Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (далі ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія") про припинення зобов'язання по кредитному договору № 2259-008/10Р від 09.11.2010 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК" у зв'язку з неможливістю його виконання через обставини, за яку жодна із сторін не відповідає. Крім того, просив припинити право застави ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія" на легковий автомобіль HYUNDAI ELANTRA 2010 року, седан, номер об'єкта: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], реєстраційний номер застави 10470319 від 10.11.2010 року. В обгрунтування позову зазначає, що 09.11.2010 року між АТ "ПРАВЕКС БАНК" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 2259-008/10Р, за яким позивач отримав кредит на загальну суму 93730 гривень, строком до 09.11.2015 року зі сплатою відсотків у розмірі 19% річних. Для забезпечення виконання зобов'язань по вказаному договору між позивачем та АТ "ПРАВЕКС БАНК" було укладено 09.11.2010 року договір застави транспортного засобу № 2259-008/10Р до 09.11.2015 року. З 28.03.2018 року ПАТ КБ "Правекс-БАНК" змінило назву на АТ "ПРАВЕКС БАНК", яке є правоноступником всіх прав та обов'язків ПАТ КБ "ПРАВЕКС БАНК". 31.05.2017 року право вимоги за кредитним договором № 2259-008/10Р від 09.11.2010 року відступлено до ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія". Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 56112020 від 22.06.2018 року свідчить , що обтяжувачем належного [PERSON] рухомого майна у вигляді легкового автомобіля HYUNDAI ELANTRA 2010 року, сєдан, номер об'єкта: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], є з 27.06.2017 року ТОВ ФК "Довіра та гарантія". На думку позивача, є неможливим виконання умов кредитного договору № 2259-08/10Р від 09.11.2010 року в повному обсязі, тобто мають місце обставини які унеможливлюють виконання взятих на себе зобов'язань, за які жодна із сторін не відповідає, як наслідок проведення АТО на території , на якій проживав позивач [PERSON] Представник позивача [PERSON] направив заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задоволнити, а судове засідання проводити без нього. ТОВ ФК "Довіра та гарантія" направила до суду відзив, в якому вказала, що неможливість виконання зобов'язань може бути спричинена загибеллю майна, що є предметом зобов'язання, унаслідок дії непереборної сили, перешкодами для виконання зобов'язання, які виникли в результаті дії непереборної сили, та іншими обставинами, за яких у разі виявлення належної дбайливості боржник не в змозі виконати зобов'язання через дію неперебоної сили. Крім того, між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу № 2259-008/10Р від 09.11.2010 року. Згідно п.1.1 вказаного договору [PERSON] з метою виконання зобов'язань за договором №2259-008/10Р від 09.11.2010 року, передав ПАТ КБ "Правекс-Банк" належне йому на праві власності майно: автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року, сєдан, номер об'єкта: [NUMBER], реєстраційний номер : [NUMBER]. У зв'язку з чим зобов'язання за кредитним договором не можуть бути припинені неможливістю їх виконання, оскільки їх виконання забезпечене заставою. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд установив наступне. Відповідно до укладеного договору від 09.11.2010 року № 2259-008/10Р між АТ "ПРАВЕКС БАНК" і [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 93730 грн. зі сплатою 19% річних з кінцевим терміном повернення до 09.11.2015 року. Для забезпечення виконання зобов'язань по вказаному договору між АТ "ПРАВЕКС БАНК" і [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 2259-008/10Р від 09.11.2010 року, згідно якого позивач передає у заставу Заставодержателю належний йому на праві власності автомобіль марки HYUNDAI, модель ELANTRA, рік випуску 2010, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий сєдан, реєстраційний № [NUMBER] . 31.05.2017 року право вимоги за кредитним договором № 2259-008/10Р від 09.11.2010 року відступлено до ТОВ ФК "Довіра та гарантія" . Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 617 ЦК України передбачено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Стаття 607 ЦК України наголошує, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Відповідно до вимог ст. 10 протягом дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Всупереч вказаної вимоги представником позивача долучено до матеріалів справи лише копію акту обстеження від 09.10.2014 року, що жодним чином не підтверджує відсутність можливості виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, суд звертає увагу на те, що виконання основного зобов'язання було забезпечено заставою транспортного засобу, який жодним чином не постраждав від проведення АТО. З приводу вимоги про припиненя права застави легкового автомобіля, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". За змістом положень ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Виходячи з положень 593 Цивільного кодексу України , право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу", застава припиняється: з припинення забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна: в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави: в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте, саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру. Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивачем зобов''язання за кредитним договором № 2259-08/10Р від 09.11.2010 року не виконано та має місце заборгованість в розмірі 30979,21 грн., що дає підставив важати неможливим припинити заставу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні з позовом позивачем судовий збір не сплачено, і позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору як споживачі банківських послуг на підставі ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У преамбулі Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 22 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті1, статті11, частини восьмої статті18, частини третьої статті22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Проте, застава є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору. Договір застави не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії. Заставодавець не може розглядатися як споживач послуг банку, а тому у даних правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів" . Зазначеного правового висновку (стосовно забезпечувального зобов'язання) дійшов і Верховний суд України в своїй постанові від 27 квітня2017 року в у справі №6-1153цс16. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подачу позовної заяви на рішення суду немайнового характеру для фізичної особи сплачується у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", визначено, що сума 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, станом на 01 січня 2018 року становить 1762 грн. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з позивача несплачений при зверненні з позовом судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved