Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діяла адвокат [PERSON], звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Київський страховий дім» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною (т.1а.с.1-7). Ухвалою судді Приморського районного суду від 24 липня 2017 року вказану позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з тим, що у встановлений строк ним були усунені не всі недолікі позовної заяви відповідно до ухвали від 03 липня 2017 року (т.1 а.с.38). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року скасовано, справу направлено до того ж суду першої інстанції на повторний розгляд процесуального питання (т.1 а.с.88-89). Звернувшись до суду з даним позовом [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2014 року на а/д М - 14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ Приморського району Запорізької області, водій [PERSON], керуючи автомобілем, державний номерний знак [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON] 03.02.2017 року представником позивача [PERSON] - матері загиблого, було подано на адресу страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування. Підставою для звернення саме [PERSON] є ступінь споріднення та відмова від отримання частки на відшкодування на її користь батьком загиблого [PERSON] [INFO] року позивачем було отримано повідомлення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з якою позивач не погоджується, оскільки така відмова повністю суперечить вимогам чинного законодавства України. Просить визнати неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої [PERSON] внаслідок смерті сина - [PERSON], заподіяної 18.04.2014 року у ході дорожньо-транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Crуsler Daimler», державний номерний знак [NUMBER]; стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 4800 грн. Ухвалою судді Приморського районного суду від 22 березня 2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом, залучено до участі у справі [PERSON], як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та призначено підготовче судове засідання на 19 квітня 2018 року, яке за клопотанням представника позивача - [PERSON], ухвалено провести в режимі відеоконференції під час трансляції з Ленінського районного суду м. Харкова (т.1а.с.117-118). Ухвалами судді Приморського районного суду від 19 квітня 2018 року за клопотаннями ПрАТ «Київський страховий дім» та представника позивача [PERSON] судові засідання по даній цивільній справі ухвалено провести в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Бабушкінського районного суда м. Дніпро та Шевченківського районного суду м. Києва (т.1 а.с. 148-149). Відповідач надав відзив на позов (т.1а.с.124-130), в якому зазначив, що заперечує проти заявлених до нього позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а відмову у виплаті страхового відшкодування правомірною. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо обставин справи зазначив, що 18.04.2014 року, близько 02-30 годині, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по автошляху М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, зі сторони м. Мелітополя в напрямку м. Приморськ та на 525 км допустив наїзд на пішохода [PERSON] Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.07.2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080340000297 від 18.04.2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В діях водія авто [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв'язку з ДТП, з технічної точки зору не вбачається і він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при допустимій швидкості руху автомобіля в умовах місця пригоди шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху авто. Відповідальність власника транспортного засобу «Chrysler Daimler» номерний знак [NUMBER] застрахована відповідно до полісу № АІ/0371118 від 13.03.2014 року обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у Страховика. 24.01.2017 року [PERSON] - представник по довіреності [PERSON], звернувся до Страховика з повідомленнями про подію, що може бути визнана страховою, та з заявою про виплату страхового відшкодування. Сторона позивача, викривляючи обставини справи, ігнорує той факт, що підстави та обов'язок по здійсненню виплат щодо полісу №АІ/0371118 у Страховика виникає виключно з підстав та в порядку, передбаченому законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За результатами розгляду вказаних заяв відповідачем було прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до положень пункту 32.1 ст. 32 зазначеного Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. За нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, цивільно-правова відповідальність виникає за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення. Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки; наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Цивільно-правова відповідальність не настає за відсутності складу правопорушення, оскільки саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим, створює певні претензії потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями. Підстави, за яких в силу вимог закону виникає цивільно-правова відповідальність для страховика, відсутні, зокрема, відсутні: протиправна поведінки (дія чи бездіяльність) в діях [PERSON]; причинний зв'язок між протиправною поведінкою, оскільки її немає, і заподіяною шкодою; вина водія транспортного засобу, що застрахований в страховика. ДТП, що мала місце 18.04.2014 року сталась внаслідок порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху України. Вбачається, що саме навмисні неправомірні дії [PERSON], протиправна поведінка, злочинна недбалість, що виразилась в зневажливому ставленні до власної безпеки та безпеки інших учасників дорожнього руху, нехтуванні Правил дорожнього руху, призвели до вказаної ДТП. Страховик, з урахуванням положень чинного законодавства, здійснює відшкодування шкоди, завданої третій особі забезпеченим транспортним засобом за умови наявності вини водія такого забезпеченого транспортного засобу, встановленої та підтвердженої в рамках діючого законодавства. За результатами страхової справи страховик прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування від [INFO] року № 697, у відповідності до вимог ст.ст. 36, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки з урахуванням обставин справи для страховика страховий випадок не настав та страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 37.1.1. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови також є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Відповідно до постанови слідчого [PERSON] стояв посередині проїжджої частини о 02-30 годині ночі, тобто в умовах недостатньої видимості, що призвело до того, що [PERSON] не мав технічної можливості запобігти зіткнення та діяв у відповідності до Правил дорожнього руху. Тобто навмисні неправомірні дії [PERSON], протиправна поведінка, злочинна недбалість, що виразилась в зневажливому ставленні до власної безпеки та безпеки інших учасників дорожнього руху, нехтуванні Правил дорожнього руху призвели до вказаної ДТП. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання, а ні [PERSON] - учасником ДТП, а ні страхувальником ПП [PERSON], зобов'язань щодо невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, передбачених положеннями підпункту 33.1.2 пункту 3.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже шкода має відшкодуватись завдавачем шкоди, а обов'язку здійснювати виплату з боку страховика немає. Крім відзиву на позов відповідач надав до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність до вимог [PERSON] до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа [PERSON] про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною. Відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т.1 а.с.160-161). Заява мотивована тим, що [PERSON] про порушення свого права та про особу, яка його порушила, дізналася 18.04.2014 року, отже з вказаного часу у неї виникло право вимоги до Страховика, відповідального за заподіювача шкоди - [PERSON], що є також датою початку перебігу строку позовної давності. Крім того, позовна вимога стосується визнання рішення страховика неправомірним, а не відшкодування шкоди, завданої ДТП, тому посилання позивача на застосування ст. 268 ЦК України є безпідставним. З урахуванням того, що ДТП мало місце 18.04.2014 року, а з вказаним позовом позивачка звернулася 21.06.2017 року, - нею було пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Представник позивачки - [PERSON] надав відповідь на відзив (т.1 а.с.221-223), в якій зазначено, що основним доводом щодо незаконності та необгрунтованості позовних вимог, наведеним відповідачем у відзиві, є те, що в події, яка трапилась 18.04.2014 року, близько 02-30 години, по автошляху М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, а тому у страховика немає підстав для здійснення страхового відшкодування, проте, позивач вважає цей довід таким, що суперечить обставинам справи та ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку слідством встановлено, що наїзд на пішохода [PERSON] відбувся посередині проїзної частини, на яку останній вийшов з метою отримання допомоги від інших учасників дорожнього руху, проте слідством не встановлено, що [PERSON], вийшовши на проїзну частину дороги, усвідомлював, які суспільно небезпечні наслідки можуть настати від його конкретної дії (бездіяльності), яка вчинена у даний момент, у певній обстановці і за певних обставин. Також слідством не встановлено, що [PERSON], вийшовши на проїзну частину дороги, свідомо припускав настання суспільно небезпечних наслідків щодо себе та інших учасників дорожнього руху. Відповідачем не надано суду доказів того, що потерпілий [PERSON], вийшовши на проїзну частину, усвідомлював, що у даний момент, у певній обстановці і за певних обставин його життю буде завдано шкоди. Отже, оскільки відсутні будь-які прямі докази, які б підтверджували факт усвідомлення потерпілою особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання, то і відповідно відсутній умисел потерпілого. Закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. З викладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними в розумінні ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи та пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Позивач також не погоджується з доводом відповідача про те, що оскільки водій забезпеченого транспортного засобу не повідомив страховика про настання страхового випадку у строки, встановлені статтею 33 Закону України №1961-ІV, то шкода має відшкодовуватись безпосередньо завдавачем цієї шкоди. У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку само по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Відповідач не надав жодного доказу того, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку, позбавило останнього можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування у встановлені законом строки. Представник позивачки - [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності позивачки та її представника (т. 1 а.с.223). Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні 09.07.2018 року, проведеному в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Шевченківського районного суду м. Києва, позовні вимоги не визнала, дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та у заяві про застосування позовної давності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, пояснень щодо позову не надав. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом фактично встановлено таки обставини. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.07.2014 року, під час проведення досудового слідства встановлено, що 17.04.2014 року [PERSON] разом з [PERSON] на автомобілі «Opel Omega ЗНГ» д/н [NUMBER] поїхали до «Торгівельного ряду» по вул. Мелітопольське шосе в м. Приморськ Запорізької області, де вони разом відпочивали. Приблизно о 00-30 годині 18.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] на вказаному автомобілі виїхали з м. Приморськ у напрямку м. Мелітополь Запорізької області. Автомобілем керував [PERSON] Поблизу Приазовського району Запорізької області вони вирішили повернутись до м Приморськ. Здійснюючи рух по а/д «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у напрямку м. Приморськ з боку Приазовського району Запорізької області, в районі 525 км, приблизно о 02-15 годині, 18.04.2014 року [PERSON], в порушення вимог п.2.9 б Правил дорожнього руху, перебуваючи у стомленому стані, заснув під час керування автомобілем, що призвело до втрати керованості, виїзду автомобіля на ліве узбіччя та подальше його перекидання. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події тілесні ушкодження будь-кому спричинені не були. [PERSON], залишивши салон пошкодженого автомобіля, вийшов на проїжджу частину автодороги з метою зупинки транспортного засобу для допомоги. В цей час 18.04.2014 року, близько 02-30 години, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], здійснюючи рух по а/д «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у Приморському районі Запорізької області в напрямку від м. Мелітополь у бік м. Приморськ, в районі 525 км допустив наїзд на пішохода [PERSON], який стояв посередині проїжджої частини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження не сумісні із життям, від яких він помер на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 185 від 30.05.2014 року Бердянського МВ ЗОБ СМЕ смерть [PERSON] настала внаслідок повного розриву аорти в грудному відділі, що потягло за собою масивну кровотечу. Всі ушкодження, які були виявлені на тілі трупу прижиттєві та виникли незабаром до смерті. Впевнених даних, які б дозволили судити про положення потерпілого безпосередньо перед отриманням травми, під час судово-медичного дослідження трупу не встановлено. Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 307/14 від 27.05.2014 року НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти згідно вимог пп. 12.2, 12.3, 12.6 г, 12.9 б, 19.1 а, 22.1 Правил дорожнього руху. Швидкість автомобіля [NUMBER] становила не менше 101,6 1405,5 км/год. Місце наїзду на пішохода, з технічної точки зору, розташовується по довжині проїжджої частини не далі ніж 7,1 - 7,6 м від початку сліду гальмування автомобіля [NUMBER]. По ширині проїжджої частини - на смузі руху в напрямку м. Приморськ на відстані 0,37 - 0,35 м від лінії дорожньої розмітки, що розділяє зустрічні потоки транспорту. З технічної точки зору, в момент наїзду на пішохода автомобіль [NUMBER], по ширині проїжджої частини розташовувався від лівих передньої та задньої своїх габаритних точок до правого за напрямком свого руху краю проїжджої частини на відстані відповідно 4,19-4,21 м та 3,92 - 3,94 м, по довжині проїжджої частини - на відстані не далі, ніж 7,1 - 7,6 м від початку сліду гальмування до передньої частини «Chrysler Daimler» д/н [NUMBER]. Мінімально можливе віддалення автомобіля [NUMBER] від місця наїзду складає 30,0 - 39,6м. Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при швидкості руху автомобіля, яка дорівнює 90 км/год, шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху авто. В діях водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору не вбачається. Водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при допустимій швидкості руху автомобіля в умовах місця пригоди шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху автомобіля. Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу 290/14 від 16.05.2014 року НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області на момент експертного дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля [NUMBER] знаходилась у працездатному стані. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080340000297 від 18.04.2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки в діях водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв'язку з ДТП, з технічної точки зору не вбачається, і він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при допустимій швидкості руху автомобіля в умовах місця пригоди шляхом екстреного гальмування та збереження прямолінійного руху автомобіля (т.1 а.с.131-132). Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] року у віці 26 років (т.1 а.с.18). Згідно із свідоцтвом про народження батьками [PERSON] (російською) [PERSON] є [PERSON] (російською) [PERSON] та [PERSON] (російською) [PERSON] (т.1 а.с. 19). Відповідно до розписки про відмову від одержання відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23 грудня 2016 року, [PERSON], який, як зазначено у розписці, є батьком загиблого внаслідок ДТП - [PERSON], відмовився від одержання відшкодування належної йому частки моральної шкоди, завданої внаслідок смерті сина, та просив виплатити її на користь [PERSON] (т.1 а.с.13). Згідно із витягом з реєстру МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Chrysler Daimler» д/н [NUMBER] застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», поліс АІ № 0371118, діючий на 18.04.2014 року (т.1 а.с.36). Представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON], звернувся до страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням від 24.01.2017 року про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася [INFO] року о 02-30 год. на 525 км. автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ у Приморському районі Запорізької області, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Крім цього, [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування від 24.01.2017 року, в якій зазначив, що розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 21 924 грн., яке складається з: відшкодування витрат на монтаж пам'ятника - 17 400 грн.; відшкодування, пов'язаного із заподіяною моральною шкодою, - 7308 грн. (т.1 а.с.133-134). ПрАТ «Київський страховий дім» за результатами перегляду матеріалів справи № 712-9262 та заяви про страхове відшкодування від 24.01.2017 року відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю підстав (т.1 а.с.135-136). Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої [PERSON] внаслідок смерті сина - [PERSON], заподіяної 18.04.2014 року в результаті дорожньо-транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Crуsler Daimler», державний номерний знак [NUMBER], суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» рзглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до п. 6 зазначеної Постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Судом встановлено, що 18.04.2014 року, близько 02-30 години, водій автомобіля [NUMBER] [PERSON], здійснюючи рух по а/д «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у Приморському районі Запорізької області в напрямку від м. Мелітополь у бік м. Приморськ, в районі 525 км допустив наїзд на пішохода [PERSON], який стояв посередині проїжджої частини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження не сумісні із життям, від яких він помер на місці події. Відповідальність власника наземного транспортного засобу «Chrysler Daimler» д/н [NUMBER] застрахована відповідно до полісу АІ № 0371118 від 13.03.2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика - ПрАТ «Київський страховий дім». Представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON], звернувся до страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням від 24.01.2017 року про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася [INFO] року о 02-30 год. на 525 км. автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ у Приморському районі Запорізької області, та із заявою про виплату страхового відшкодування від 24.01.2017 року, в якій зазначив, що розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 21 924 грн., яке складається з: відшкодування витрат на монтаж пам'ятника - 17 400 грн.; відшкодування, пов'язаного із заподіяною моральною шкодою, - 7308 грн. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV). Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV). Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 ст. 34 Закону № 1961-IV). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники (п. 34.4 ст. 34 Закону № 1961-IV). Як роз'яснено у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБ України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого МТСБ України зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідач посилається на невиконання водієм транспортного засобу, причетним до ДТП, що сталася 18.04.2014 року, обов'язку невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого МТСБУ зразка. Матеріали справи не містять доказів, а позивачем не доведено відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України повідомлення про настання страхового випадку страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» у встановлений законодавством строк учасниками ДТП, що сталася 18.04.2014 року, а саме: водієм застрахованого транспортного засобу [PERSON] або потерпілою стороною, відповідним письмовим повідомленням про ДТП, встановленого МТСБУ зразка. За наведених обставин, позовні вимоги щодо визнання неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої [PERSON] внаслідок смерті сина - [PERSON], заподіяної 18.04.2014 року в результаті дорожньо-транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Crуsler Daimler», державний номерний знак [NUMBER], задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною відмову у відшкодуванні шкоди, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу у розмірі 4800 грн., також не підлягають задоволенню і у їх задоволенні слід відмовити. Щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Враховуючи викладене, враховуючи, що при розгляді даної справи суд дійшов висновку, що підстав для визнання неправомірною відмову ПрАТ «Київський страховий дім» у відшкодуванні шкоди, завданої [PERSON] внаслідок смерті сина - [PERSON], заподіяної 18.04.2014 року в результаті дорожньо-транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Crуsler Daimler», державний номерний знак [NUMBER], немає, оскільки дії ПрАТ «Київський страховий дім» відповідають вимогам діючого законодавства, суд постановляє рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за результатами розгляду справи по суті у зв'язку з їх необґрунтованістю і не вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування позовної давності.

Outcome: dismissed