Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго" про визнання недійсним рішення, в якому просила визнати недійсним рішення комісії Чернігівських МЕМ щодо розгляду акту №148797 від 19.02.2015 року про порушення Правил користування електричною енергією (населення) від 28 квітня 2015 року, оформлене протоколом № 73. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що нею не облікованої електричної енергії не споживалося, жодного джерела споживання не облікованої енергії виявлено не було, рішення приймалося без участі споживача. Крім того зазначала, що вона не погоджувалась з фактом порушення, експертиза з боку енергопостачальної компанії по даному випадку не проводилася, тому підстав для застосування Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією відносно неї не було. Крім того, зазначала, що розрахунок вартості безобліково спожитої енергії проведений відповідачем з порушенням абзацу 5 п.2.6. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, оскільки було взято розрахунковий період 897 днів, тоді як він не може бути більше 12 календарних місяців. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції взагалі не з'ясував, чи був сам факт використання „штучного нуля" і якими засобами доказування з боку відповідача це доведено. В Акті порушення працівниками ПАТ „Чернігівобленерго" про демонтаж „штучного нуля" не зазначено, а схема підключення, яка мається в матеріалах справи, є типовою схемою підключення „штучного нуля", тому не може бути належним та допустимим доказом. Також апелянт зазначає, що висновок суду про те, що чинним законодавством не передбачено право споживача електроенергії на звернення до суду з метою оскарження рішення комісії, є помилковим, оскільки суперечить пункту 46 Правил користування електричною енергією для населення. Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не виконав вимоги цивільного судочинства, постановивши рішення без повно та всебічно з'ясованих обставин справи, без належної оцінки доказів при наданні переваги одних доказів перед іншими без мотивування таких дій. В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ „Чернігівобленерго" просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. Зазначають, що Акт про порушення правил користування електричною енергією для населення та рішення комісії по розгляду актів про порушення не є актами нормативного характеру, оскільки вони складені органом юридичної особи, а не державним органом, тому спір про визнання недійсними актів про порушення ПКЕЕн та рішень комісії по розгляду актів про порушення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, звертають увагу, що Акт про порушення правил користування електричною енергією для населення та додана до нього схема були підписані споживачем, що підтверджує факт визнання ним своєї провини. Також відповідач зазначає, що порушення, яке зафіксоване в Акті, відноситься до підпункту 7 п. 3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, розрахунок виконаний згідно п.3.6. За кількістю днів розрахунок виконується згідно п.3.3 підпункт (г) Методики, а не абзацу 5 п.2.6., як помилково вважав позивач, - із дня останньої технічної перевірки або допуску в експлуатацію до дня усунення порушення, але не більше сумарної кількості днів за три роки, що передували дню виявлення порушення, та до усунення порушення. Оскільки 05.09.2012 року було здійснено заміну електролічильника у позивача, розрахунок виконано за 897 днів. Відповідач також звертає увагу суду, що після усунення порушення, споживання електроенергії в помешканні позивача збільшилося вдвічі, що також підтверджує факт існування цього порушення і як наслідок - використання не облікованої електроенергії. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача [PERSON], третьої особи на стороні позивача [PERSON], представників відповідача Єрко І.О., Думчевої І.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірним рішення комісії Чернігівських МЕМ. Крім того, суд зазначив, що рішення комісії постачальника електричної енергії, яке оформлене протоколом, за своїми ознаками не належить до актів господарських товариств, які відповідно до закону чи інших установчих документів, мають обов'язковий характер для учасників відповідних правовідносин, отже протокол і акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил користування електричною енергією для населення, їх оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Повністю із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, зважаючи на таке. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 12.06.2007 р. у справі № 3/576н, на яку послався суд першої інстанції, полягає в тому, що не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позову про визнання акта про порушення ПКЕЕ недійсним, оскільки зазначений акт є лише фіксацією порушення, що було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання зазначених вище ПКЕЕ.; що згідно ст. 57 ЦПК України такий акт є лише доказом, який у разі виникнення спору повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2011 року у справі № 6-4цс11. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені правові позиції не підлягають застосуванню, оскільки предметом спору у даній справі є не акт про порушення правил користування електричною енергією, а рішення комісії за результатами розгляду акту про порушення ПКЕЕ для населення, яке створює для споживача обов'язок провести відшкодування збитків за безоблікове споживання електроенергії, а у постачальника - право вимагати відшкодування таких збитків, стягнення суми заборгованості, в тому числі у судовому порядку. Таким чином, рішення комісії є підставою для подальшого стягнення вартості самовільно спожитої електроенергії, що виключає рекомендаційний характер цього правового акта індивідуальної дії. Крім того, пунктом 6.42 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року № 28 (що діють у редакції, затвердженій постановою НКРЕ від 17.10.2005 № 910), дія яких поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення), передбачається право споживача оскаржити рішення комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ в суді. Враховуючи положення статей. 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 16 ЦК України, відсутність врегулювання указаного питання ПКЕЕН, а також подібність спірних правовідносин - порушення Правил користування електричною енергією для населення - із тими, що врегульовані Правилами користування електричною енергією, застосування аналогії закону згідно ст. 8 ЦК України, слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині, що стосується права споживача оскаржити рішення комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ в суді, та виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що протокол і акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил користування електричною енергією для населення, їх оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Проте в іншій частині рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, та з додержанням норм процесуального та матеріального закону. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.199р. (далі - ПКЕЕ) та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, що затверджена постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416 (далі - Методика). Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил. Відповідно до ст. 27 зазначеного Закону правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики, споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку, порушення правил користування електричною енергією та інше. Відповідно до п. 42. ПКЕЕН споживач електричної енергії, зокрема, зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Згідно з вимогами п. п. 48, 53 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Акт про порушення Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначається розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та Методики. Так, за змістом пп. 4, 5 п. 3.1 Методики підставою для застосування положень Методики є, зокрема, самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку або без такого порушення. За змістом п. 3.1 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5-7 цього пункту, ця Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі. Згідно з п. 3.3 Методики розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії; та за кількістю днів (розрахунковий період). Згідно з пп. «а» п. 3.3 Методики розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється, зокрема, за кількістю днів, а саме в разі виявлення у споживача порушень, зазначених у п. п. 1-3 п. 3.1 Методики (у частині щодо пошкодження розрахункових засобів обліку), - з дня останнього контрольного огляду засобу обліку до дня усунення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення. Відповідно до пп. «б» п. 3.3 Методики у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника розрахунковий період визначається із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення. Якщо споживач встановив пристрій, що занижує покази засобу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду засобу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за користування електричною енергією з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (у разі, якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась), але не більше ніж за три роки. Відповідно до п. 3.5 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5, 6 пункту 3.1 Методики, добовий обсяг споживання електричної енергії через проводи, якими здійснене самовільне підключення або підключення поза приладом обліку, визначається за формулою 2.7 Методики. По справі встановлено, що 15.07.2000 р. між споживачем [PERSON] та Електропостачальником ВАТ ЕК „Чернігівобленерго" в особі директора Чернігівських МЕМ було укладено договір про користування електричною енергією (а.с.4-5). Відповідно до акту № 148797 від 19 лютого 2015 року про порушення Правил користування електричною енергією за адресою: м. Чернігів вул. Мінська, 24, виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, яке полягало у використанні „штучного нуля", що призвело до споживання не облікованої електричної енергії: електроенергія споживається, але лічильником електричної енергії не враховується. З акту вбачається, що в місці, яке позначено на схемі точкою С, представниками постачальника електроенергії було вилучено зразок кабелю, та вказаний номер пломби, якою опломбований пакет з вилученим кабелем. Акт складений за участю споживача [PERSON], яка з актом про порушення ознайомлена, зауважень при підписанні акту не висловлювала (а.с.44-45). До акту додається Додаток №1 - Схема підключення електроустановок споживача. згідно з якою мало місце підключення до будинку нульового проводу поза електролічильником, фаза в третій клемі; провід з алюмінію перерізом 2,5 мм (а.с.46). Акт про порушення Правил користування електричною енергією споживачем [PERSON], складений з дотриманням вимог ПКЕЕ, та є належним та допустимим доказом вказаного в ньому порушення. Споживача [PERSON] було повідомлено про розгляд складеного акта про порушення комісією постачальника електроенергії 11 березня 2015 року, про що зазначено в акті. За заявою чоловіка [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований та проживає за цією ж адресою та також є споживачем послуг з електропостачання, було призначено повторне засідання комісії 28 квітня 2015 року, про що направлено та вручено відповідне повідомлення (а.с.43, 47-48). За результатами розгляду Акту про порушення № 148797 від 19.02.2015 р. комісією Чернігівського МЕМ за участю представника споживача [PERSON] було прийнято рішення вручити споживачу рахунок на оплату, розрахунок до акту та протокол №73 від 28.04.2015 р. З протоколом був ознайомлений представник споживача - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до розрахунку вартості безобліково спожитої електроенергії по акту № 148797 від 19 лютого 2015 року, збитки енергопостачальника склали 13851,18 грн. (а.с.8-9). На підставі розрахунку була видана квитанція з пропозицією сплатити рахунок протягом 30 днів (а.с.10). Споживач допустив використання „штучного нуля", що призвело до споживання не облікованої електричної енергії, і вказане порушення відноситься до підпункту 7 пункту 3.1. Методики, а тому споживачу робиться перерахунок за користування електричною енергією згідно підпункту «г» пункту 3.3. Методики - з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (у разі, якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась), але не більше ніж за три роки. Розрахунок обгрнутовано проведений згідно пункту 3.6. Методики за формулою, вказаною у пункті 2.7. З довідок Енергонагляду Чернігівських МЕМ вбачається, що заміна електролічильників за адресою вул. Мінська, 24 відбувалася 05.09.2012 року та в день складання Акту про порушення Правил користування електричною енергією 19.02.2015 року (а.с.11). Зважаючи на це, розрахунок виконано за 897 днів - з 0509.2012 до 19.02.2015 року (а.с.8-9). Добове споживання розраховано із сили струму, визначеної з найменшої поперечної площі перерізу проводів, що використані в схемі самовільного підключення (по мідному проводу перерізом 1 кв. мм, як зазначено в таблиці пункту 3 акта про порушення), та допустимого тривалого струму, який може ними протікати, згідно з главою 1.3 Правил улаштування електроустановок. До суду першої інстанції відповідачем надана виписка з особового рахунку позивача, згідно з якою після усунення порушення споживання електроенергії в помешканні позивача збільшилось вдвічі (а.с.50). Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірним рішення комісії Чернігівських МЕМ ПАТ «Чернігівобленерго», прийнятого за результатами розгляду Акту № 148797 від 19 лютого 2015 року про порушення Правил користування електричною енергією за адресою: м. Чернігів вул. Мінська, 24, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в зазначеній частині.

Outcome: partial