Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Фермерського господарства «Березівське» про визнання договору оренди землі (далі - договір оренди, Договір) укладеного 01 листопада 2011 року між ним та відповідачем недійсним , зобов»язання відповідача повернути земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що він являється власником земельної ділянки площею 4.56 га, яка розташована на території Хмелівської сілької ради Маловисківського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка використовується відповідачем нібито на підставі договору оренди від 01.11.2011 року. Договору оренди він не підписував, про його існування дізнався 29.07.2014 року при зверненні до відділу Держземагенства у Маловисківському районі. В зв»язку з вищевикладеним вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Фермерського господарства «Березівське» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 22.10.2009 року, який був укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Березівське» залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши заперечення тим, що відповідачем умови договору виконувались належним чином та позивач щороку вчасно та в повному обсязі отримував орендну плату. Крім того зазначив, що екземляри оспорюваного договору оренди були надані матері позивача для передачі і його підписання саме [PERSON] Мати позивача повернувши договір, запевнила, що він підписаний саме її сином, тому ФГ «Березівське» є добросовісним набувачем права оренди спірної земельної ділянки, оскільки його представники не знали і не могли знати, що договір було підписано іншою особою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2009 року між [PERSON] (бабою позивача) та Фермерським господарством «Березівське» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,56 га, яка розташована на території Хмелівської сілької ради Маловисківського району. Вказаний договір 28 січня 2010 року було зареєстровано у Маловисківському РВ Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України », про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за № 04.10.374.00005. Договір укладено строком на 10 років. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті спадкову земельну ділянку в спадок отримав [PERSON] (позивач у справі), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.7 ,54). 01 листопада 2011 року між позивачем та Фермерським господарством «Березівське» укладено договор оренди успадкованої земльної ділянки, який було зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 05 жовтня 2012 року за № 352318684003162 . Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1727 від 21.10.2014 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 01.11.2011 року, укладеному між [PERSON] та ФГ «Березівське», який міститься із зворотної сторони 2-го аркуша в графі «Орендодавець» та в акті прийняття - передачі земельної ділянки в оренду від 01.11.2011 року , виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Інших осіб на укладення договору оренди землі [PERSON] не уповноважував. Зі змістом спірного договору позивач ознайомився 29.07.2014року при отриманні його копії у відділі Держземагенства (а.с.33). Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). З вищезазначеного убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч.1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі") Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України) Враховуючи висновок судової почеркознавчої експертизи є всі підстави вважати, що [PERSON] як орендодавець не підписував спірний договір оренди. Враховуючи те, що позивач особисто договір оренди не підписував, повноважень на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, суд дійшов висновку про визнання його недійсним. Крім того, згідно роз»ясень в п.7 постанови Плунуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов»язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Разом з тим, враховуючи, що спірна земельна ділянка відповідачеві була передана в оренду на підставі договору від 01 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «Березівське», та вказаний договір у встановленому законом порядку не розірваний, жодних правових підстав для зобов»язання відповідача повернути земельну ділянку у суду немає . Судові витрати по справі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України , суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: partial