Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області,треті особи Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області про зобов'язання Тарасівську сільську раду Зіньківського району Полтавської області, внести прізвище спадкодавця [PERSON] до списку на одержання земельної частки (паю) та видати на ім'я [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай). З позову [PERSON] вбачається, що [PERSON], батько позивача проживав у селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області та працював у колгоспі "Україна". [INFO] року [PERSON] помер. [INFO] року померла мати позивача. Спадкова справа не була заведена. Дізнавшись від односельців, що батько мав право на отримання земельного паю, але безпідставно його було виключено зі списків на право отримання та видачу сертифікату на право на земельну частку (пай). У листопаді місяці 2014 року позивач звернулася до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про включення прізвища її батька до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). 24.11.2014 року вона отримала відповідь про те, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Позивач вважає, що з вини відповідача прізвище батька неправомірно було виключене зі списку осіб, які мають право на земельний пай. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд виділити належну [PERSON] земельну частку (пай) із земель запасу (резерву) Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та включити її як спадкоємицю в додаткові списки на право отримання сертифіката на земельну частку (пай) та видати сертифікат. Ухвалою суду від 11.03.2015 року залучено по справі в якості третіх осіб відділ Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області та Зіньківську районну державну адміністрацію Полтавської області . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, послалась на обставини викладені в позовній заяві, представник відповідача Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Кученкова С.А. позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, послалась на заперечення яке приєднане до матеріалів справи ( а.с.75-77), треті особи: представник відділу Держземагенства у Зіньківському районі Полтавській області у судове засідання не з"явився, але направив суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу, заперечував стосовно задоволення позову, представник третьої особи Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області Кулик В.О. заперечував стосовно задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно ст.213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст.2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області(а.с.54). [PERSON] народилася [INFO] року в селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області і її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.55). [PERSON] та [PERSON] 03.07.1980 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.56). З письмових протоколів допиту свідків вбачається, що [PERSON] працював у колгоспі "Україна" з 06.09.1943 року по 31 грудня 1945 року (а.с.66-67). З повідомлення Зіньківської районної ради Полтавської області від 13.11.2014 року № 01-08ІП-13 вбачається, що до компетенції районної ради не відноситься вирішення питання про внесення громадян до списку на право колективної власності на землю та видачі акту на право власності на земельну ділянку і рекомендовано звернутися до правонаступника підприємства та Тарасівської сільської ради (а.с.72). Тарасівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області листом від 24.11.2014 року рекомендувала позивачу звернутися з даним питанням до суду (а.с.73).З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був членом КСП "Україна", по 1986 рік , але не був включений до списку осіб що мають право на отримання та видачу сертифікату на право на земельну частку пай. Вартість земельної ділянки частки ( паю) площею 2.79 в ум. кад. га. затвердженого розпорядженням голови РДА № 415 від 25.07.2002 року на території Тарасівської сільської ради станом на 2015 рік з урахуванням коефіцієнту 3.997 становить 85344.98 грн.( а.с.98). Державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП "Україна" ( серія [NUMBER]) відповідно до рішення Тарасівської сільської ради народних депутатів від 28.01.1997 року, зареєстрований 06.02.1997 року за № 1 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю( а.с.106). Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 8 травня 1995 року № 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сількогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) та на отримання сертифіката на нього пов'язувалось з включенням до списку до державного акту. Однак, не включення особи до даного списку у випадку, якщо вона є членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не є підставою для позбавлення її права на земельну частку. Про паювання земель та не включення [PERSON] до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) було відомо на час проведення процедури розпаювання, зокрема з моменту проведення звітно-виборчих зборів КСП "Україна" , коли були затверджені списки осіб, що мають право на земельні паї, оскільки це було обставиною, відомою широкому колу осіб. З цього часу у позивача виникло право ставити питання щодо обґрунтованості не включення його до даного списку. В межах строку, визначеного ст.71 ЦК України в редакції 1963 року, [PERSON] для реалізації права на отримання земельної частки (паю) особисто чи через своїх представників не звертався. Після смерті [INFO] року [PERSON] спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла дружина, а відповідно мати позивача [PERSON], яка теж не зверталась до спілки земельних та майнових паїв КСП "Україна" про отримання сертифіката на право на земельну частку ( пай). [INFO] року [PERSON] померла. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON] спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном не прийняла та не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла її. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 1 ст. 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Пунктом 11 Постанови від 30.05.2008 р. № 7 Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, являлася спадкоємицею після померлого [INFO] року [PERSON] Діями, що свідчать про прийняття спадщини, відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, а також подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Доказів, що підтверджують дії щодо прийняття позивачем спадщини після смерті батька, суду не надано. [PERSON] на день смерті [INFO] року був зареєстрований та проживав за адресою : [ADDRESS] разом з ним за вищевказаною адресою проживала та була зареєстрована [PERSON]- дружина (а.с.130). Згідно копії спадкової справи після смерті [INFO] року [PERSON] спадкоємцем на його майно була [PERSON] - дружина, яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, а тому [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті [INFO] року батька. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed