Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, вказавши, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], батько якого в актовому записі про його народження № 158 записаний відповідно до ст. 135 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У шлюбі заявниця не перебуває, біологічний батько дитини не виявив бажання визнати своє батьківство, а тому заявниця займається вихованням дитини та її утриманням сама. В період з 01 грудня 2005 року по 31 грудня 2015 року заявниця отримувала державну допомогу як одинока матір. В даний час вона має намір виїхати з сином до Держави Ізраїль для постійного проживання, але для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір'ю. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1996 року вважає за потрібне звернутись до суду та встановити факт того, що вона є єдиним опікуном свого малолітнього сина, тобто є одинокою матір'ю [PERSON], [INFO] В судове засідання заявниця не з'явилася, надала суду заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала, просила задовольнити. Представник органу опіки та піклування Канівської міської ради в судове засідання також не прибула, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в`їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" в редакції затвердженій поставною Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Відповідно до п.1 абзац 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, шо мають юридичне значення" №5 від 31.03.1996 року суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що [PERSON] народився в м.Черкаси [INFO] року. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 08.05.2018 року слідує, що батьком дитини [PERSON], зазначено [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], в графі мати зазначено - [PERSON]. В графі батько зазначено - [PERSON]. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока матір це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Відповідно до ст. 315 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд доходить висновку, що встановлення факту, що заявник є єдиним опікуном свого малолітнього сина є фактом, що породжує виникнення у неї права на виїзд зі своїм малолітнім сином за межі України та в`їзд їх до Держави Ізраїль, а тому є фактом, що має юридичне значення. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження сина, в якому вона вказана матір`ю, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, в якому вона вказана матір`ю, а батько записаний відповідно до ч.1 ст.135 КК України, довідкою про отримання заявником допомоги як одинокої матері, відсутністю рішень суду про усиновлення її сина іншими особами. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена належними доказами. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Витрати заявника на сплату судового збору в сумі 352,40 грн. відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved