Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У липні 2014 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] 64 000,00 грн. у якості відшкодування маральної шкоди, з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (далі - Товариство) - 53 045,00 грн. заробітку, пов'язаного зі стійкою втратою працездатності, та 5 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. [PERSON] відмовився від позову в частині вимоги до Товариства про стягнення 19 595,00 грн., ця відмова була прийнята судом з закриттям провадження у справі у цій частині (ухвала від 15.04.2015 р.). Представники [PERSON] проти позову в частині вимоги, що його стосується, - заперечили, посилаючись на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки він як власник джерела підвищеної небезпеки не має нести відповідальність за шкоду, завдану цим джерелом, так як останнім керував [PERSON], який не перебував з ним у трудових відносинах, і тому саме [PERSON] має нести таку відповідальність (а. с. 86 - 87). Товариство проти позову в частині вимог, що його стосуються, частково заперечувало з різних підстав, виходячи з взаємовідносин, які виникали між ним та [PERSON] під час розгляду справи. Остаточно Товариство проти позову частково заперечило, посилаючись на те, що воно визнало свій обов'язок відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 19 595,01 грн. та сплатило ці кошти добровільно, а відтак вважає себе таким, що в повному обсязі виконало покладені на нього Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язки щодо відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди. Воно також визнає свій обов'язок відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, але, зважаючи на положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", саме суд має визначити розмір такого відшкодування та присудити відповідну компенсацію, після чого воно зобов'язується компенсувати її, виходячи з передбаченого цим Законом та полісом АВ/8635248 від 14.09.2012 р. максимально можливого розміру - 5% від ліміту відповідальності страховика, що становить 5 000,00 грн. (а. с. 161 - 162). Судом з'ясовано, що 26.09.2012 р. близько 05:30 на 52 км автодороги Житомир - Чернівці на вул. Леніна у м. Чуднові Житомирської області [PERSON], керуючи автомобілем "MAN", д.н.з. [NUMBER], рухаючись в напрямку м. Житомира, при повороті праворуч порушив пункти 10.1, 10.5, 11.2, 11.3, 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем "ІЖ-2717", д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, в якому знаходився пасажир - [PERSON]. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - Пригода) [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої спінальної травми: переломів лівих поперечних відростків С3 та С6, компресійних переломів тіл ТН 3, ТН 4 хребців, травматичної грижі між хребцевого диску С6 - С7, струсу головного мозку, рани в скроневій ділянці праворуч, травматичного видалення третього зуба на верхній щелепі зліва, що викликали тривалий розлад здоров'я. Зазначені обставини встановлені вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 03.02.2014 р. у справі № 294/501/13-к, який набрав законної сили 05.03.2014 р. (а. с. 6). Цим вироком [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. У справі відсутні докази, які б вказували, що [PERSON] під час Пригоди перебував у трудових відносинах з [PERSON]. Так, зі змісту статей 24 та 24-1 (яка була чинною на момент Пригоди) Кодексу законів про працю України випливає, що трудовий договір між працівником та фізичною особою має укладатись обов'язково в письмовій формі, такий договір підлягає реєстрації у тижневий строк з моменту з моменту фактичного допущення працівника до робот у державній службі зайнятості за місцем свого проживання. Тобто допустимим доказом перебування [PERSON] під час Пригоди у трудових відносинах з [PERSON] є зареєстрований у державній службі зайнятості за місцем проживання [PERSON] письмовий трудовий договір, укладений між ними. Між тим, у листі від 20.10.2014 р. № 23-05-4476 Хмельницького міського центру зайнятості (за місцем проживання [PERSON]) вказано, що трудовий договір між найманим працівником [PERSON] та роботодавцем фізичною особою - підприємцем [PERSON] станом на 17.10.2014 р. не було зареєстровано (а. с. 76). Крім того, у вироку Чуднівського районного суду Житомирської області від 03.02.2014 р. у справі № 294/501/13-к зазначено, що [PERSON] є непрацюючим. Більше того, [PERSON] під час розгляду Чуднівським районним судом Житомирської області кримінальної справи № 294/501/13-к, відповідаючи на питання представника [PERSON], надав (10.06.2013 р.) пояснення про те, що шляховий лист (на маршрут, у якому сталась Пригода) йому видав [PERSON] - власник автомобіля ("MAN", д.н.з. [NUMBER]). Він ([PERSON]) керував машиною на підставі договору. Працював з [PERSON] у приватному порядку, у відносинах з ним перебував місяць до Пригоди. За потреби перевезти вантаж його викликали і він їхав. Трудовий договір оформлювався на рейс. Всього було два рейси. З цих пояснень вбачається, що [PERSON] не перебував у трудових відносинах з [PERSON], правовідносини між ними, на відміну від трудових, носили епізодичний характер (за потребою, на рейс), тобто за своїм змістом це були цивільно-правові відносини. Оцінка цих правовідносин як трудових здійснена [PERSON] помилково, внаслідок правової необізнаності, чому сприяв спосіб поставлених представником [PERSON] питань (використовувалось словосполучення "трудові відносини"). Таким чином, підстави для застосування до спірних правовідносин частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України (юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків) та покладення відповідальності за шкоду, у тому числі - моральну, спричинену [PERSON] внаслідок Пригоди, на [PERSON], відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 64 000,00 грн. у якості відшкодування маральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до частин першої та другої статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною першою статті 1195 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Зважаючи на вказані норми Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що особою, яка має відповідати за шкоду, у тому числі - моральну, завдану [PERSON] у внаслідок Пригоди, є [PERSON], який керував автомобілем "MAN", д.н.з. [NUMBER], на підставі договору з власником - [PERSON], та який є винуватим у настанні Пригоди, тобто у завданні шкоди. Однак, на момент Пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Товариством за полісом АВ/8635248 від 14.09.2012 р., строк дії якого - з 00:00 22.09.2012 р. до 21.09.2013 р. (а. с. 68). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і далі - у редакції, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, Товариство зобов'язано відшкодувати [PERSON], який є потерпілим у розумінні Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкоду, в тому числі - моральну, пов'язану, зокрема, з його лікуванням та із втратою ним працездатності. Правовідносини з цього приводу між Товариством та [PERSON] регулюються, зокрема, нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Між тим, перевагу у застосуванні мають норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки саме він є спеціальним, а тому суд, вирішуючи спір, за наявності норм, які регулюють спірні правовідносини, у Цивільному кодексі України та Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", застосовуватиме норми останнього та не наводитиме при цьому норм Цивільного кодексу України. [PERSON] просить стягнути з Товариства, зокрема, втрачений заробіток, пов'язаний з стійкою втратою працездатності, вимогу про стягнення витрат, пов'язаних з лікуванням, він не пред'являв. На момент Пригоди [PERSON] працював водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Бердичівський хлібозавод", що випливає з довідок про доходи від 11.06.2013 р. та від 19.02.2015 р., складених цим Товариством, та з листків непрацездатності серії АГЗ № № 844997, 944998, 844999, 845001, та не заперечується особами, які беруть участь у справі (а. с. 23, 147, 148 - 151). Як зазначалось вище, внаслідок Пригоди [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої спінальної травми: переломів лівих поперечних відростків С3 та С6, компресійних переломів тіл ТН 3, ТН 4 хребців, травматичної грижі між хребцевого диску С6 - С7, струсу головного мозку, рани в скроневій ділянці праворуч, травматичного видалення третього зуба на верхній щелепі зліва, що викликали тривалий розлад здоров'я. У справі відсутні допустимі докази, які б вказували, що внаслідок Пригоди [PERSON] отримав стійку втрату працездатності (під стійкою (постійною) втратою загальної працездатності належить розуміти таку необоротну втрату функції, котра повністю не відновлюється - наказ Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 р. № 6). Більше того, отримання [PERSON] внаслідок Пригоди стійкої втрати працездатності спростовується висновком експерта № 87 (дату вказано нерозбірливо) (а. с. 25 - 31), у якому, зокрема, зазначено, що визнання [PERSON] інвалідом ІІІ групи не пов'язано з характером та важкістю перенесеної 26.09.2012 р. травми, а обумовлено загостренням наявного в нього розповсюдженого остеохондрозу хребта до травми; визнання [PERSON] інвалідом ІІІ групи у прямому причинному зв'язку з ушкодженнями, отриманими 26.09.2012 р., не знаходиться, а обумовлено наявними змінами з боку опорно-рухомого апарату, які розповсюдились до травми, а тому процент професійної працездатності не встановлюється (пункти 6, 10 резолютивної частини висновку). Разом з тим, внаслідок Пригоди [PERSON] тимчасово втратив працездатність, а саме - у період з 26.09.2012 р. по 26.03.2013 р., що підтверджується листками непрацездатності серії АГЗ № № 844997, 944998, 844999, 845001 (а. с. 148 - 151). Згідно з абзацами першим та другим частини першої статті 26 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок), передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Зі змісту пункту 2 Порядку випливає, що за загальним правилом середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацами першим та третім пункту 8 Порядку встановлено що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з письмових пояснень від 13.03.2015 р. Товариства, останнє здійснило розрахунок доходів, не отриманих [PERSON] у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у період з 26.09.2012 р. по 26.03.2013 р., з порушенням наведених норм, а саме - середня заробітна плата була обчислена не відповідно до норм трудового законодавства, а саме - Порядку, а іншим чином, внаслідок чого Товариство прийшло до висновку, що воно має відшкодувати 16 807,57 грн. (а. с. 144 - 146). Суд, здійснюючи розрахунок зазначених доходів у відповідності до Порядку, виходить з розміру заробітної плати [PERSON] за липень та серпень 2012 р. (останні два місяці роботи, що передували місяцю, у якому сталась Пригода) - 2 877,63 грн. та 2 785,80 грн. (разом - 5 663,43 грн.), що підтверджується довідкою про доходи від 11.06.2013 р., складеною Товариством з обмеженою відповідальністю "Бердичівський хлібозавод" (а. с. 23), а також з того, що кількість робочих днів у ці два місяці дорівнює 44, середньомісячне число робочих днів дорівнює 22 (44/2), розмірі середньоденного заробітку становить 128,71 грн. (5 663,43 грн. / 44), [PERSON] перебував у стані тимчасової втрати працездатності з 26.09.2012 р. по 26.03.2013 р., тобто 131 робочий день (2 + 5 х 22 +19), а відтак розмір неотриманого ним доходу за цей період становить 16 861,01 грн. (128,71 грн. х 131 день). Таким чином, Товариство зобов'язано відшкодувати [PERSON] не отримані ним у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності доходи у розмірі 16 861,01 грн., а не 16 807,57 грн. (як воно посилається у письмових поясненнях від 13.03.2015 р.). Разом з тим, Товариство добровільно сплатило [PERSON] 19 595,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12746 від 6.03.2015 р. (а. с. 163), до складу цієї суми грошових коштів, як вбачається з письмових пояснень від 13.03.2015 р. Товариства, входить і сума у розмірі 16 807,57 грн. Тобто невідшкодованими залишились грошові кошти у розмірі 53,44 грн. (16 861,01 грн. - 16 807,57 грн.). Розрахунок заробітку, пов'язаного з втратою працездатності, наведений [PERSON] у позовній заяві, здійснено з порушенням наведених вище норм законодавства України. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства в частині вимоги про стягнення 53 045,00 грн. заробітку, пов'язаного зі стійкою втратою працездатності, підлягає задоволенню частково, а саме - стягненню підлягають 53,44 грн. (як відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності). Пунктом 22.3 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Виходячи з цих норм законодавства України, суд, враховуючи тілесні ушкодження (травми), отримані [PERSON] внаслідок Пригоди, тривалість його лікування, неможливість у цей період вести звичайний спосіб життя, встановлює, що Пригодою [PERSON] була завдана моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн. З цих 20 000,00 грн. Товариство має відшкодувати 5 000,00 грн. (5% ліміту, встановленого полісом АВ/8635248 від 14.09.2012 р., (а. с. 68)), проти цього Товариство, як вбачається з його письмових пояснень від 24.02.2015 р., від 13.03.2015 р. та від 02.04.2015 р. (а. с. 120 - 121, 144 - 145, 161 - 162), не заперечує. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до Товариства в частині вимоги про стягнення у якості відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. підлягає задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що [PERSON] не позбавлений права звернутись з позовом до [PERSON] про стягнення у якості відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. З урахуванням статей 79, 80, 88, 89 Цивільного процесуального кодексу України з Товариства підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 50,53 грн.

Outcome: partial