Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

28 вересня 2018 року позивач звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Управління освіти), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №147-к від 24 вересня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності (оголошення догани) [PERSON]", стягнути моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. Позивач зазначає про відсутність підстав у відповідача для застосування дисциплінарного стягнення відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Зауважує, що викладені в оспорюваному наказі факти не відповідають дійсності, факт дисциплінарного проступку не зафіксований належним документом. Позивач здійснив всі необхідні від нього дії для виконання доручення відповідача, однак загальними зборами трудового колективу та батьків дошкільного навчального закладу №42 м. Львова двічі відхилена редакція статуту відповідно до зразку, наданого відділом освіти Галицького та Франківського районів Управління освіти ДГП ЛМР. Позивач звертає увагу, що відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення відповідно до ст. 149 КЗпП України. Крім того, вважає, що порушення її прав та гарантій, як працівника, призвели до значних моральних страждань, погіршення стану здоров'я, перенесення стресу, втрати впевненості в завтрашньому дні, необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя, а відтак просить стягнути моральну шкоду. Ухвалою судді від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті, в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання представника відповідача про допит свідків задоволено в підготовчій частині до початку розгляду справи по суті. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28 листопада 2018 року,відмовлено у задоволенні клопотання позивача про приєднання нових доказів до справи, а саме: листа Міністерства освіти і науки України «Про визнання такими, що втратило чинність деяких наказів», наказу № 841 від 01 серпня 2018 року «Про визнання такими, що втратили чинність деякі накази», листа Департаменту освіти і науки «Щодо визнання такими, що втратили чинність деяких наказів», листа Управління освіти від 14.08.2018 року №4-2601-1775 про скерування до розгляду та відповідного реагування листа департаменту освіти і науки ЛОДА від 08 серпня 2018 року № 21-202/0/18 щодо визнання такими, що втратило чинність, деяких наказів, Статуту ДНЗ № 42, затвердженого Наказом №2601-12/171 від 29.05.2007 року, а також довідки про стан здоров'я [PERSON] від 27 листопада 2018 року. Відповідно до ст. 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цієюКонституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Згідно з частиною 5 статті 178 ЦПК України до відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Частиною 3 статті 83 ЦПК України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Матеріали справи свідчать, що під час судового провадження, до початку розгляду справи по суті у позивача було достатньо часу та процесуальних можливостей для подання доказів, які вважав за необхідні. Судом враховано, що позивач уклав правову угоду з фахівцем у галузі права і мав належний правовий супровід. Крім того, не встановлено виключних обставин, за яких позивач не міг подати докази. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що оспорюваний наказ прийнятий у відповідності до чинного законодавства. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог Управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вказало, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Так, 05 вересня 2017 року вступив у дію новий закон України «Про освіту» яким внесено зміни до законодавства, що регулює дошкільну освіту. У зв'язку з цим, 07 червня 2018 року на засіданні сесії Львівської міської ради прийнято ухвалу «Про приведення у відповідність типів та назв закладів дошкільної освіти м. Львова». Відповідно до цієї ухвали Львівський дошкільний заклад №42 повинен змінити назву на заклад дошкільної освіти(ясла-садок) №42 Львівської міської ради. На виконання цієї ухвали управлінням освіти було видане відповідне доручення. 20 серпня 2018 року позивачем до відділу освіти був поданий статут для погодження, однак він містив ряд положень, які суперечили статуту розробленому управлінням освіти для використання керівниками закладів освіти міста при внесенні змін до своїх установчих документів. Про ряд недоліків позивач була повідомлена листом та зобов'язана була їх усунути та повторно подати у відділ освіти. Однак, 03 вересня 2018 року до управління освіти надійшла доповідна записка начальника відділу освіти Галицького та Франківського районів про те, що станом на 28 серпня 2018 року ДНЗ№42 не звертався у відділ освіти для погодження статуту закладу. Цього ж дня було зобов'язано [PERSON] надати письмові пояснення щодо невиконання доручення. Остання усно повідомила, що відповідь вона відправила письмово рекомендованим листом. Письмові пояснення позивача надійшли в управління освіти 06 вересня 2018 року, а статут відділом освіти не погоджувався та не надходив для затвердження до управління освіти. Наказом [PERSON] була притягнута до дисциплінарної відповідальності за невиконання посадових обов'язків. Вважають вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також безпідставними, оскільки відповідачем не завдано позивачу фізичного болю чи страждань, не вчинялося протиправних дій, не знищувалося і не пошкоджувалося майно позивача. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволенню позову. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З01 вересня 2000 року вона переведена на посаду завідувача дошкільним закладом №42 м. Львова, що підтверджується наказом відділу освіти Франківської райадміністрації м. Львова №880 від 30 серпня 2000 року. Відповідно до наказу Управління освіти ДГП ЛМР № 517-р від 23 жовтня 2017 року "Про приведення найменувань посад та назв закладів дошкільної освіти м. Львова у відповідність до Закону України "Про освіту" змінено найменування посади завідувача дошкільного навчального закладу на посаду директора закладу дошкільної освіти. 24 вересня 2018 року Управлінням освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради був виданий наказ №147-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] за невиконання доручення управління, а саме неподання на затвердження в управління освіти статуту закладу дошкільної освіти у новій редакції. Посилаючись на ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України), абзац 5 розділу 1 та пункт 2.65 посадової інструкції позивачу оголошено догану. У наказі зазначено, що на виконання ухвали сесії Львівської міської ради від 07 червеня 2018 року № 3506 «Про приведення у відповідність типів та назв закладів дошкільної освіти» 18 липня 2018 року управлінням освіти видано доручення № 2601-вих-1876 про необхідність приведення у відповідність типів та назв закладів дошкільної освіти, а саме з 16 до 23 серпня 2018 року подати на затвердження в управління освіти ДГП ЛМР статути закладів дошкільної освіти у новій редакції та про вжиті заходи проінформувати управління освіти до 28 серпня 2018 року. 03 вересня 2018 управлінням освіти видано доручення № 2601-вих-2228 щодо надання письмових пояснень [PERSON] про невиконання доручення управління освіти. 04 вересня 2018 року керівник закладу освіти [PERSON] проінформувала в телефонному режимі головного спеціаліста сектору оцінювання якості освіти [PERSON] про те, що відповідь на вказане доручення вона відправила рекомендованим листом. Письмові пояснення [PERSON] надійшли в управління освіти 07 вересня 2018 року, а статут закладу станом на 24 вересня 2018 року для затвердження в управління освіти не надходив. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. В свою чергу, до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу. З письмових доказів у справі вбачається, що 16 липня 2018 року на адресу начальників відділів освіти управління освіти ДГП ЛМР та керівникам закладів дошкільної освіти міста Львова надійшло доручення №2301-вих-1876. Вказані керівники установ, на виконання Законів України «Про освіту», «Про дошкільну освіту», ухвали сесії Львівської міської ради від 07 червня 2018 року «Про приведення у відповідність типів та назв закладів дошкільної освіти м. Львова», повинні були вжити заходи для приведення у відповідність типів та назв закладів дошкільної освіти, які вони очолюють. Крім того, у період з 16 по 23 серпня вони зобов'язані були подати на затвердження в управління освіти ДГП ЛМР статути закладів дошкільної освіти у новій редакції. Про вжиті заходи проінформувати управління освіти у строк до 28 серпня 2018 року. У якості додатка наданий зразок (шаблон) статуту дошкільної освіти на 10 аркушах. Долучений до доручення зразок (шаблон) статуту дошкільної освіти на титульному аркуші містить три грифа: затвердження, погодження, прийняття. При цьому, гриф прийняття складається з посилання на протокол загальних зборів трудового колективу. На виконання вказаного доручення керівником закладу дошкільної освіти № 42 був виданий наказ №46 від 07 серпня 2018 року,яким було створено робочу групу для розроблення та оформлення нової редакції статуту; призначена дата проведення загальних зборів колективу та батьків для обговорення та затвердження проекту статуту; вжиті інші організаційні заходи. Листом від 17 серпня 2018 року позивач повідомила начальника управління освіти про вжиті заходи на виконання вищезазначеного доручення та скерувала на затвердження нову редакцію статуту, прийняту на загальних зборах трудового колективу 14 серпня 2018 року. Однак, відділ освіти листом № 260107-вих-316 від № 21 серпня 2018 року повідомив позивача, що поданий статут суперечить зразку, а відтак в нього необхідно включити певні пункти з чітко визначеною редакцією. Надано повторно зразок(шаблон) статуту та зобов'язано після внесення змін знов подати статут на погодження до відділу освіти. 27 серпня 2018 року [PERSON] видано новий наказ № 55 «Про прийняття нової редакції статуту ДНЗ №42 м. Львова» для чого знову створено робочу групу та визначено дату загальних зборів колективу та батьків на 31 серпня 2018 року. Як вбачається з протоколу загальних зборів трудового колективу та батьків дошкільного навчального закладу №42 м. Львова від 31 серпня 2018 року [PERSON] довела до відома трудового колективу позицію управління освіти, щодо необхідності повторного приведення у відповідність статуту до ухвали сесії ЛМР та поданого управлінням освіти типового зразку. Більшістю голосів прийнято рішення про відхилення нової редакції статуту, яка передбачає зміну типу закладу, а відділу та управлінню освіти слід повторно подати на погодження та затвердження статут прийнятий на загальних зборах 13 липня 2018 року. 03 вересня 2018 року на адресу [PERSON] управлінням освіти скероване доручення, яким її зобов'язано в цей же день до 17 години надати пояснення щодо неподання в установлені терміни статуту з врахуванням поправок відділу освіти, вказаних у листі від 21 серпня 2018 року. 04 вересня 2018 року позивач направила начальнику управління освіти лист, в якому зазначила, що нею двічі видавалися накази про створення робочих груп для розробки нової редакції статуту, в тому числі після зауважень відділу освіти Галицького та Франківського районів. Однак, загальні збори трудового колективу ДНЗ №42 відхилили запропоновану у шаблоні редакцію статуту та прийняли рішення надіслати до вищестоящих органів статут у редакції затвердженій саме на попередніх зборах, про що свідчать відповідні протоколи від 14 серпня 2018 року та від 31 серпня 2018 року. Порушення трудової дисципліни визначається в п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій (затверджено постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20 липня 1984 року № 213) як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тобто обов'язковою умовою порушення трудової дисципліни визнається вина працівника. Аналогічний висновок зроблено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі №754/4355/17-ц. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тлумачення ч. 3 ст. 149 КЗпП України свідчить, що її положення мають поширюватися при застосуванні будь-якого виду дисциплінарного стягнення, тобто як до звільнення, так і до догани. На підставі належних і допустимих доказів судом встановлено, що позивач вчиняла необхідні від неї дії щодо виконання доручення Управління освіти ДГП ЛМР №2601-вих-1876 від 18 липня 2018 року. У встановлені строки нею видавалися необхідні організаційні накази. Згідно діючого Статуту установи проводилися загальні збори колективу та батьків для обговорення та затвердження проекту нового статуту, оформлювалися результати рішень колегіального органу та повідомлялися вищестоящі органи. Проте, 14 серпня 2018 року загальними зборами трудового колективу та батьків дошкільного навчального закладу № 42 м. Львова ухвалено не приймати нової редакції статуту закладу дошкільної освіти (ясла - садок) № 42 Львівської міської ради, яка передбачає зміну типу закладу, що підтверджується протоколом загальних зборів № 03 від 14 серпня 2018 року. Тобто, загальні збори прийняли нову редакцію статуту із своїми змінами, оскільки їм надане таке право, і на наступних зборах підтвердили вказане рішення. Натомість, при виданні наказу про дисциплінарну відповідальність відповідач не врахував об'єктивну неможливість подання позивачем на погодження та затвердження редакції статуту закладу дошкільної освіти № 42 м. Львова згідно зразку (шаблону) від Управління освіти ДГП ЛМР, адже загальні збори трудового колективу та батьків відхилили таку редакцію. По суті, позивач притягнута до дисциплінарної відповідальності за прийняття колегіальним органом рішення, яке не влаштовувало управління освіти, що свідчить про відсутність безпосередньої вини позивача за невиконання доручення. Судом не приймаються у якості доказу пояснення представника відповідача та свідка [PERSON],якою готувався проект наказу про дисциплінарну відповідальність, що позивач недостатньо роз'яснила, переконала членів трудового колективу, щоб вони проголосували та прийняли саме ту редакцію Статуту установи, зразок якого був прикладений до доручення. Суд зазначає, що позивач, як керівник дитячого закладу, не може бути відповідальною за інше колегіальне рішення трудового колективу, ніж те, на яке сподівався відповідач. Крім того, відповідачем не спростовано аргументи позивача щодо порушення встановленого порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності. По-перше, представник відповідача та свідок [PERSON] підтвердили, що отримавши письмові пояснення позивача про невиконання доручення, використали їх на виконання вимог КЗпП України як пояснення особи, яка притягається до відповідальності. В той же час, позивач про це навіть не знала. Суд вважає такі дії відповідача грубим порушенням трудових прав позивача, оскільки остання має право на справедливі процедури щодо себе, а саме, знати про можливе негативне рішення, право на певні пояснення своїх дій, наявності чи відсутності вини у зв'язку із застосуванням щодо неї заходів дисциплінарного примусу, право на правову допомогу. Використання пояснень щодо невиконання доручення як пояснень у зв'язку з притягненням до відповідальності, неповідомлення про це позивача містить ознаки свавільності в діях відповідача. По-друге, ознайомлення позивача з наказом про дисциплінарну відповідальність під час перебування на лікарняному є також порушенням її трудових прав. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани з порушенням чинного законодавства про працю та порядку застосування дисциплінарних стягнень. За таких обставин, позовна заява в частині скасування оспорюваного наказу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України,на яку посилається позивач, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, для відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди необхідна наявність кількох юридичних фактів, зокрема факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року (далі - постанова), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 13 зазначеної постанови вказано, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно п. 5 вказаної постанови визначено, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому немайнових втрат винними діями відповідача, не доведено завдання йому моральної шкоди за обставин, встановлених судом, тому такі вимоги не можуть бути задоволені. При поданні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1409,60 грн., що включає два розміри ставки судового збору, за подання вимоги про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, по 704,80 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову, в частині однієї немайнової вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог, тобто у сумі 704,80 грн. Інша частина судового збору покладається на позивача.

Outcome: partial