Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

18 червня 2019 року, згідно поштового конверта, [PERSON] діючи на підставі ордеру та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральної шкодою у розмірі 9 600 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.01.2017 року на 17 км+280 м. автодороги Чернігів - Городня - Сеньківка, відбулася ДТП за участю автомобіля «Daimler Chrysler 934/03», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом «Kogel SNCO 24 P90», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АЕ/9100625, що діяв на дату спричинення такої шкоди. 31.03.2017 року постановою слідчого управління ГУНП в Чернігівській області закрито кримінальне провадження №12017270000000015. Враховуючи наслідки ДТП, [PERSON] та [PERSON] була спричинена моральна шкода. 22.11.2018 року відповідачу було подано повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 19 200 грн. Листом № 260319-00495/к/цв від 26.03.2019 року відповідач повідомив представника позивача про те, що прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 9 600 грн, посилаючись на постанову про закриття кримінального провадження від 31.03.2017 року та п.36.3 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що при визначені розміру страхового відшкодування було врахованофакт порушення пішоходом [PERSON] вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України, що стало причиною виникнення ДТП, тому розмір страхового відшкодування визначено шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб. Позивач не погоджуючись з виплаченим розміром відшкодування просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 9 600 грн. Ухвалою судді від 26 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання. 25 липня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні позову та судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними, оскільки страховик виконав свої зобов`язання в повному обсязі, ДТП, що сталось 19.01.2017 року, сприяла груба необережність потерпілого пішохода [PERSON] та саме його дії перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було визначено розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб. 30 липня 2019 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області, цивільну справу № 748/1623/19 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Стархування» про стягнення страхового відшкодування об`єднано в одне провадження із цивільною справою № 748/1543/19 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Стархування» про стягнення страхового відшкодування, оскільки позови пред`явлені до одного відповідача та як вбачається із позовних вимог обох позовів, вони мають однакову підставу позову - загибель внаслідок ДТП, що сталась 19.01.2017 [PERSON] , який є сином [PERSON] та [PERSON] . При цьому, предмет позову - відшкодування моральної шкоди, завданої батькам внаслідок смерті сина є також однаковим. 16 серпня 2019 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідач безпідставно виплатив позивачам тільки половину страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою. 21 серпня 2019 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, щодо посилання позивача в відповіді на відзив на ч.3 ст.1167 ЦК України, наголошує, що страховик не відмовлявся від відшкодування моральної шкоди та здійснив таке відшкодування, проте розрахувавши його розмір з урахуванням норм п. 36.3 ст.36 спеціального Закону. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовах. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на доводи відзиву та заперечення. Заслухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 19.01.2017 року [PERSON] , керуючи сідловим тягачем «Daimler Chrysler 934/03», реєстраційний номер [NUMBER] , в зчепленні з напівпричепом «Kogel SNCO 24 P90», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався автодорогою Чернігів - Городня - Сеньківка в напрямку від м. Городня до м. Чернігова. Рухаючись у вказаному напрямку, о 13 год. 45 хв. в районі 17 км+280 м. вказаної автодороги здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який вибіг на проїзну частину з правого узбіччя. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Згідно постанови слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 31 березня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017270000000015 від 19.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито, оскільки в даній дорожній обстановці водій [PERSON] не порушив правил дорожнього руху України і не мав технічної можливості своїми діями уникнути наїзд на пішохода [PERSON] та дії водія [PERSON] не перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої транспортної пригоди, тобто не є ні причиною, ні умовою виникнення даної ДТП. Пішохід [PERSON] порушив вимоги п. 4.8, п. 4,14 а, б Правил дорожнього руху України, що стало умовою виникнення та причиною настання даної ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП. (а.с.9-12) Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . (а.с.13) Батьками померлого [PERSON] є позивачі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження. (а.с.14) Відповідно до копії довідки Киселівської сільської ради Чернігівского району та області від 02.11.2018 року, станом на 19.01.2017 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані, [PERSON] , 1951 року народження, його дружина [PERSON] , 1961 року народження, та його син [PERSON] , 1997 року народження. (а.с.18) Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Daimler Chrysler 934/03», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у відповідача, що не заперечується сторонами. Представником позивачів подано до ПрАТ «СТ «Арсенал Страхування» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування від 22.11.2018 року. (а.с.7, 8, 70) Згідно листа ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Стархування» від № 260319-00495/к/цв від 26.03.2019 року, вбачається, що позивачам було вирішено виплатити відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних за заподіяння шкоди осіб, а саме по 9 600 грн. (а.с.21) За результатом розгляду заяв позивачів їм було виплачено відповідачем по 9 600 грн кожному. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд вважає наступне. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 27 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Суд дійшов висновку про незастосування положень п. 36.3 ст. 36 Закону до правовідносин з відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки, завданої смертю потерпілого. Відповідно до вищевказаного положення, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. З аналізу вказаної норми видно, що нею регулюються відносини завдання неподільної шкоди іншій (третій) особі спільними діями декількох винних осіб. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. За таких обставин, враховуючи, що позивачам підлягало виплаті кожному по 19 200 грн (3200 грн х12 : 2 людини) моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі сина під час ДТП, а сплачено їм відповідачем по 9 600 грн, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з нормами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч.1) Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. (п.1 ч.2) Частиною 8 статті141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачами витрати на правову допомогу в сумі по 3 000 грн кожний співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони. Отже, з огляду на зазначене та у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені і документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі по 3 000 грн кожному.

Outcome: approved