Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Укртелеком", в якому просить: визнати незаконними бездіяльність та дії відповідача щодо (не) розгляду його заяви, не відновлення лінії радіомовлення, виставлення абонентської плати; зобов`язати відповідача полагодити лінію проводового радіо; зобов`язати перерахувати на його рахунок споживача розмір абонентської плати за три місяця як санкцію за незаконні дії; скасувати незаконно нараховані кошти за послуги, які відповідач не надавав; стягнути з відповідача 10 000 грн моральної шкоди через не відновлення радіомовлення. Обґрунтовуючи вимоги позову, [PERSON] зазначив, що є користувачем послуг дротового радіомовлення, які надаються ПАТ "Укртелеком". З січня 2019 року послуги радіомовлення йому перестали надаватися через те, що сильний вітер обірвав провід. Він неодноразово звертався до відповідача з заявами про відновлення радіомовлення, однак відповідач відповіді на звернення не надавав, послуги радіомовлення не відновив, однак продовжував нараховувати заборгованість. Позивач вказує, що він є особою похилого віку, тяжко страждає через відсутність можливості отримувати інформацію. У відзиві на позов ПАТ "Укртелеком" просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що 18 травня 2019 року від позивача надійшло повідомлення про те, що в нього не працює радіомовлення. 20 червня 2019 року пошкодження було усунуто. Позивачу проведено коригування заборгованості з 16 січня 2019 року по 19 червня 2019 року. Крім того, 28 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, вказавши, що в нього не працю радіоточка, на що йому на електронну адресу надано відповідь про те, що послугу відключено. (як пояснив в судовому засіданні представник відповідача - через заборгованість по сплаті). Інших заяв від позивача не надходило, в тому числі і 30 жовтня 2019 року. Також відповідач послався на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що Закон України "Про захист прав споживачів" передбачає відшкодування моральної шкоди лише у випадку, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції. Сторони в судове засідання не з`явилися, в своїх заявах просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, суд прийшов наступних висновків. Так, відносини з приводу надання фізичним особам послуг проводового радіомовлення регулюються «Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р. (далі Правила),\~Законом України «Про телекомунікації»,\~Законом України «Про телебачення і радіомовлення»,\~Законом України «Про захист прав споживачів». Абзацом 46\~ст.1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»\~визначено, що проводова мережа - комплекс поєднаних у єдиному технологічному процесі споруд і технічних засобів, призначений для трансляції однієї чи кількох радіопрограм у штучному закритому середовищі (проводі). Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про телекомунікації»\~абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі;споживач телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична\~\~особа,\~\~яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб. Відповідно до п. 1\~ст. 6 Закону України «Про телекомунікації»\~основним принципом діяльності у сфері телекомунікацій є: доступ споживачів до загальнодоступних телекомунікаційних послуг, які необхідні їм для задоволення власних потреб, участі в політичному, економічному та громадському житті. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 32 Закону України «Про телекомунікації»\~споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг. Пунктами 5,8,30 Правил визначено, що оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до\~Законів України «Про телекомунікації», «;Про захист прав споживачів», цих Правил, інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телекомунікацій. Телерадіоорганізації та провайдери програмної послуги провадять діяльність відповідно до\~Законів України «Про телебачення і радіомовлення», «Про захист прав споживачів», цих Правил, інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телебачення і радіомовлення. Оператори, провайдери забезпечують роботу телекомунікаційних мереж та доступ споживачів до них цілодобово сім днів на тиждень. Абонент, який отримує послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, провайдера, надавши йому персональні дані згідно із законом у порядку, встановленому НКРЗІ. Згідно п.121 Правил послуги проводового радіомовлення надаються операторами мереж проводового радіомовлення, а фізичні особи, які проживають у радіофікованих квартирах, є індивідуальними абонентами проводового радіомовлення за умови укладення договору з оператором мереж проводового радіомовлення (п.128 Правил). Так, споживач послуг має право під час замовлення та/або отримання послуг на вільний доступ до послуг /п.п.2) п.35 (Правил)/ та на своєчасне і якісне одержання послуг /п.п.7) п.35 (Правил)/, оскарження неправомірних дій оператора, провайдера шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів /п.п.13) п.35 Правил/; захист прав споживачів здійснюється відповідно до\~Законів України «Про захист прав споживачів», «Про телекомунікації», «Про телебачення і радіомовлення», інших актів законодавства та цих Правил (п.82 Правил). Аналогічні положення містяться і у п.2)\~ст.1 Законів України «Про захист прав споживачів», згідно якого споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Натомість оператори, провайдери зобов`язані усувати пошкодження телекомунікаційної мережі та відновлювати доступ до послуг згідно з встановленими значеннями показників якості в строки, визначені Адміністрацією Держспецзв`язку /п.п.26 п.39 Правил/ та за ненадання або неналежне надання послуг оператор, провайдер несе перед споживачем відповідальність, в тому числі майнову, відповідно до закону та договору (п.40 Правил). Також п.п.2), 7) п.35 Правил передбачено право споживачі під час замовлення та/або отримання послуг на вільний доступ до послуг, своєчасне і якісне одержання послуг. Згідно зі\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач є користувачем послуг (споживачем) радіомовлення за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Сторонами визнано (в позові та у відзиві відповідно), що з січня 2019 року позивачу не надавались послуги радіомовлення через пошкодження радіомережі. В свою чергу, відповідач вказує, що пошкодження були усунуті 20 червня 2019 року, радіо працювало по березень 2020 року, до моменту відключення через заборгованість, а позивач наполягає на тому, що радіомовлення з січня 2019 року так і не було відновлено. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними, допустимими, достатніми та достовірними (ст. ст. 77-80 ЦПК України). Так, на підтвердження своєї позиції позивач надав копію листа, адресованого 30 жовтня 2019 року до Шосткинського центру обслуговування абонентів ПАТ "Укртелеком", з відміткою про його отримання, в якому, зокрема, повідомляв про те, що в його будинку радіо станом на день звернення так і не працює. Відповідач на обґрунтування доводів про те, що лінія передачі сигналу була полагоджена, надав заяву свідка електромеханіка [PERSON] , в якій останній вказав, що 20 червня 2019 року пошкодження лінії радіопередач ним були усунуті, шляхом ремонту лінії. Робота радіоточок перевіряють працівники АТС . Разом з тим, суд не враховує такий документ як доказ обставин, на які посилається відповідач, оскільки згідно ст. 90, 91, 229, 230 ЦПК України при прийнятті рішення суд бере до уваги лише безпосередньо дослідженні показання свідків, які надані ними в судовому засіданні усно під час допиту. Таким чином, вказана письмова заява свідка є недопустимим доказом, а отже доводи відповідача з приводу полагодження лінії радіопередач залишилися не доведеними. Крім того, в цих поясненнях зазначено, що електромеханік роботи радіоточок не перевіряв. З цих підстав, а саме недопустимості, суд не бере до уваги і надані відповідачем заяви свідків - працівників Шосткинського центру обслуговування абонентів [PERSON] та [PERSON] , в яких зазначено про те, що заява [PERSON] від 30 жовтня 2019 року до центру не надходила. В судовому засіданні представнику відповідача роз`яснено те, що показання свідків суд має сприймати безпосередньо, однак останній вказав, що питання про виклик свідків для допиту він ставити не буде. Інших доказів відновлення радіомовлення з червня 2019 року відповідач суду не надав. З огляду на встановлені судом обставини та зазначені норми закону, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову [PERSON] про зобов`язання відповідача відновити надання радіопослуг. Що стосується тих обставин, що станом на березень 2020 року позивачу було відключено радіо через наявність заборгованості, то суд вважає необхідним наголосити на тому, що оскільки відповідачем не було доведено те, що [PERSON] користувався послугами радіомовлення з січня 2019 року по березень 2020 року, тому немає підстав вважати, що за цей час у нього могла утворитися заборгованість за послуги, яких він не отримував. А згідно Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, абонент повинен сплачувати абонентську плату лише за фактично отримані послуги. В той же час суд не вбачає підстав для задоволення вимог позову про стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про телекомунікації». Згідно вказаної норми Закону, оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність: у разі неусунення протягом однієї доби із зафіксованого моменту подання абонентом заявки щодо пошкодження телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ споживача до послуги або знизило до неприпустимих значень показники якості телекомунікаційної послуги, абонентна плата за весь період пошкодження не нараховується, а оператор телекомунікацій у разі неусунення пошкодження протягом п`яти діб із зафіксованого моменту подання абонентом відповідної заявки сплачує споживачу штраф у розмірі 25 відсотків добової абонентної плати за кожну добу перевищення цього терміну, але не більше ніж за три місяці. Разом з тим, позивач не надав суду будь-яких розрахунків щодо суми штрафу, який він просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, позивач не вказав дані про розмір добової абонентної плати, з якої слід вираховувати таку заборгованість, та за який період. Таким чином, вказані вимоги залишились необґрунтованими, що має наслідком відмови у їх задоволенні. З цих підстав суд позбавлений можливості задовольнити вимоги позову про скасування забогованості за послуги, які відповідач не надавав, оскільки позивач не надав суду даних про те, який розмір заборгованості на його думку є незаконно нарахованим та за який період. Що стосується вимог позову про стягнення моральної шкоди в зв`язку з тривалим не виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо відновлення надання послуг радіомовлення, то суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не\~\~пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.3\~ст.40\~Закону України\~«Про телекомунікації» питання відшкодування завданих споживачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків за договором про надання телекомунікаційних послуг вирішуються в судовому порядку. Як зазначив позивач, від є особою похилого віку, проводове радіо являється для нього єдиним засобом інформації, яким він в силу свого віку може користуватися. Тривалий час відсутність такої можливості призвела до душевних хвилювань, позбавила можливості брати актину участь у обговоренні суспільних процесів, скорочення спілкування. Таким чином, суд вважає, що позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо надання телекомунікаційних послуг була завдана моральна шкода. \~\~Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000 грн. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог, з посиланням на\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом, а саме:\~Законом України «Про телекомунікації», ч.3 ст.40 якого передбачена можливість відшкодування споживачеві моральної шкоди через неналежне виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків за договором про надання телекомунікаційних послуг Поряд з\~цим,\~слід зазначити,\~що Велика\~Палата Верховного\~Суду у\~рішенні від\~01\~вересня 2020\~року,\~справа №\~216/3521/16,\~відійшла від\~правової позиції,\~згідно якої споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією. Суд зазначив, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК України\~і\~статей 4\~та 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такі вимоги позивача як визнання бездіяльності, дій позивача незаконними не підлягають задоволенню, з огляду на таке. За змістом\~ст.\~\~\~15 ЦК України\~право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено\~ст.16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту\~\~прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Оскільки така вимога позивача як визнанням судом дій та бездіяльності відповідача незаконними не лише не відповідає жодному визначеному законом способу захисту, а і жодним чином не поновлює прав позивача, тобто є неефективною, тому суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити. Ті вимоги позову, які були спрямовані на відновлення порушеного права позивача судом розглянуто та прийнято рішення по суті. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial