Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на положення ст.1188 ЦК України, ст.12, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» просить стягнути з відповідачів завдану внаслідок ДТП матеріальну /з урахуванням індексу інфляції та 3% річних/ шкоду та компенсацію моральних збитків. Позовні вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення [PERSON] правил дорожнього руху, вчиненням ДТП, і як наслідок, заподіянням матеріальної та моральної шкоди, яку в повному обсязі/з урахуванням індексу інфляції та 3% річних/ та понесеними ним судовими витратами просить стягнути з відповідачів з покладенням на обох відповідальності пропорційно розміру стягнутої майнової шкоди. Відповідачі в судове засідання не з'явились. [PERSON] позов не визнав через відсутність доказів завданої шкоди, справу просить розглядати в його відсутність (а.с. 44). ВАТ НАСК «Оранта» позов визнав в частині вимоги щодо стягнення розміру страхового відшкодування, в іншій частині позов вважає необґрунтованим з підстав, наведених в письмовому запереченні проти позову (а.с. 45-49) справу просить розглянути у відсутність свого представника. Заслухавши пояснення позивача, та дослідивши надані сторонами на обґрунтування власних позицій письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів: Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року близько 07-30 год., [PERSON], керуючи автомобілем марки "Opel Vivaro", з реєстраційним номером [NUMBER], рухаючись по вул. Огрудкувальників в м. Комсомольську, при виконанні маневру «поворот ліворуч» не впевнився в його безпеці і допустив зіткнення з мопедом марки "Viper Activ" з державним номером [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Постановою Комсомольського міського суду від 01 квітня 2014 року [PERSON] був визнаний винуватим в порушенні п.10.4 ПДР та вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника автомобіля "Opel Vivaro", реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» згідно із Полісом страхування від 16.04.2013 року за № АС/1311796, відповідальність якої у разі настання страхового випадку передбачена ст..22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів». Отже, вирішуючи питання щодо характеру виниклих спірних правовідносин, та правої норми, яка має бути до них застосована, суд, враховуючи положення ст.61 ЦПК України вважає, що предметом розгляду у даній справі, за наявності висновку суду про винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, є лише питання визначення та доведеності розміру заподіяної шкоди, розмежування відповідальності співвідповідачів, та підстави їх цивільно-правової відповідальності. Спірні правовідносини, що виникли між позивачем та [PERSON] регулюються главою 82 ЦК України, та відповідно між позивачем і страховою компанією - положеннями ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі по тексту Закон № 1916-ІV/. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, з огляду на механізм підрахунку розміру шкоди, яка за посиланням позивача підлягає стягненню, суд, враховуючи положення ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» щодо обов'язку Страховика нести відповідальність у разі настання страхового випадку, наголошує про наступне: [PERSON]., який в момент вчинення ДТП керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, відповідно до положень ст.1.4 Закону № 1916-ІV є особою, відповідальність якої застрахована. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст.. 22.1 Закону № 1916-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілим, які є юридичними особами, згідно із ст..22.2 Закону № 1916-ІV страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. У відповідності до положень ст.12.1. Закону № 1916-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно із положеннями ст.22.3 Закону № 1916-ІV потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Обгрунтовуючи наявність та розмір завданої ДТП шкоди, позивач надав суду висновок авто товарознавчого дослідження (а.с.62-66) згідно з яким матеріальний збиток, завданий власникові мопеда марки "Viper Activ" з державним номером [NUMBER] становить 2200 грн. 61 коп. Отже, враховуючи ліміт відповідальності Страховика, розмір завданого ДТП матеріального збитку, як він визначений висновком автотоварознавчого дослідження та суму франшизи за умовами укладеного між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» договору страхування, розмір матеріального відшкодування з розмежуванням відповідальності співвідповідачів визначений судом у відповідності до ст.22.1, 12.1, 36.6 Закону № 1916-ІV наступним чином: 2200 грн.61 коп /розмір матеріального збитку/ - 510 грн./розмір франшизи, обов'язок по відшкодуванню якої у відповідності до ст.36.6 Закону № 1916-ІV покладається на Страхувальника/ = 1690 грн.61 коп. / розмір страхового відшкодування, обов'язок по відшкодуванню якого у відповідності до ст.. 22.1 Закону № 1916-ІV покладається на Страховика. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, в даному випадку, пов'язаному із пошкодженням її майна /п.3 ч.2 ст.23 ЦК України. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] зазнав душевних страждань через пошкодження належного йому майна, що потягло суттєві зміни у сталому для нього ритмі життя. Душевні страждання відчуває до наступного часу, компенсацію моральної шкоди оцінює розміром 2000 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки [PERSON] Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги також реальну можливість її відшкодування, заявлену позивачем суму компенсації вважає цілком обґрунтованою та співмірною, з огляду на що наголошує на можливості її задоволення та покладення відповідальності по її відшкодуванню на [PERSON] у відповідності до положень ст.22. Закону № 1916-ІV, згідно з якою, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимоги позивача про стягнення пені, суд виходить з наступного: У відповідності до положень ст. 36.5 Закону № 1916-ІV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення згаданої частини заявлених [PERSON] вимог через недоведеність обставин прострочення платежів з боку ВАТ НАСК «Оранта». Характер представлених відповідачем доказів, які стосуються дати подання потерпілим заяви про страхове відшкодування /28 квітня 2014 року, а.с. 70/ та подання ним /на вимогу Страховика/ решти документів, необхідних Страховику для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, які згідно із журналом реєстрації вхідних документів датуються 13 серпня 2014 року /а.с. 72/, у відповідності до положень ч.3 п.36.2 Закону є підставою для Страховика пролонгувати строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування на кількість днів такого прострочення /в даному випадку 252 дні/, а для суду відповідно - дійти висновку про відсутність підстав для прострочення боржника. Судові витрати у справі, пов'язані з оплатою судового збору, покладені судом на сторону відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. З аналогічних підстав на сторону [PERSON] судом покладені витрати, пов'язані з розглядом позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial