Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] , від імені якої на підставі ордеру діє адвокат Медвідь Є.М., звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовну заяву позивачка обґрунтовувала тим, що 29 серпня 1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Даний шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, актовий запис № 630. З 2018 року позивач з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини та перестали проживати вести спільне господарство. Підставою для цього стало взаємне непорозуміння та різні погляди на життя. Спроби поновити відносини та зберегти шлюб не дали позитивного результату. На час подачі вищезазначеного позову, [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. За час\~спільного проживання сторонами був придбаний автомобіль LEXSUS RX 350 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] який був зареєстрований за відповідачем [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у власності відповідача і до теперішнього часу він ним користується в повному обсязі. Доступу до даного автомобілю позивач не має. У зв`язку з тим, що відповідач обмежив позивачку в користуванні спільним автомобілем, вона не може звернутись до відповідного фахівця щодо проведення його оцінки, тому вартість майна визначається згідно оголошень про продаж автомобілів на сайті AUTO.RIA. Так, згідно до даних сайту вартість автомобіля даного класу складає від 12 500 до 14 800 доларів США. Таким чином судовий збір сплачується виходячи із середьної вартості автомобіля в 14 000 доларів США, що станом на 16.03.2020 складає 364 000 грн. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 14 квітня 2020 року відкрито загальне провадження по справі та на 13 травня 2020 року призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року за клопотання представника позивача [PERSON] з ТСЦ № 2343 МВС України витребувано інформацію за ким зареєстровано право власності на автомобіль LEXSUS RX 350 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] . Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 30 червня 2020 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 05 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява в якій він просить відкласти розгляд справи для збору документів та подачі зустрічного позову, Однак, як вбачається з ч. 1 ст. 123 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. У зв`язку з тим, що до подачі вказаної заяви справу було призначено до судового розгляду по суті, вона є такою, що не підлягає задоволенню. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Медвідя Є.М. 18.06.2020 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з його особистим підписом. Про поважні причини неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позов не подав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1\~статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1\~статті 11 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 1998 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, Україна, зроблено актовий запис №630 /а.с.5/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Запорізькій області Територіальний сервісний центр № 2343 за № 31/8/2343/26 від 18 червня 2020 року якою встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, станом на 18.06.2020 автомобіль LEXSUS RX 350, УНІВЕРСАЛ-В, чорного кольору, 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний державний номер [NUMBER] , зареєстровано за власником [PERSON] , автомобіль знаходиться на обліку з 29.10.2008, підставою для набуття права власності була реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (довідка рахунок ДДР 34437 від 08.08.2008/а.с.43/. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61\~СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69\~СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п.23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про\~практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~від\~21.12.2007 вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було. Таким чином, враховуючи, норми матеріального права, обставин встановлених у судовому засіданні, суд, приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до таких висновків. Як видно із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15\~000,00 грн. та витраті по сплаті судового збору в розмірі 1840,00, що в сумі 16840 грн. 00 коп. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. Відповідно до постанови КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 року вбачається, що витрати не можуть перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Як видно з матеріалів справи, адвокатом Медвідь Є.М. було надано правничу допомогу про що свідчить договір про надання правової допомоги від 02.03.2020 та квитанція від 16.03.2020 в сумі 15000,00 грн. про оплату на підставі договору про надання правової допомоги. Як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, витрати склали: 1000,00 грн попередня консультація, щодо характеру спірних правовідносин; 1000,00 грн. вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, зібрання доказів; 1000,00 грн. підготовка та подача позову; 12000,00 грн. участь у судових засіданнях. Однак, враховую те, що адвокат не приймав участі у судових засіданнях, суд доходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 3000 грн. 00 коп. Судові витрати, згідно\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial