Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Царичанської районної державної адміністрації, третя особа: Царичанська селищна рада Царичанського району Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог вказала, що є колишім членом колгоспу «Україна», який був реорганізований в КСП «Україна» з правонаступництвом та на даний час ліквідований. Членом КСП «Україна» вона була з 05 листопада 1991 року по 30 вересня 1996 року, по що свідчать копії довідок архівного відділу Царичанської райдержадміністрації Дніпропетровської області. Таким чином, на момент розпаювання земель колишнього КСП «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області вона працювала в КСП «Україна» та була членом КСП «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області, а тому має право на земельну частку (пай). Згідно з вимогами п.п.2, 5, 6 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. В 1995 році, коли відбувалось розпаювання землі, сертифіката на право на земельну частку (пай) вона не отримувала, як їй на той час пояснив юрист КСП «Україна», у зв'язку з невиробітком встановленого мінімума вихододнів. Так як, вона юридично не обізнана та довіряючи фахівцю в області права, колишньому юристу КСП «Україна», та керівництву колишнього КСП «Україна», вона нікуди не зверталась з питанням про визнання за нею права на земельну частку (пай). Лише наприкінці липня 2017 року вона випадково від своїх знайомих дізналася, що вона внесена до списку Державного акту на право колективної власності на землю. Тоді, вона терміново звернулася до відділу у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з відповідною заявою, на що 10 серпня 2017 року вона отримала довідку за №К-16/0-0.36-17/148-17, в якій зазначено, що [PERSON] внесена до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Україна» Бабайківської сільської ради під №513, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» серія [NUMBER], зареєстрований 26.07.1995 року за №2. Після цього, вона звернулася до Царичанської райдержадміністрації із заявою про надання інформації щодо наявності Сертифіката на ім'я [PERSON] на земельну частку (пай), на що 01.09.2017 року вона отримала відповідь за №01-72-1732/0/384-17, відповідно до якої [PERSON] у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області не зареєстрована. На звернення до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області щодо земель запасу на території Бабайківської сільської ради щодо наявності земельної ділянки (паю) на місцевості колишнього КСП «Україна» в с.Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області та можливості в подальшому отримати у власність земельну частку (пай) в межах встановлених норм з земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Україна» в с.Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, вона отримала відповідь від 08.09.2017 року за №1028/2.7, в якій зазначено, що на території колишньої Бабайківської сільської ради із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна» є 17 невитребуваних та 26 невизначених паїв. Таким чином, вона була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на право на земельну частку (пай). Оскільки, про порушення свого права вона дізналася лише в серпні 2017 року, а тому прохає суд визнати, що строк позовної давності вона пропустила з поважної причини, так як колишні юрист та керівництво КСП «Україна» надали їй неправдиву інформацію про те, що вона не мала права на земельну частку (пай), і вона довіряючи останнім нікуди не зверталася щодо вирішення питання про визнання за нею права на право на земельну частку (пай). В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на нормист.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.256, 261,267, 321, 328 ЦК України, ст.116 ЗК України, ст.ст.3, 11, 31, 118, 119, 120 ЦПК України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», прохає суд поновити строк встановлений для звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею право на право на земельну частку (пай) в межах встановлених норм за рахунок земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП «Україна» на території колишньої Бабайківської сільської ради. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що строк позовної давності, встановлений для звернення до суду за захистом порушеного права, вона пропустила з поважної причини, оскільки юристом та керівництвом колишнього КСП «Україна» була введена в оману щодо тієї обставини, що вона після виключення з членів КСП «Україна» не мала права на земельну частку (пай). Представник позивача [PERSON] - адвокат Вязовий В.В. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача Царичанської райдержадміністрації - Нестерова В.К. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як позивачем пропущено строк позовної давності з причин, які не є поважними, оскільки позивач не була позбавлена можливості взнати про своє порушене право, але ним не скористалася в строк, встановлений законом. Представник третьої особи Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача [PERSON] вона знає з юних літ. В липні 2017 року вона була в Царичанському відділі Держгеокадастру і почула розмову, з якої дізналася, що [PERSON] включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна», про що терміново повідомила останню. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідка, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. Відповідно до копії архівного витягу з протоколу №19 засідання правління колгоспу "Україна" від 05 листопада 1991 року [PERSON] за її заявою рекомендовано загальними зборами колгоспників прийняти в члени колгоспу (а.с.11). Згідно з копією архівного витягу з протоколу №1 спільного засідання правління КСП "Україна" та комісії по розпаювання від 30 вересня 1996 року [PERSON] виключено з членів КСП як особу, яка на період розпаювання не працює в КСП і яка не виробила встановленого мінімуму вихододнів та не вводити її в списки для одержання паю (а.с.10). Відповідно до історичної довідки архівного відділу Царичанської райдержадміністрації від 19.07.2017 року №520 колгосп "Україна" реорганізовано в КСП "Україна" на підставі загальних зборів колгоспників від 31.01.1995 року протокол №1. КСП "Україна" реорганізовано в ТОВ "Дружба", яке стало його правонаступником згідно протоколу загальних зборів КСП "Україна" (залишкового) від 05 червня 2000 року №1 (а.с.12). Відповідно до довідки відділу у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10 серпня 2017 року за №К-16/0-0.36-17/148-17 [PERSON] внесена до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Україна» Бабайківської сільської ради під №513, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» серія [NUMBER], зареєстрований 26.07.1995 року за №2 (а.с.13). Листом від 01 вересня 2017 року за вих.№01-72-1732/0/384-17 Царичанської райдержадміністрації позивачу було повідомлено про відсутність на її ім'я сертифікату в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП "Україна" (а.с.14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 08.09.2017 року за №1028/2.7 на території колишньої Бабайківської сільської ради із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна» є 17 невитребуваних та 26 невизначених паїв (а.с.15). Крім цього, вивченням матеріалів справи та в судовому засіданні встановлено, що позивач була виключена із списків з членів КСП "Україна" як особа, яка на період розпаювання не працює в КСП "Україна" і не виробила встановленого мінімуму вихододнів та було прийнято рішення не вводити її в список для одержання паю (а.с.10), про що їй повідомили і юрист та керівництво КСП "Україна", ввівши таким чином в оману щодо відсутності в позивач права на право на земельну частку (пай). Позивач дізналася про те, що вона включена до списку Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Україна» Бабайківської сільської ради від [PERSON], яка в свою чергу випадково довідалася про дану обставину в липні 2017 року, перебуваючи у Царичанському відділі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та порадила [PERSON] перевірити вказану інформацію, що підтверджується показами свідка [PERSON], наданими в судовому засіданні. Таким чином, позивач про своє порушене право на земельну частку (пай) як член колективного сільськогосподарського підприємства, яка раніше працювала в ньому і залишалася членом підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, лише після звернення до відділу у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, тобто 10 серпня 2017 року, оскільки до того часу вважала, що взагалі не мала права на земельну частку (пай), як її запевнили юрист та керівництво колишнього КСП "Україна". Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Статтею 74 ЦК УРСР передбачено, що вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Статтею 75 ЦК УРСР визначено, що позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно з ст.76 ЦК УРСР перебіг позовної даності починається з дня виникнення права на позов. Позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюється законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Стаття 80 ЦК УРСР передбачає, що закінчення строку позовної даності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно статті 257 ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, загальна позовна давність встановлюється у три роки. При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Такий висновок суду узгоджується із рядом правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах, що винесені у відповідності до п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України є обов'язковим до застосування, зокрема, у справах: №6-216 цс15 від 14 вересня 2016 року; №6-832 цс 15 від 28 вересня 2016 року; №6-2469 цс 16 від 16 листопада 2016 року. Із даних правових позицій вбачається наступне. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної даності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] ще у вересні 1996 року могла довідатися про своє право на земельну частку (пай), однак, з причин, які судом визнано поважними, довідалася лише у серпні 2017 року, після чого і звернулася до суду з даним позовом. При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів тієї обставини, що позивач могла та мала можливість дізнатися про своє порушене право на право на земельну частку (пай) та звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлений законом строк. Згідно з ч.5 ст.267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, а тому суд поновлює [PERSON] строк, встановлений для звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з п. 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, так як позивач [PERSON] була членом КСП "Україна" Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, то відповідно до списку Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований 26.07.1995 року за №2, по колишньому КСП «Україна» Бабайківської сільської ради, до якого включена за №513, у порядку визначеному п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» набула право на земельну частку (пай). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме: поновлення строку встановленого для звернення до суду за захистом порушеного права та визнання за позивачем права на право на земельну частку (пай), як доведених, а також приймаючи до уваги, що реалізація цього права позивача не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України позивачем не заявлено вимоги щодо судових витрат, а тому суд витрати по сплаті судового збору залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved