Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Відповідачів та, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.110-114), просить: 1. Визнати недійсними публічні торги від 12.03.2012 р. по реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] загальна площа 110,1 кв.м., житлова площа 68,0 кв.м., що складається з: житлова кімната 18,9 кв.м., житлова кімната 11,2 кв.м., житлова кімната 10,1 кв.м., житлова кімната 16,8 кв.м., житлова кімната 11,0 кв.м., туалет 0,9 кв.м., ванна 2,4 кв.м , коридор 14,0 кв.м, кухня 18,7 кв.м., лоджія 1,8 кв.м., балкон 4.3 кв.м. 2. Визнати недійсним акт від 25.03.2013 р. про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомо майна - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], видане приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] на підставі акту від 25.03.2013 р. про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомо майна, про що зроблено запис в Реєстрі вчинення нотаріальних дій №851. 4. Визнати квартиру [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? кожному. 5. Зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції внести зміни до правовстановлюючих документів щодо спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? кожному, а також видати їм належні їм відповідні примірники зазначених правовстановлюючих документів. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що 12.03.2012 року Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР» відповідно до договору № 041273 від 06.12.2011 р. з Відповідачем-2 провело прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - п'ятикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (житлова площа 68,0 кв.м., загальна площа 110,1 кв.м., а саме коридор 14,0 кв.м., кухня 18,7 кв.м., житлова кімната №1- 18,9 кв.м., житлова кімната №2 - 11,2 кв.м., житлова кімната №3 -10,1 кв.м., житлова кімната №4 - 18,9 кв. м., житлова кімната №5 - 11,0 кв.м., туалет 0,9 кв.м., ванна 2,4 кв.м., лоджія 1,8 кв.м., балкон 4,3 кв.м.). Стартова ціна продажу складала 350 174,30 грн. без урахування ПДВ. Відповідно до протоколу №041273/1 від 12.03.2012 р. проведення прилюдних торгів по реалізації зазначеної квартири, яка належала Відповідачу-1, переможцем прилюдних торгів став Відповідач-3, сплативши за придбане нерухоме майно 350 300,00 грн. На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомо майна від 25.03.2012р. Відповідач-3 став її власником. В подальшому Відповідач-3 на підставі зазначених документів отримав у приватного нотаріуса свідоцтво про право власності на це нерухоме майно. Позивач вважає, що при продажі зазначеної квартири порушено його права як її співвласника, оскільки ця квартира була придбана Відповідачем-1 20.02.1995 р. під час перебування із ним, Позивачем, у зареєстрованому шлюбі, хоча й була оформлена на дружину одноособово. У зв'язку з цим, на думку Позивача, в результаті прилюдних торгів була незаконно продана належна йому ? частка в зазначеній квартирі. Він, Позивач, не був стороною виконавчого провадження, у межах якого було проведено зазначені торги та він дізнався про порушення свого права лише у квітні 2012 р., коли ознайомився з актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, тому не мав можливості раніше оскаржувати дії Відповідача-2 щодо реалізації належної йому частки в зазначеній квартирі. В той же час, під час організації проведення прилюдних торгів з реалізації зазначеної квартири, Відповідач-2 не виконав вимоги ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» щодо допустимості звернення стягнення лише на ту частку майна боржника, якою він володіє у спільному майні. Крім того, при підготовці та проведенні публічних торгів було допущено ряд порушень встановленого порядку їх проведення: не дотримано строк їх проведення, повідомлення про проведення торгів не містило достовірної інформації про найменування, опис та правовий режим квартири, оскільки було здійснено виділення частки майна боржника - Відповідача-1. На момент проведення прилюдних торгів (12.03.2012 р.), звіт про оцінку спірної квартири від 15.07.2011 р. втратив чинність, оскільки у відповідність ч.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. З дня ж проведення оцінки спірної квартири до дня її реалізації минуло вісім місяців. Окрім того, зазначена квартира є єдиним наявним місцем проживання Позивача. В судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги згідно до викладеного у позовній заяві. Представник Відповідача-1 та одночасно Третя особа №1 [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала та підтвердила обставини, на які посилався Позивач та його представник. Представник Відповідача-2 проти задоволення позову заперечував, вважає, що дії державного виконавця щодо реалізації спірної квартири повністю відповідали вимогам чинного законодавства. Представник Відповідача-3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що продана за результатами прилюдних торгів зазначена квартира була одноосібною власністю Відповідача-1, про що свідчила інформаційна довідка з комунального підприємства «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради. Квартиру було описано державним виконавцем 02.09.2009 р. у присутності як Відповідача-1 так і Позивача, але жодних зауважень та заяв від осіб, що були присутніми під час опису майна - не надходило, а сторонам було роз'яснено їх право на оскарження дій державного виконавця. Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутнє будь-яке підтвердження того, що Позивач скористався даним правом. Вимагаючи визнати право спільної часткової власності на спірну квартиру, Позивач не враховує ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю, відповідно якій, для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Тобто Позивач мав право вимагати поділ майна чи заявляти права на його частку до 15.10.2007 року, але жодних вимог про розподіл майна в період з 15.10.2004 по 15.10.2007 років [PERSON] не робив. Та навіть і пізніше, коли розписувався в виконавчих документах стосовно себе та своєї колишньої дружини (Відповідача-1). Виконавче провадження здійснювалося на підставі задоволених судом позовних вимог до Відповідача-1, що ґрунтуються на її майнових зобов'язаннях, які виникли в 2008 року, а не в 2006 році, як стверджує Позивач в заяві про уточнення позовних вимог, що свідчить про його обізнаність з приводу майнових зобов'язань Відповідача та можливу співучасть в використанні отриманих коштів. Отже, в результаті публічних торгів була продана квартира, що належала Відповідачу в частці « 1/1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а твердження Позивача про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON] не відповідає дійсності. Позивач мав всі можливості та час для захисту своїх майнових прав та оскарження дій виконавчої служби Жовтневого району до моменту проведення публічних торгів, які відбулись 12.03.2012 року. При підготовці, організації і проведенні публічних торгів не було допущено жодних порушень встановленого Тимчасовим порядком їх проведення: Відповідно до п.3.3 цього положення, прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення. Ця вимога була виконана, але торги не відбулися за відсутності необхідної кількості учасників, тому 4 січня 2012 року та 07 лютого 2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ були складені Акти уцінки нерухомого майна Відповідача. А згідно п 4.6 Тимчасового порядку проведення прилюдних торгів, повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів. Це пояснює чому торги було проведено 12.03.2012 року, а договір зі спеціалізованою організацією було 05.12.2011 року. Відповідно до п.п. 3.6, 3.9 Тимчасового положення, в інформаційному повідомленні про проведення прилюдних торгів були зазначені всі необхідні данні та інформація що в них містилася була достовірною. Відповідач-3 набув право власності на цю квартиру в порядку визначеному законом. Ця квартира була придбана ним для потреб його родини, але вже більше року вони не мають змоги користуватися нею. Позивач не позбавлявся права власності на зазначену квартиру так як ніколи не був і не є її власником, але і до тепер незаконно в ній мешкає. Крім того 19 грудня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та зазначено: усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з вказаної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст.72 Сімейного кодексу України, який набрав чинності 10.01.2002 року, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Тобто позивач мав право вимагати поділ майна чи заявляти права на його частку до 15.10.2007 року, але цього не робив та пропустив встановлений законом строк звернення до суду з вимогою про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу. На час подання заяви про уточнення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є особами, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Третя особа №2 в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа №3 в судове засідання свого представника в судове засідання не направила, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом, на виконання вимог ст.36 ЦПК, вживалися заходи щодо повідомлення осіб, на права та обов'язки яких може вплинути рішення по справі та роз'яснювалося право прийняти участь у розгляді справи у якості третіх осіб, але ці особи своїм правом не скористалися (т.2 а.с. 84-86, 100-101, 103). Вислухавши пояснення Сторін та дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, наданими суду, Позивач та Відповідач-1 з 23.10.1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.10). Шлюб було розірвано рішенням Світловодського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2003 р. та 15.10.2004 р. видано свідоцтво про розірвання шлюбу (т.1 а.с.126, 211). 20.02.1995 року, у період зазначеного шлюбу Відповідач-1 придбала спірну квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.14), та з 26.12.1995 року зареєструвалася в ній, що підтверджується копією її паспорту (т.1 а.с.11). З цієї ж дати, 26.12.1995 року в зазначеній квартирі зареєструвався й Позивач, а з 06.07.1998 р. - їх син [PERSON] (Третя особа-2 по справі), та з 25.01.2007 р. - їх донька [PERSON] (Третя особа-1 по справі), що підтверджується копіями паспортів цих осіб (т.1 а.с.9,12,13). При цьому Позивач й до теперішнього часу проживає в цій квартирі, що визнається Сторонами, відомостей про наявність у нього іншого житла, суду не надано. 28.05.2009 р. Відповідачем-2 відкрито виконавче провадження про стягнення з Відповідача-1 боргу на користь [PERSON] (а.с.85). 26.03.2012 р. Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР» відповідно до договору № 041273 від 06.12.2011 р. з Відповідачем-2 провела прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - зазначеної квартири. Стартова ціна продажу складала 350 174,30 грн. без урахування ПДВ. В той же час, згідно до альтернативної оцінки квартири, її вартість складала 1049132 грн. (т.1 а.с.213). Переможцем зазначених прилюдних торгів було визнано Відповідача-3, який запропонував за квартиру ціну 350 300,00 грн., про що державним виконавцем складено відповідний акт (т.1 а.с.15). Відповідно до протоколу №041273/1 від 12.03.2012 р. проведення прилюдних торгів по реалізації зазначеної квартири, яка належала Відповідачу-1, переможцем прилюдних торгів став Відповідач-3, сплативши за придбане нерухоме майно 350 300,00 грн., на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомо майна від 25.03.2012р. став її власником (т.1 а.с.70). В подальшому, 03.04.2012 р. Відповідач-3 на підставі зазначених документів отримав у приватного нотаріуса свідоцтво про право власності на це нерухоме майно (т.1 а.с.71) та згідно до довідки Єдиного абонентського відділу Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі», став незареєстрованим власником цієї квартири (т.1 а.с.78). 19.07.2012 р. Позивач намагався оспорити дії державного виконавця та домогтися скасування результатів цих торгів через Дніпропетровський окружний адміністративний суд (т.1 а.с.16). 29.07.2013 р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду провадження по справі закрито через юрисдикційну непідсудність цього спору адміністративному суду та роз'яснено право звернутися з цим позовом до суду загальної юрисдикції (т.1 а.с.132-134). 19.12.2012 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено позов Відповідача-3 до Позивача, Відповідача-1, Третіх осіб-1,2 та зазначено: усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення цих осіб з вказаної квартири та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою (т.1 а.с.80). 07.02.2013 р. зазначене рішення залишено в силі апеляційним судом Дніпропетровської області (т.1 а.с.82-83). З метою прийняття законного і обґрунтованого рішення по справі, судом були досліджені наступні письмові докази, наявні в матеріалах виконавчого провадження та в т.2 даної цивільної справи зосереджені копії досліджених документів: копія виконавчого листа від 19.03.2009р.; копія постанови про відкриття виконавчого провадження; копія поштового повідомлення; копія постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене; копія постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного; копія супровідного листа; копія постанови про звернення стягнення на майно боржника від 29.06.2009 р.; копія інформаційної довідки; копія довідки від 21.07.2008р.; копія інформаційної довідки від 14.05.2008 р.; копія Акту арешту й опису майна від 02.09.2009 р.; копія Акту державного виконавця від 02.09.2009 р.; копія інформаційної довідки від 22.09.2009 р.; копія супровідного листа від 20.07.2011 р.; копія поштового конверту; копія заяви про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2008 р.; копія виконавчого листа від 19.03.2009 р.; копія листа від 28.05.2001 р.; копія постанови про відкриття виконавчого провадження; копія поштового повідомлення; копія супровідного листа; копія постанови про відкладення провадження виконавчих дій; копія супровідного листа; копія постанови про стягнення з боржника виконавчого збору; копія постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного; копії постанов про приєднання виконавчого провадження до зведеного; копія довідки з ДАІ від 27.05.2009 р.; копія супровідного листа; копія постанови про звернення стягнення на майно; копія супровідного листа; копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; копія Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.07.2009 р.; копія Витягу від 03.07.2009 р.; копія листа до КП «ДМБТІ»; копія листа від 11.07.2009 р.; копія інформаційної довідки від 04.08.2009 р.; копія журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень; копія плану квартири; копія постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного; копія листа; копія Акту державного виконавця; копія супровідного листа; копія постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 20.01.2010 р.; копія звіту про оцінку майна; копія супровідного листа; копія інформаційної довідки від 04.08.2009 р.; копія журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площі приміщень; копія плану квартири; копія листа від 15.01.2010 р.; копія свідоцтва від 17.06.2005 р.; копія сертифікату від 03.06.2008 р.; копія посвідчення; копія заяви від 09.06.2010 р.; копія довіреності; копія висновку від 02.08.2010 р.; копія звіту ; копія акту арешту й опису майна від 02.09.2009 р.; копія вимоги від 21.10.2010 р.; копія листа від 25.10.2010 р.; копія листа від 29.10.2010 р.; копія заявки на реалізацію арештованого майна; копія заяви від 02.11.2010 р.; копія листа; копія листа від 30.11.2010 р.; копія Витягу з протоколу засідання конкурсної комісії від 30.11.2010 р.; копія заявки на реалізацію арештованого майна; копія договору від 03.12.2010 р.; копія супровідного листа від 13.12.2010 р.; копія листа від 03.12.2010 р.; копія листа від 28.12.2010 р.; копія листа від 05.01.2011 р.; копія Акту уцінки майна від 05.01.2011 р.; копія супровідного листа від 17.01.2011 р.; копія подання від 30.12.2010 р.; копія супровідного листа від 28.01.2011 р.; копія листа від 28.02.2011 р.; копія Акту від 15.02.2011 р.; копія ухвали від 02.02.2011 р.; копія постанови від 22.06.2011 р.; копія звіту про вартість майна; копія Витягу від 04.11.2011 р.; копія листа від 08.11.2011 р.; копія договору від 05.12.2011 р.; копія листа від 15.12.2011 р.; копія листа від 15.12.2011 р.; копія листа від 29.12.2011 р.; копія листа від 04.01.2012 р.; копія Акту уцінки майна від 04.01.2012 р.; копія Акту уцінки майна від 07.02.2012 р.; копія протоколу від 11.03.2012 р.; копія заяви від 21.03.2012 р.; копія заяви від 21.03.2012 р.; копія акту від 19.03.2012 р.; копія супровідного листа від 27.03.2012 р.; копія акту від 26.03.2012 р.; копія поштового повідомлення; копія супровідного листа від 27.03.2012 р.; копія розпорядження; копія супровідного листа від 06.04.2012 р.; копія постанови про зняття арешту з майна від 06.04.2012 р.; копія супровідного листа від 28.04.2012 р.; копія поштового повідомлення. Згідно до досліджених документів, зосереджених у виконавчому провадженні, судом встановлено дії Відповідача-2, проведені у його рамках: 25 травня 2009 року на адресу Жовтневого відділу ДВС в м. Дніпропетровську від довіреної особи [PERSON] надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, в якій заявник просив прийняти виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2009 р. по цивільній справі №2-1049/2009р. до виконання, копія якої міститься в матеріалах справи. 28 травня 2009 року на адресу Відповідача-1 був направлений лист з вимогою оплати боргу за виконавчим листом від 08.05.2009 р. та зазначенням розрахункового рахунку [PERSON] 04 червня 2009 року вищевказаний лист був особисто вручений чоловіку боржника - Позивачу, про що свідчить особистий підпис на поштовому повідомленні, копія якого міститься в матеріалах справи. 28 травня 2009 року Жовтневим відділом ВДВС м. Дніпропетровська була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 08.05.2009 р. щодо боржника - Відповідача-1. 12 червня 2009 року вищевказана Постанова була вручена Відповідачу-1, про що свідчить її особистий підпис на поштовому повідомленні, копія якого міститься в матеріалах справи. 04 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська була винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій до 12.06.2009 р. 11 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська до КП «ДМБТІ» був направлений лист-запит щодо надання інформації з Реєстру прав власності нерухомого майна за адресою розташування спірної квартири. 11 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська до ВРЕВ-1 м. Дніпропетровська був направлений запит на встановлення існування автотранспорту, зареєстрованого за боржником - Відповідачем-1. 11 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська до Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» був направлений запит щодо реєстрації земельних ділянок на підставі права власності за боржником - Відповідачем-1. 11 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська на адресу боржника був направлений лист з пропозицією про перерахування боргу на розрахунковий рахунок Жовтневого відділу ДВС м. Дніпропетровська. 15 червня 2009 року Жовтневим відділом ДВС м. Дніпропетровська була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим листом від 08.05.2009 р. по справі №2-1049/09. 16 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене. 16 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного. 16 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного. 16 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова приєднання виконавчого провадження до зведеного. 16 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова приєднання виконавчого провадження до зведеного. 27 травня 2009 року Дніпропетровським відділенням реєстраційно-екзаменаційної роботи №1 Державтоінспекції на адресу Жовтневого відділу ДВС м. Дніпропетровська надійшла відповідь про відсутність за боржником автотранспортних засобів. 29 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника - Відповідача-1. 02 липня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить Відповідачу-1. 03 липня 2009 року у Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Єдиний реєстр рухомого майна був внесений запис про заборону відчуження всього рухомого та нерухомого майна боржника - Відповідача-1та були направлені відповідні інформаційні листи до КП «ДМБТІ», ДП «Центр державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія. 02 вересня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. був складений Акт опису й арешту рухомого майна боржника за адресою розташування спірної квартири. 02 вересня 2009 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. був винесений Акт опису й арешту нерухомого майна боржника за адресою: розташування спірної квартири. 20 січня 2010 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. була винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та був складений звіт про оцінку майна за адресою розташування спірної квартири. 09 червня 2010 року на адресу Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від Відповідача-1надійшла заява про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з оскарженням рішення ВДВС до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до розгляду скарги по суті. 02 серпня 2010 року приватним підприємцем - суб'єктом оціночної діяльності був наданий висновок про оцінку рухомого майна, яке належить Відповідачу. 21 жовтня 2010 року на адресу Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ надійшла вимога про надання інформації до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська з приводу виконання виконавчого провадження ВП №13047335 від 28.05.2010 р. 25 жовтня 2010 року Жовтневим відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ була надана відповідь до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська на вимогу від 21.10.2010р. 29 жовтня 2010 року Жовтневим відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ до Головного управління юстиції були направлені документи щодо проведення реалізації майна боржника - Відповідача-1, з переліком рухомого майна та заявкою на реалізацію арештованого майна. 30 грудня 2010 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було направлено подання, відповідно до якого державний виконавець просив розглянути питання по суті та надати на адресу відділу Жовтневого ДВС Дніпропетровського МУЮ ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Відповідача-1 до повного виконання рішень суду по справі №2-1049/09 від 08.05.2009 р. 05 січня 2011 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Целуйко А.В. був складений Акт уцінки рухомого майна - спірної квартири. 22 червня 2011 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ Горковець В.В. була винесена постанова про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. 19 липня 2011 року незалежним оцінювачем був складений звіт про оцінку майна - нерухомого майна, - спірної квартири. Вищевказаний висновок експерта про оцінку майна був направлений на адресу боржника - Відповідача-1. 04 січня 2012 року та 07 лютого 2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О.В. був складений Акт уцінки нерухомого майна боржник спірної квартири. Відповідно до протоколу №041273/1 проведення прилюдних торгів по реалізації майна від 11.03.2012 р. спірна квартира була реалізована шляхом продажу [PERSON] 26 березня 2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О.В. був складений Акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, направлено на адресу боржника - Відповідача-1 та вручено особисто під підпис на поштовому повідомленні, копія якого міститься в матеріалах справи. 06 квітня 2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О.В. була винесена постанова про зняття арешту з майна, а саме: з нерухомого майна - спірної квартири. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, суд доходить до висновку про те, що між Сторонами, зокрема, Позивачем та Відповідачем-1 існували шлюбно-сімейні правовідносини, під час яких Відповідач-1 придбала майно, що згодом було реалізоване за її борги третім особам державною виконавчою службою (Відповідачем-2). Позивач оспорює законність дій цієї служби, внаслідок яких він був позбавлений житла та, як, він вважає, права власності у спільному майні колишнього подружжя, яким були він та Відповідач-1. Оскільки внаслідок цих дій право власності на зазначене майно набув Відповідач-3, Позивач оспорює це право. Правовідносини, що виникли між Сторонами законодавчо врегульовані наступним чином: У відповідність до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.55 Конституції України Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено, зокрема, обов'язковість рішення суду. Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Згідно ст.6 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладається обов'язок щодо вжиття передбачених цим Законом заходів примусового виконання, неупередженого, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, для чого державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Згідно ч.2 ст.17 вищевказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Пункт 1 ч.1 ст.19 вищевказаного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 та 2 статті 27 вказаного вище Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. Статею 31 вищевказаного Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У відповідність ч.6 ст. 52 закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця». У відповідність ч.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п. 17 постанови від 26 грудня 2003 р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснив, що оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення позову. До правовідносин, що виникли в період подружнього життя Позивача та Відповідача-1 з 1981 року до придбання спірної квартири - по 1995 рік, мають застосовуватись норми матеріального права, що діяли на той час, а саме Цивільний кодекс Української РСР (діяв з 1 року до 1 січня 2004 року), Кодекс про шлюб та сім'ю України (діяв з 1 січня 1970 року до 2002 року), Закон України «Про власність». Так, відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.16-17 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної а майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно ж до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення зазначених норм кореспондується ч.3 ст.368 ЦК України. Відповідно до ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно,у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України: дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів щодо цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.371 Цивільного кодексу України, кредитор співвласника майна, що є у сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Аналізуючи досліджені докази у справі у співставленні із наведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку про те, що спірна квартира станом на момент її реалізації на прилюдних торгах, - 12.03.2012 р., мала усі ознаки спільного майна колишнього подружжя [PERSON] (по справі Позивача та Відповідача-1), оскільки вона була придбана у 1995 році [PERSON] (Відповідачем-1) під час офіційно зареєстрованого шлюбу цих осіб, який тривав з 23.10.1981 р. по 19.12.2003 р. Суд не може погодитися із доводами Відповідача-3 про те, що Позивач пропустив строк звернення до суду із позовом про виділ його частки у спільному майні, оскільки на час розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] набрав чинності Сімейний Кодекс України, ч.2 ст.72 якого дійсно обмежує позовну давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя трьома роками, але встановлює при цьому, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В даному ж випадку Позивач дізнався про порушення свого права власності лише після проведення прилюдних торгів 12.03.2012 р., коли право власності на спірну квартиру набула стороння для колишнього подружжя [PERSON] особа - Відповідач-3. До цього моменту Позивач вільно проживав у згаданій квартирі, будучі там зареєстрованим, безперешкодно нею користувався та при бажанні міг розпорядитися своєю часткою в цій квартирі на власний розсуд шляхом її виділення та відчуження, принаймні, жодних доказів тому, що Відповідач-1, як співвласник, або якісь інші особи чинили Позивачу якісь перешкоди в цьому, суду не надано. Більш того, рішенням Світловодського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2003 р., яким шлюб між Позивачем та Відповідачем-1 розірвано, встановлено, що спору щодо поділу майна між ними немає. Це означає, що право власності Позивача на належну йому частину згаданої квартири ані на момент розірвання шлюбу, ані у подальшому, - аж до продажу цієї квартири, порушено не було, хоча це право власності й не було зареєстроване тривалий час. З моменту ж, коли Позивач дізнався про порушення свого права власності на частку в згаданій квартирі - з дня отримання документів стосовно прилюдних торгів по цій квартирі у квітні 2012 р., Позивач майже відразу - 19.07.2012 р. звернувся за захистом своїх прав до суду (а.с.16-18) та лише тривала невизначеність щодо юрисдикційної підсудності цього спору стала на заваді своєчасного прийняття відповідного судового рішення. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що твердження Відповідача-3 стосовно пропуску Позивачем строку позовної давності, який на його думку треба відраховувати від дати розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем-1, є помилковим. Саме так роз'яснює Пленум Верховного суду ці правовідносини у свій Постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно до п.19 якої визначено: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу». Що стосується організації прилюдних торгів арештованого майна боржника, то з аналізу ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що ця законодавча норма не встановлює порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплює, як і ст.650 ЦК України такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилає до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен затверджуватися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Відповідно до положень вказаних правових норм державний виконавець здійснює лише виконавчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N68/5 від 27.10.1999 р., у відповідності до яких і повинна відбуватися процедура підготовки, організації та проведення кожних публічних торгів. В даному ж випадку, при підготовці, організації і проведенні прилюдних торгів по згаданій квартирі, як Відповідач-2 так і торгівельна організація припустилися порушень порядку організації торгів. Так, на момент проведення прилюдних торгів (12.03.2012 р.), звіт про оцінку спірної квартири від 15.07.2011 р. втратив чинність, оскільки у відповідність ч.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. З дня ж проведення оцінки спірної квартири до дня її реалізації минуло вісім місяців. Окрім того, у порушення п.3.11. «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції N 68/5 від 27.10.99, спеціалізована організація не повідомила письмово боржника [PERSON] (Відповідача-1) про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації спірної квартири: жодних доказів про отримання нею такого повідомлення матеріали виконавчого провадження не містять. Не надано доказів на підтвердження виконання цієї вимоги й суду. Наявність в матеріалах виконавчого провадження копій простих листів з цього приводу, начебто відправлених на адресу Відповідача-1 не можна взяти до уваги, оскільки жодних підтверджень того, що такі листи надсилалися адресату: витяги з відповідних поштових реєстрів, поштові повідомлення, відбитки штемпелів про прийняття листа для відправки тощо, - немає. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмове повідомлення особи має бути доведене письмовими доказами. Згідно ст.62 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Це порушення, допущене під час підготовки торгів, є таким, що може вплинути на результати торгів, зменшити можливість участі в торгах потенційних покупців, яких, будучі обізнаною про дату та час проведення торгів, мала б змогу підшукати й боржниця (Відповідач-1 по справі) і вплинути на формування ціни реалізації. Такі дії порушили право Відповідача-1 на погашення боргу за рахунок продажу спірної квартири за найкращою ціною. Оскільки прилюдні торги за своєю юридичною природою - це продаж майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації і під час проведення прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої є покупець - учасник прилюдних торгів і продавець - відділ ДВС в особі спеціалізованої організації, що організовує та проводить прилюдні торги за договором із державною виконавчою службою, то суд приходить до висновку, що між Відповідачем-2 та переможцем прилюдних торгів був фактично укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, а суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною та настання у зв'язку з цим певних юридичних наслідків. Отже, визнання угоди недійсною можливе лише з підстав, передбачених Цивільним кодексом. Згідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В даному випадку Позивач оспорює цей правочин та викладене свідчить, що порушення процедури проведення торгів є підставою для визнання торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону і встановлених законодавством правил проведення прилюдних торгів, які є заходом примусового стягнення в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення, що здійснюється в порядку, передбаченому законом. У разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України. У таких випадках застосовуються наслідки недійсності правочину, тобто реституція. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними публічних торгів по реалізації спірної квартири, акту про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на цю квартиру, виданого за наслідками торгів на ім'я Відповідача-3 та визнання її спільною частковою власністю Позивача і Відповідача-1 в рівних долях. Що ж стосується вимоги про зобов'язання Третьої особи-3 вчинити дії з реєстрації права власності на цю квартиру, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на теперішній час відсутні ознаки спору з цього приводу між Сторонами, а якщо такий спір і з'явиться у майбутньому, він має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства як спір із суб'єктом владних повноважень. Враховуючи викладене, на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 321, 355-357, 370-372, 388, 392, 393 ЦК України, ст.ст.60, 61, 63, 65, 70, 72, 73 Сімейного кодексу України , ст.ст.10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial