Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397, площею 4.1337 га в межах Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. 08 липня 2014 року між сторонами був укладений договір №К-47 про встановлення права користування земельною ділянку для сільськогосподарських потреб. Вказуючи на те, що він не розумів значення укладеного договору, так як вважав, що договір оренди і волевиявлення його було направлене на укладення договору оренди, він розраховував на більший розмір орендної плати, також зазначив, що при укладенні спірного договору був порушений публічний порядок при його укладенні, на його звернення щодо зміни договору та припинення його дії відповідач не реагує. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з мотивів, викладених в позовній заяві. Представники відповідача в суді просили відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, матеріали цивільної справи №479/914/17, провадження №2/479/29/18, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397, площею 4.1337 га, розташованої в межах Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними свідоцтва право власності на земельну ділянку серії САК №063004 виданого Реєстраційною службою Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 18 березня 2014 року (а.с.11) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4804956032018 від 24 липня 2018 року (а.с.21-23). 08 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ "АГРОТЕХІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ" в особі його голови був укладений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №К-47 а.с.7-8). Згідно п.1.1 цього Договору власник земельної ділянки передає користувачу право володіння та права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право). Предметом договору є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою:Миколаївська область Кривоозерський район Берізківська сільська рада, площею 4,1337 гектара, з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397, яка належить на праві власності [PERSON]. Згідно п.2.1 - п.2.7 цього Договору за один рік користування емфітевтичним правом користувач сплачує власнику земельної ділянки плату в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що ставить 2 402,71 грн., обчислення розміру плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Користувач розраховується з власником земельної ділянки не пізніше 30 грудня року, за який здійснюється розрахунок по оплаті за користування земельною ділянкою. Розмір плати може переглядатися за взаємною згодою сторін. Зміна розміру плати повинна бути оформлена додатковим договором. Згідно п.3.1 - п.3.3 цього Договору сторони уклали цей Договір строком на 300 років. Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Право користування земельною ділянкою виникає у користувача з моменту державної реєстрації права. Згідно п.5.3 цього Договору в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, Користувач передав Власнику забезпечувальний (гарантійний) платіж в розмірі 30 000,00 грн. Із даних інформаційної довідки №131591797 від 20 липня 2018 року про державну реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно30 липня 2014 року, внесено запис №6511489 про право ТОВ "АГРОТЕХІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ" на користування, належною [PERSON], земельною ділянкою, площею 4,1337 га (рілля) з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397, для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянку для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису) серії К-47 від 08 липня 2014 року, укладеним між сторонами у справі (а.с.4). Із, досліджених в судовому засіданні, матеріалів цивільної справи №479/914/17, провадження №2/479/29/18, встановлено наступне: 13 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Кривоозерського районного суду з позовною заявою про припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору про встановлення права користування земельною ділянку для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису) серії К-47 від 08 липня 2014 року щодо здійснення оплати за користування земельною ділянкою та стягнення з відповідача плати за користування належною йому земельною ділянкою за період з 2014 по 2017 рік в сумі 9 610,80 грн. (а.с. №479/914/17 3-4). Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року в цивільній справі №479/914/17 позов [PERSON] до ТОВ"АГРОТЕХІНВЕСТИЦІЙНИЙ СОЮЗ" про припинення права користування земельною ділянкою та стягнення невиплаченої плати за користування земельною ділянкою залишено без розгляду (а.с. №479/914/17 37) на підставі відповідної письмової заяви позивача, в якій він зазначив, що спір врегульовано мирним шляхом на підставі взаємних поступок, до вказаної заяви позивачем було приєднано копію додаткової угоди до Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №К-47, укладеної та підписаної сторонами 11 квітня 2018 року (а.с. №479/914/17 73-74). Згідно даних Додаткової угоди до Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №К-47 від 08 липня 2014 року, укладеної між сторонами 11 квітня 2018 року (а.с.37) сторони досягли згоди і вирішили пункти 2.1, 3.1 Договору №К-47 від 08 липня 2014 року змінити та викласти в новій редакції, а саме: 1. П.2.1 "За один рік користування емфітевтичним правом користувач сплачує Власникові земельної ділянки плату в розмірі 3 (три) відсотка від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки"; 1. П.3.1 "Сторони уклали договір строком на 50 (п'ятдесят) років". Інші умови Договору №К-47 від 08 липня 2014 року залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов'язання. Зазначені зміни також зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером: 4823980200:01:000:1397. Даючи правову оцінку твердженням позивача, що спірний договір порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також відсутність його волевиявлення на укладення договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевцису), та вважав, що підписав договір оренди земельної ділянки, суд констатує наступне. Положеннями ст.228 ЦК України визначено, що: 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. 3. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Згідно приписів п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК ( 435-15 ): \~ \~ \~ \~1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; \~ \~ \~ \~2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України ( 254к/96-ВР )); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими,що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за положеннями ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України). Правовідносини, щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб врегульовані нормами глави 33 ЦК України (ст.ст.407-412 ЦК України) та глави 16-1 ЗК України (ст.102-1 ЗК України). Згідно положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом протягом розгляду спору в судовому засіданні роз'яснювалось право подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст.76-89 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В суді позивач не заперечував ті обставини, що спірний договір та додаткова угода до нього були підписані ним власноручно, він не оспорював також факт отримання від відповідача гарантійного платежу за п.5.3 Договору емфітевзису №К-47 від 08 липня 2014 року (а.с.33) та плати за користування земельною ділянкою згідно умов Договору емфітевзису №К-47 від 08 липня 2014 року (а.с.32-34). Підтвердив, що йому було перераховано 17 квітня 2018 року як плату на виконання умов Додаткової угоди 5797.7 грн. (а.с.35, 36). Згідно положень п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до положень ст.ст.229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним Досліджені судом Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №К-47 від 08 липня 2014 року та Додаткова угода до вказаного договору від 11 квітня 2018 року в повному обсязі відповідають вимогам, які передбачені положеннями ст.ст. 203, глави 33 ЦК України (ст.ст.407--412 ЦК України) та глави 16-1 ЗК України (ст.102-1 ЗК України) зміст договору не містить будь-яких двозначних значень термінів, слів і понять, які могли б вказувати на те, що у [PERSON] в момент вчинення правочину могло сформуватись спотворене формулювання його волі на укладення саме договору емфітевзису. Отже, позивачем за не доведено належними та допустимими доказами наявності правових підстав, визначених положеннями ст.ст.202, 203, 228 ЦК України, для визнання спірного правочину недійсним.

Outcome: dismissed