Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради за участю третіх осіб Сьомої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 15 грудня 2012 року [PERSON] склав заповіт на ім'я позивача. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час звернення до державного нотаріуса позивачу стало відомо, що [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON]. 02 грудня 2015 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів. Просила визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач уточнила позовні вимоги - звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просила визнати право власності у порядку спадкування за заповітм на 5/12 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, визнати право власності у порядку спадкування за законом на 7/48 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач підтримала позовні вимоги. Пояснила, що [PERSON] та [PERSON] - її та відповідача [PERSON] батьки, які зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги. Пояснив, що [INFO] року помер батько [PERSON], спадкоємцями першої черги були позивач, відповідач [PERSON] та дружина [PERSON] Перед смертю батько склав заповіт на ім»я позивача. [INFO] року померла мати [PERSON], яка склала заповіт на ім»я відповідача [PERSON] та онуку [PERSON]. Позов не визнає, тому що доглядав батьків, однак на два тижні позивач забирала батька, який склав новий заповіт, також сину позивача батьки віддали дачу. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що мати відповідача [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла майно відповідачам по справі сину та онуці. Позивач отримала кооперативну квартиру, син позивача - дачу, тому позов не визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 квітня 1995 року відділом приватизації житла Харківської районної Держадміністрації квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.115) [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 69). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, батьки, дружина та діти спадкодавця. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємцями першої черги за законом були дружина [PERSON] та діти - позивач та відповідач [PERSON] (а.с. 9,134,143,151,177). Отже, спадковим майном є 1/2 частина квартири, відповідно частка кожного спадкоємця становила 1/6 (1/2 : 3). Згідно заповіту, посвідченого 15 грудня 2012 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., [PERSON], [INFO], уродженець м. Батумі, Грузія, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], заповів належну йому частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с.8). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що непрацездатна дружина [PERSON] мала право в порядку спадкування за законом (обов'язкова частка) на 1/12 частку спірної квартири та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не заявила про відмову від неї. Тому позивач мала право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 5/12 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 7/12 (1/2+1/12) частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 69). Спадкоємцями першої черги за законом були діти - позивач та відповідач [PERSON] Отже, спадковим майном є 7/12 частини квартири, відповідно частка кожного спадкоємця становила 7/24 (7/12 : 2). Згідно заповіту, посвідченого 04 травня 2001 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., [PERSON], [INFO], уродженка с. Крушинка Васильківського району Київської області зареєстрована за адресою: [ADDRESS], заповіла належну їй частину квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.73). Оскільки позивач є інвалідом другої групи (а.с.5), то має право в порядку спадкування за законом (обов'язкова частка) на 7/48 ( 7/24:2) частки спірної квартири. 29 жовтня 2013 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON](а.с.86), 13 травня 2015 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON](а.с.75 зв.), Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 02 грудня 2015 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 13). 02 грудня 2015 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.14). Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На час реєстрації свідоцтва про право власності на це майно Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, визначено, що реєстрацію проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Тобто на теперішній час Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна не виконує функцію реєстрації нерухомого майна. З 01 січня 2013 року цю функцію виконує Державна реєстраційна служба. У теперішній час оформити право власності на спірну квартиру є неможливим у зв'язку зі смертю [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 5/12 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом (обов'язкова частка) після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на 7/48 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - інваліди І та ІІ груп. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року становить 1378 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі по 551 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved