Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

13.08.2019 року позивач Фастівська міська рада звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що рішенням Фастівської міської ради Київської області від 10.02.2011 року [PERSON] було передано в оренду земельну ділянку площею 0,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності. За даними інвентаризаційної справи, нежитлова будівля незавершеного будівництвом пожежного ДЕПО, зареєстрована на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. За наявною інформацією, в провадженні приватного нотаріуса Рябуш Л.А. була заведена спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , в якій містяться свідоцтва про право на спадщину за законом, видані його дочці [PERSON] та сину [PERSON] . Спадщина належить вказаним громадянам по Ѕ частці та складається з незавершеного будівництвом пожежного депо, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.08.2019 року відповідачі не звертались до позивача щодо оформлення договору оренди земельної ділянки під належним їм нерухомим майном та як наслідок договір оренди не укладений, але достовірно встановлено, що з 10.02.2011 року земельна ділянка використовується без відповідних правовстановлюючих документів. Своїми прямими діями, які виразились у користуванні земельною ділянкою без оформлення належних правовстановлюючих документів [PERSON] та [PERSON] бюджетом м. Фастова недоотримано безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 215656,66 грн. Вжиті заходи досудового врегулювання спору не дали позитивного результату, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 27.09.2019 року, через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, вважає даний позов безпідставним, необґрунтованим, посилаючись на те, що відповідачі не є власниками або постійними землекористувачами спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку і не зобов`язані сплачувати земельний податок та подавати до контролюючого органу податкову декларацію з сплати за землю. 27.09.2019 року, через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, вважає, що позивач дійшов помилкового висновку про необхідність застосування до правовідносин сторін спору приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки підставами позову у дані справі є обставини безпідставно збереження відповідачем майна (коштів) за рахунок позивача, а саме використання земельної ділянки без укладання договору оренди, а не обставини заподіяння відповідачем шкоди власнику землі (позивачу). 16.10.2019 року, через канцелярію суду від представника позивача надійшли відповіді на відзив [PERSON] та [PERSON] , в якому представник зазначає, що доводи якими відповідачі обґрунтовують свої заперечення не ґрунтуються на вимогах законодавства та є безпідставними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2019 року в задоволенні заяви представника Фастівської міської ради про забезпечення позову, шляхом заборонити відповідачам вчиняти дії щодо продажу нежитлової будівлі незавершеного будівництвом пожежного депо (63% готовності), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та вчиняти будь-які інші дії щодо предмета спору з внесенням необхідних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відмовлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 01.11.2019 року, через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач категорично заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, аргументи і твердження позивача, які наведені у відповіді на відзив є такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та зводяться до його довільного трактування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом пожежного депо від 28.08.2009 року, посвідченого Чернишовою О.А., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2109, [PERSON] купив у ВАТ «Факел» незавершене будівництвом пожежне ДЕПО (63% готовності) за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 33543125 від 21.03.2012 року незавершене будівництво пожежного депо (63% готовності) на праві власності зареєстровано за [PERSON] . Згідно умов зазначеного Договору купівлі-продажу, земельна ділянка, яка закріплена за відчужуваним незавершеним будівництвом пожежним ДЕПО перебувала в користуванні ВАТ «Факел» на підставі Рішення Фастівської міської ради № 354-І від 26.11.1976 року та № 320 від 12.12.1985 року. Відповідно до Довідки про правовий статус земельної ділянки, виданої Фастівським відділом ДП «Центр державного земельного кадастру» Київської обласної філії від серпень 2009 року № 53/09 станом на 21.08.2009 року згідно книг реєстрації Державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землею та договорів оренди землі, документів, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, яка закріплена за відчужуваним незавершеним будівництвом пожежним депо, в Державному реєстрі Фастівської районної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» не зареєстровано. 25.05.2010 року [PERSON] , звернувся з клопотанням до Фастівської міської ради про відведення земельної ділянки - оренда з подальшим викупом. Рішенням № 16/57-LXVIII-V від 23.09.2010 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для здійснення комерційної діяльності в [ADDRESS] » [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для надання ритуальних послуг населенню з метою здійснення комерційної діяльності орієнтовною площею 0,78 га в [ADDRESS] , за рахунок земель міської ради (категорія земель - землі промисловості). Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 10.02.2011 року № 31/57-VI-VI «Про передачу в оренду земельної ділянки для здійснення комерційної діяльності в [ADDRESS] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,78 га в оренду для здійснення комерційної діяльності ФО-П [PERSON] в [ADDRESS] та передано зазначену земельну ділянку в оренду терміном на п`ять років для здійснення комерційної діяльності, із застосуванням коефіцієнту підвищення для встановлення орендної плати «5». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 8152. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2012 року видане Рябуш Л.А. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1371 та № 1410 спадкоємцями спадкодавця [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] , які отримали по Ѕ частки незавершеного будівництво пожежного депо (63%) готовності). Звертаючись до суду з даним позовом позивач, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачі набули права власності на вказане майно після смерті [PERSON] , з яким між позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності. Разом з тим, договір оренди між позивачем та відповідачами не укладався, однак достовірно встановлено, що вказана земельна ділянка з 10.02.2011 року використовується без відповідних правовстановлюючих документів, а тому просять стягнути 215656,66 грн, як безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Земельного кодексу України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Визначення земельної ділянки на законодавчому рівні закріплене у ст. 79 Земельного кодексу України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. В усіх визначеннях земельної ділянки, запропонованих представниками доктрини земельного права, звертається увага на дві особливості земельної ділянки як об`єкта правовідносин - наявність меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. При цьому державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформедії нро неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, земельна ділянка як об`єкт правовідносин повинна бути сформована та зареєстрована відповідно до законодавства. Зазначене стосується не лише укладення договорі про відчуження земельних ділянок, а й передачу їх у користування (оренду). Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктом оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальної або державної власності. Статтяі 5 зазначеного Закону серед істотних умов договору оренди землі зазначає об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Разом з тим, до матеріалів позову так і в ході розгляду справи позивачем не було надано договору оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] укладеного між позивачем та [PERSON] , що позбавляє суд дослідити умови договору, строк його дії, можливість правонаступництва і т.д. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Положеннями статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону з 01.01.2013 року, наділена Державна реєстраційна служба (Укрдержреєстр), яка веде єдиний державний реєстр речових майнових прав та обтяжень на нерухоме майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 182139209 від 24.09.2019 року відомості щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] відсутні. Станом на 04.10.2019 року проект землеустрою на кадастровий номер 321120000:02:010:0046 в публічній кадастровій карті України та в Держгеокадастрі Київської області відсутній (Лист Виконавчого комітету Фастівської міської ради № 06-31/5211 від 04.10.2019 року). Таким чином, земельна ділянка за адресою : [ADDRESS] за період, за який позивачем нараховується до стягнення сума безпідставного збагачення у вигляді несплаченої орендної плати (з 01.08.2016 по 01.08.2019), не була сформована як об`єкт права, оскільки вона не мала ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру та не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як це передбачено законодавством. Крім того, виникає питання щодо несформованої земельної ділянки як об`єкт оподаткування, оскільки, як об`єкт земельних правовідносин відповідно до ч. 3 ст. 2 Земельного кодексу України її не існує. Зазначене підтверджується зі змістом ст. 8 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якого орендована земельна ділянка або її частина може передаватися в оренду або в суборенду без змін цільового призначення, як це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності". Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України "Про оцінку земель"). Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц, від 20.09.2018 у справі № 925/230/17, від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019. Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Витяг з нормативно-грошової оцінки позивачем до суду не надано, оскільки на час подачі позову до суду земельна ділянка за адресою [ADDRESS] не була сформована як об`єкт права оренди. Посилання позивача на необхідність використання при розрахунку орендної плати з використанням коефіцієнта індексації нормативно грошової оцінки земель визначену позивачем базову по місту Фастів 1 м.кв. земель м. Фастів , суд не може взяти до уваги оскільки застосування відповідних коефіцієнтів має визначатись не позивачем самостійно, а лише на підставі відповідного витягу із нормативно-грошової оцінки землі, встановленого відповідним підрозділом Держгеокадстру, який в матеріалах справи як належний та допустимий доказ відсутній. Також, суд зазначає, що при зверненні з даним позовом позивач послався на положення статей 1212 - 1214 ЦК України як на правову підставу своїх вимог та при цьому представником було наголошено, що заявлена до стягнення сума є несплаченою відповідачем орендною платою за використання земельної ділянки комунальної власності, без укладення договору оренди. Відповідно до статті 120 ЗК України у разі переходу жилого будинку, будівлі або споруди жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Водночас виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Разом з тим зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Таким чином, з моменту виникнення права власності на вищезазначене нерухоме майно у відповідачів виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями. Як зазначалося використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України). Відповідачі не є власниками і постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для них як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК). Як встановлено в судовому засіданні відповідачі правомірно набули право власності на незавершене будівництво пожежного депо (63% готовності), а саме в порядку спадкування, що в силу положень Земельного кодексу України породжує у них, як у власників нерухомого майна, виникнення обов`язку з оформлення відповідного речового права на землю. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога про стягнення несплаченої орендної плати за використання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди, внаслідок чого позивачем не отримано дохід у зазначеному розмірі у виді неодержаної орендної плати за землю, який за визначенням статті 22 ЦК є збитками у вигляді упущеної вигоди. Отже, за таких обставин до спірних правовідносин положення статей 1212- 1214 ЦК не застосовуються, а застосуванню підлягають положення закону щодо відшкодування збитків. Упущеною вигодою за змістом статті 22 ЦК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Стаття 157 ЗК України передбачає, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють в тому числі громадяни, які використовують земельні ділянки, а також громадяни, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду колегії Касаційного Господарського суду від 25 травня 2018 року у справі 922/3413/17 (провадження № 14-77цс18). Проте позивачем не наведено та не надано належних доказів про наявність в діях відповідачів усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідачів 215656,66 грн, а тому в задоволеніпозову слід відмовити.

Outcome: dismissed