Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати, що поширена 15 травня 2017 року інформація [PERSON] на своїй інтернет сторінці у Фейсбук та на інформаційних ресурсах інтернет обозрение «Главное», ТОВ «Укрнет», «Восточний дозор», «Kharkov.News» є такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить честь та ділову репутацію; зобовязати відповідача [PERSON] спростовати поширену ним 15 травня 2017 року у відношенні нього та його сімї на усіх Інтернет ресурсах України та м. Харкова у такий же спосіб, у який вона була поширена. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 2017 року він дізнався з мереж Інтернет, що на деяких інформаційних сайтах розміщена стаття колишнього депутата Харківської міської ради [PERSON], який на своїй інтернет сторінці в Фейсбук розмістив публікацію відносно нього недостовірну інформацію. Також стаття [PERSON] була розміщена на сайті «Інтернет обозрение Главное», «Kharkov.News» під назвою «Экс депутат обратился к СБУ с заявлением о фактах сепаратизма на Харьковщине» «Общественники обрнаружили семейный подряд КПСС и Оппоблока на госпредприятиях в Харьковской области». «Громадськість зацікавилась сімейними звязками колишнього керівника Червоноградської та Харківської РДА». Вказані статті містять недостовірну інформацію відносно нього та його сина [PERSON] стосовно біографічних даних та хронологічної події, яка не відповідає дійсності. Звинувачення у підтримці сепаратиського руху, які висуває автор публікації стосовно нього та його сина [PERSON] є суцільним навмисним наклепом, які не базуються на жодному доведеному факті, є намаганням принизити його особисто та завдати шкоди його діловій репутації, честі та гідності. Основним звинуваченням проти нього є факт перебування на посаді Голів Красноградської та Харківської районної державної адміністрації. Автор статті [PERSON] вказує, що він був призначений на посаду колишнім Президентом України [PERSON] На вказаних посадах він працював згідно Указу Президента України [PERSON], який на сьогоднішній день продовжує займатися активною політичною діяльністю, а саме представляє Україну в складі міжконтактної групи на переговорах в м. Мінську Білоруської Республіки. Також, автор статті [PERSON], вказує що у 2015 році він звільнений з посади директора ДП «Східний експертно технічний центр Держпраці», але це не відповідає дійсності, тому що була виконана процедура реорганізації Держгірпромнагляду України та Державної інспекції праці України у нову структуру Державну службу праці України, яку очолив [PERSON] за призначенням Президента України [PERSON] У звязку з цим всі керівники реорганізованих структур одночасно писали заяви на звільнення та прийом у новостворену Службу. Стосовно його сина [PERSON] зазначив, що він працював на посаді першого заступника управління Держгірпромнагляду України по Харківській області з 2012 року і був переведений до Служби Держпраці на аналогічну посаду за вказаною процедурою. Також, у своїй статті [PERSON] вказує, що [PERSON] є дружиною його сина [PERSON] і працює начальником відділу кадрів ДП «Східний ЕТЦ». Це також не відповідає дійсності, тому що [PERSON] не є дружиною [PERSON] і була звільнена з ДП «Східний ЕТЦ» 23.03.2016 року. Звинувачення його у приналежності до політичної партії «Оппоблоку» не відповідає дійсності, так як він ніколи не був ні членом Партії Регіонів, ні членом Партії «Оппоблоку». Також, [PERSON] в статті вказано на його родинні відносини з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], ця інформація також не відповідає дійсності і ніяких родинних стосунків з вказаними особами він не має. Звинувачення в тому, що він має відношення до «сепаратиських випадів в нашому регіоні», а також приналежність його до «фінансування сепаратиського руху в Харкові за державні кошти» є безпідставним звинуваченням його як громадянина України, який у 2014 році приймав участь у виборах Президента України від політичної сили «[PERSON] [PERSON]», який на Харківщині отримав найбільший відсоток голосів виборців. У січні квітні 2017 року ДП «Східний ЕТЦ» перевірявся Державною фінансовою інспекцією України, перевірка не виявила будь яких нецільових витрат державних коштів. Таким чином, вважає, що вся стаття [PERSON] містить недостовірну інформацію стосовно нього та членів його сімї, направлена на приниження його честі та гідності, шкодить його діловій репутації. Також, вважає, що неправдиві та необґрунтовані висловлювання відповідача [PERSON] можуть сформувати у невизначеного кола осіб негативну думку про нього та його особисті моральні і ділові якості. Висловлена [PERSON] неправдива інформація порочить гідність, честь та ділову репутацію, у звязку з чим підлягає судовому захисту. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на відсутність з його боку звинувачень позивача у сепаратизмі, відношення останнього до Партії Регіонів, вважав викладену інформацію своєю особистою думкою. Суд, заслухавши сторони, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що на сторінці у соціальній мережі fasebook, зареєстрованій на ім'я [PERSON] та на інформаційних ресурсах інтернет обозрение «Главное», ТОВ «Укрнет», «Восточний дозор», «Kharkov.News» була поширена інформація наступного змісту:«Друзья Вот и прошли майские праздники. Но прошли они не во всех регионах Украины спокойно.Особо хотел бы отметить избиение ветеранов АТО титушками в Днепре. Также не могу не сказать о попытках провокаций в Харькове. Как же получается так, что по прошествии более трёх лет после [PERSON] сепаратизм продолжает будоражить [PERSON]?! Я проанализировал одну, казалось бы, рядовую ситуацию существующую в Харькове. И я понял , что одной из причин является халатный, а порой преступный подход в кадровой политике власти, пришедшей после Революции.Приведу [PERSON] - бывший глава Красноградской и Харьковской РДА, член КПСС, 69 лет.Во время правления [PERSON] возглавлял ГП "Восточный экспертно-технический центр". [PERSON] в 2014-м году был уволен. Но вот после назначения в 2015-м году Главой государственной службы Украины по вопросам труда молодого руководителя [PERSON], вдруг, г-н [PERSON] опять появляется на ГП . И я уверен, что именно при поддержке [PERSON] [PERSON] становится 1-м заместителем руководителя ГП. Более того, сын [PERSON] - [PERSON] практически одновременно становится на должность 1-го заместителя Главного управления Гоструда в Харьковской области. Но и это ещё не все! В том же 2015-м году в местных выборах кандидатом в депутаты в Харьковский областной совет от партии "Оппозиционный блок" зарегистрировалась [PERSON] 1977 г. р. (жена [PERSON]). В графе её места работы было указано - начальник отдела кадров ГП "Восточный экспертно-технический центр". Прямо семейный подряд "охранников труда" имени коммунистической партии и оппоблока! И я уверен, что сегодняшний руководитель ГП "ВЭТЦ" Падалко, состоит в сговоре с [PERSON]! Оба они назначены уже новой властью!Вся эта "дружная семейка" состоит в родственных отношениях с другом Добкина и [PERSON], бывшим председателем апелляционного хозяйственного суда, депутатом областного совета от оппоблока [PERSON]. Любые сепаратистские выпады в нашем регионе , я уверен , не проходят без участия вышеперечисленных лиц. И я считаю, что вполне возможно финансирование сепаратистского движения в Харькове за государственные средства.\~ Мне совершенно не понятно, куда смотрят правоохранительные органы Харьковщины?!\~ Я далёк от мысли, что наши правоохранители прикрывают сепаратистов. Скорее всего это среднее звено "обилечивает" коррупционеров и закрывает глаза на их антиукраинскую позицию. Именно поэтому я обращаюсь к новому Руководителю СБУ в Харьковской области!\~ [PERSON]! Харьковчане пока верят [PERSON]! [PERSON] пора начать серьёзно вникать в ситуацию! Мы-общественность Харькова готовы всегда подставить плечо, чтобы не допустить ситуацию, которая произошла в Днепре. И если, кто-то делает вид, что не замечает происходящее на Государственном предприятии с огромными финансовыми оборотами, значит он работает против Украины! Также, обращаюсь к прокурору Харьковской области!Юрий Брониславович! [PERSON] подключится и совместно с СБУ провести всестороннюю и доскональную проверку данного государственного предприятия.Мы всегда будем на стороне справедливости ! Мы всегда будем на стороне [PERSON] в [PERSON]! Вместе ПОБЕДИМ! [PERSON]!». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб визнаний сторонами у справі та не підлягає доказуванню. Даних та доказів, які б спростовували факт поширення вищевказаної інформації суду не надано. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем на сторінці соціальної мережі fasebook та інших інтернет ресурсах інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права. Відповідно до змісту ч.1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Крім того, згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду даної справи, опублікована інформація є оціночним судженням у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації та враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку, що інформація, про спростування якої пред'явлено вимоги є оціночним судженням, результатом аналізу відомостей відносно позивача, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Зазначені фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки суду не було надано доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації саме щодо позивача, позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною є безпідставними. Крім того, судом з'ясовано, що позивач є публічною особою, на теперішній час обіймає посаду першого заступника директора Державного підприємства «Східний експертно технічний центр Держпраці», раніше перебував на посаді Голів Красноградської та Харківської районної державної адміністрації. Отже, публічний виступ та спірна інформація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986р.); «Обершлік проти Австрії» (1991) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публічних виступів, інтерв'ю, публікаціях в мережі Інтернет, відповідачем дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed