порушення ст. 198 ЗК України, п. 1.12, 1.14, 1.15 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 №43 відсутні. Проект землеустрою не містить відомостей про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, в тому числі Козинською селищною радою, встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу на зберігання межових знаків відповідного зразка землевласникам. В додатку до розпорядження Голови Обухівської райдержадміністрації від 21.12.2009 р. за №1687 вказано Перелік громадян, яким надаються земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради та їх площа, яка складає 25,7262 га. В тексті власне розпорядження в п. 2 та п. 3 вказана інша площа, що надається, тобто 15,7262 га, а не 25,7262 га. Відповідно до ч.1-3 ст. 64 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року до земель селища міського типу належать усі землі в межах селища. Землі селища міського типу перебувають у віданні селищної Ради народних депутатів. Межі селищ міського типу встановлюються і змінюються обласною Радою народних депутатів або за її дорученням відповідною районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Вказаний кодекс втратив свою чинність 01.01.2002 року відповідно до п.1 розділу ІХ Земельного кодексу України від 25.10.2001 року. Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58\~Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі №1-7/99 вказано, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до п.12 Перехідних положень ЗК України станом на дату прийняття оспорюваного розпорядження до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Земельні ділянки, передані відповідачам на час їх відведення перебували у користуванні на правах оренди у інших юридичних осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос», Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишне», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК-інвест», Закритого акціонерного товариства «ТІЗ-Топаз», договори з якими укладала Козинська селищна рада. Орендні відносини припинені не були, землі з користування вказаних осіб для передачі у приватну власність відповідачам та третім особам по справі не вилучались. Право розпоряджатись спірними земельними ділянками мала Козинська селищна рада, що підтверджується, в тому числі наступними фактами та обставинами. Рішенням Обухівської районної ради «Про зміну меж селища Козин» від 21.12.2001 року №206.16.ХХІІІ, розглянувши клопотання виконавчого комітету Козинської селищної ради та на підставі доручення Київської обласної ради (рішення від 17.02.2000 №174-10-ХХІІІ): 1. Затверджено проект обґрунтування зміни меж території населеного пункту селища міського типу Козин. 2. Встановлено загальну площу селища міського типу Козин 3071 га в межах, передбачених проектом обґрунтування зміни меж території населеного пункту селища міського типу Козин. Рішення Обухівської районної ради Київської області «Про зміну меж селища Козин» від 21.12.2001 № 206.16.XXIII відповідає законодавству, що було чинним на момент його прийняття. Рішенням Обухівської районної ради від 12.04.2011 р. №68.5.VI відхилено протест прокурора Обухівського району на рішення Обухівської районної ради від 21.12.2001 року № 206-16.XXIII «Про зміну меж смт.Козин». В рамках розгляду адміністративної справи №2-а-4237/11 в Обухівському районному суді Київської області, ухвалою від 15.06.2011 адміністративний позов прокурора Обухівського району Київської області про визнання незаконним і скасування рішення Обухівської районної ради від 21.12.2001 року № 206-16.XXIII «Про зміну меж смт. Козин» залишено без розгляду. Вказане рішення Обухівської районної ради є чинним та не було скасовано. Отже, Обухівська районна рада вказаним рішенням встановила загальну площу селища міського типу Козин 3071 га в якості делегованих повноважень на підставі п. 2 рішення Київської обласної ради від 17.02.2000 року №174-10-ХХІІІ, яким було передбачено повторно доручити Обухівській районній раді встановити межі смт. Козин. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року у справі № 757/57777/17-а були встановлені наступні факти та обставини: «У 1998 році інститутом УДНДІПМ «Діпромісто» був розроблений Генеральний план селища Козин, який було розраховано на строк 10 років (до 2008 року). Даний генеральний план впорядковував існуючу планувальну структуру селища, були виділені нові території під житлову та громадську забудову, резервувались території на перспективу для різного функціонального призначення. Інститутом УДНДІПМ «Діпромісто» у 2001 році було розроблене містобудівне обґрунтування зміни меж селища Козин, яке обґрунтовувало розширення меж селища до площі 3071 га. Рішенням Козинської селищної ради № 1 від 01.04.2013 року термін дії Генерального плану 1998 року, з урахуванням пропозицій містобудівного обґрунтування 2001 року, було продовжено (пролонговано) і визнано таким що є безстроковим.» Крім цього, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 року у справі № 911/1543/18 також були встановлені певні факти та обставини: «…5.14. Крім того, суди встановили, що у 1995 році Інститутом землеустрою Української академії аграрних наук (правонаступник республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню "Укрземпроект", утвореного з 24.04.1961) розроблено проект формування території та встановлення меж Козинської селищної ради народних депутатів, смт. Козин і с. Рудики Обухівського району Київської області, який був затверджений Обухівською районною радою народних депутатів рішенням №106-10.ХХІІ від 28.11.1997, яким було визначено площу Козинської селищної ради у розмірі 6862,6 га та смт. Козин площею 426,3 га. 5.15. Рішенням Київської обласної ради №174-10-ХХІІІ від 17.02.2000 повторно доручено Обухівській районній раді встановити межі смт. Козин. Рекомендовано обласному управлінню земельних ресурсів взяти на контроль розробку проекту встановлення меж смт. Козин. 5.16. Рішенням Обухівської районної ради №151.13.XXIII від 09.02.2001 затверджено проект обґрунтування зміни меж території населеного пункту смт. Козин, встановлено загальну площу смт. Козин 2740,0 га. 5.17. Рішенням Обухівської районної ради №206.16.ХХІІІ від 21.12.2001 затверджено проект обґрунтування зміни меж території населеного пункту смт. Козин, розроблені відповідно до чинного на той період законодавства, а відповідні матеріли цього містобудівного обґрунтування стали невід`ємною частиною Генерального плану. Вказаним рішенням визначено, що загальна площа смт Козин складає 3071,0 га, в межах, передбачених проектом обґрунтування зміни меж території смт Козин, визнано таким, що втратило чинність рішення №151.13.XXIII від 09.02.2001. 5.18. У 2011 році прокурор Обухівського району вніс протест на рішення Обухівської районної ради від 21.12.2001, який був відхилений рішенням Обухівської районної ради від 12.04.2011. 5.19. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.06.2011 залишено без розгляду адміністративний позов прокурора Обухівського району про визнання незаконним рішення Обухівської районної ради від 21.12.2001 №206-16.ХХІІІ "Про зміну меж м. Козин" з огляду на подання позову з порушенням строку звернення…» Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України в редакції, яка була чинною на час видання державного акта та до 1 травня 2009 року; з 1 травня 2009 року статті 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права). Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання оспорюваних державних актів, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (у редакції, чинній з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року - державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного\~Комітету України\~по земельних\~ресурсах від\~4\~травня 1999\~року №\~43 у редакції, чинній на час видання державного акта). Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції до 01.01.2013), державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складався із двох частин: Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. 16.03.2010 набрав чинності Закон України від 11.02.2010 № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким передбачається створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 № 4152-VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 01.01.2013 р. Пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року № 1878-VI було вказано: «Встановити, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація: права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Таким чином реєстрація права власності, що виникло до 01.01.2013 на земельні ділянки здійснювалося територіальними органами земельних ресурсів за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до п. 4.2. наказу Держкомзему «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» від 2 липня 2003 року № 174 було передбачено, що державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Постановою КМУ від 09.09.2009 р. №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» затверджено Порядок ведення поземельної книги та Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051). Згідно п.п. 8-9 Порядку ведення поземельної книги одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Пункт 14 передбачає, що дата внесення відомостей до поземельної книги є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. А пункт 27 передбачає, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) посадовою особою територіального органу Держземагентства на підставі рішення суду. Аналогічні положення передбачені в п. 11, 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку: 11. Дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. 22. Запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Таким чином наступна зміна власника земельної ділянки на підставі державних актів на право приватної власності на землю не змінює суті такого акту як недійсного. Первісна підстава набуття права власності відсутня, наступні підстави (договори відчуження та державний акт на право приватної власності) мають бути визнані недійсними, і відповідно всі наступні операції по зміні власника є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. В постанові Верховного суду України у справі № 6-1528цс15 від 13 квітня 2016 року висловлено правовий висновок наступного змісту: Згідно статей 4,10,203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. «Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо». Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» відомості\~про речові\~права,\~обтяження речових\~прав,\~внесені до\~Державного реєстру\~прав,\~не підлягають\~скасуванню та/або\~вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19. Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дана» продовжує сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою, не звертався до Козинської селищної ради із заявою про анулювання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не повертав Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою до Козинської селищної ради, а Козинська селищна рада не приймала відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» від землекористування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. Розмір відшкодування орендодавцем збитків, завданих орендарю, повинен бути зменшений, якщо орендар навмисно або через необережність спричинив збільшення розмірів збитків унаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору орендодавцем або не вжив заходів щодо їх зменшення. Стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання незаконним рішення відповідача та визнання\~ недійсними\~ державних актів\~ на\~ право власності на земельні ділянки, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодекос випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав позивача доведений належними і допустимими доказами, а відповідачі всупереч вимогам ст.ст. 12, 13,\~ 81 ЦПК України не подали заперечень на позов та їх не довели, не спростували покладених в основу позову доводів та обставин. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Outcome: approved