Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

ТзОВ «Відшкодування», яке діє в інтересах позивача [PERSON] звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 400 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду; 653 076,50 грн. - компенсації за втрату годувальника; також просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на користь [PERSON] - 100000 грн. компенсації за втрату годувальника та 13 764,00 грн. моральної шкоди, пов'язаної зі смертю. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні позовній заяві та просять позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду письмове заперечення відносно заявленого позову із змісту якого вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України стосовно позовних вимог ТзОВ «Відшкодування», що діє в інтересах [PERSON] до МТСБУ заперечує, вважає такі вимоги незаконними та необґрунтованими. Зокрема вказує, що Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є некомерційним єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та у своїй діяльності керується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - який є спеціальним нормативним актом який регулює відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ не є страховиком (не здійснює страхову діяльність, не має відповідної ліцензії на страхування, а проводить лише регламентні виплати у випадках, передбачених законом). Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулюється порядок отримання страхового відшкодування, який позивачем був порушений. Посилається на те, що положеннями ст.35 даного Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом ЗО днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема і зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. Окрім цього, Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів, оскільки Страховиком та МТСБУ відшкодовуються лише належним чином підтверджений розмір завданої шкоди. З моменту дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 04.08.2013 року у м.Червоноград, по вул.Б.Хмельницького, Львівської області до дня подання заяви до суду, жодних звернень від позивача до МТСБУ стосовно виплати страхового відшкодування не надходило, а про сам факт такого ДТП, МТСБУ довідалося лише після отримання копії позовної заяви з Радехівського районного суду Львівської області. Просить у позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила та додатково пояснила, що на момент завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідач застрахував свою відповідальність, як співвласник джерела підвищеної небезпеки. А відтак відповідальність за шкоду заподіяну належним йому у співвласності джерелом підвищеної небезпеки наступає в порядку визначеному ст. 1194 Цивільного кодексу раїни, а саме, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим шкодуванням). Тобто, лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої коди, у відповідача виникає обов'язок з відшкодування у розмірі різниці між фактичним розміром коди і страховою виплатою. Однак позивачка чи її представник не звертались до Моторно (транспортне) страхового бюро з заявою про надання їм страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника. Крім того, позивач подаючи заяву приховала той факт, що на момент смерті [PERSON] право на утримання від померлого мали його дружина, неповнолітня донька, а також сестра дружини з неповнолітнім сином з якими він постійно проживав разом у м.Червонограді, Львівської області. Також в ході кримінального провадження позивачка не заявляла жодних цивільних позовів, оскільки витрати на поховання її сина та інші витрати, яких потребувала позивачка, були компенсовані відповідачем [PERSON] добровільно та в повному обсязі. А тому позивачка 07 вересня 2013 року нотаріально посвідченою заявою ствердила, про відсутність будь яких матеріальних чи моральних претензій до [PERSON]. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов у даній справі не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 серпня 2013 року, о 03 год. 30 хв., по вул.Б.Хмельницького у місті Червоноград Львівської області,сталась дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої загинув пішохід гр. [PERSON]. Наїзд на потерпілого здійснив водій легкового автомобіля "Вольксваген Гольф" [PERSON]. 30.10.2013р. слідчий ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській обл. Олійник СЮ. виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачка є матір'ю загиблого [PERSON], який трагічно загинув у ДТП та яка звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 400 000 грн.- компенсації за заподіяну моральну шкоду та 653 076,50 грн. - компенсації за втрату годувальника. Крім того просить стягнути з відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на її користь 100000 грн. компенсації за втрату годувальника та 13 764,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Моторно (транспортне) страхове бюро України МТСБУ є некомерційним єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та у своїй діяльності керується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - який є спеціальним нормативним актом який регулює відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Серед основних завдань МТСБУ є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. МТСБУ не є страховиком (не здійснює страхову діяльність, не має відповідної ліцензії на страхування, а проводить лише регламентні виплати у випадках, передбачених законом). Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулюється порядок отримання страхового відшкодування, який позивачем був порушений. Зокрема, положеннями ст.35 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема і зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. Окрім цього, Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів, оскільки Страховиком та МТСБУ відшкодовуються лише належним чином підтверджений розмір завданої шкоди. З моменту дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 04.08.2013 року у м.Червоноград, по вул.Б.Хмельницького, Львівської області до дня подання заяви до суду, жодних звернень від позивача до МТСБУ стосовно виплати страхового відшкодування не надходило. Таким чином, позивач, порушив порядок отримання від МТСБУ страхового відшкодування, що визначений чинним законодавством України. А тому позовні вимоги до МТСБУ про відшкодування 100000 грн. компенсації за втрату годувальника та 13 764,00 грн. моральної шкоди, на думку суду, є безпідставними, і не підтвердженими жодним доказом, а отже не можуть бути задоволені. Що стосується позовних вимог до [PERSON] то вони,на думку суду, не можуть бути задоволені із наступних підстав. На момент завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідач застрахував свою відповідальність, як співвласник джерела підвищеної небезпеки. А відтак відповідальність за шкоду заподіяну належним йому у співвласності джерелом підвищеної небезпеки наступає в порядку визначеному ст. 1194 Цивільного кодексу раїни, а саме, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим шкодуванням). У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.16 зазначається, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього закону, зобов'язані врахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Тобто, лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої коди, у відповідача виникає обов'язок з відшкодування у розмірі різниці між фактичним розміром коди і страховою виплатою. Як вбачається із позовної заяви та матеріалів справи, позивачка чи її представник не звертались до Моторно (транспортне) страхового бюро з заявою про надання їм страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника. Ст.1202 Цивільного кодексу України визначено порядок відшкодування шкоди. Зокрема, визначено, що відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Позивачем долучено до позовної заяви розрахунок позовних вимог, яким суму шкоди розраховано однією сумою, що не відповідає вимогам ст.27.2 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вимогам ст.ст.1200,1202 ЦК України. Зокрема, ч.2 ст. 1200 ЦКУ визначено, що особам які мають право на відшкодування шкоди завданого смертю потерпілого, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Крім того, в ході кримінального провадження позивачка не заявляла жодних цивільних позовів, а своєю заявою від 07 вересня 2013 року ствердила, про відсутність будь яких матеріальних чи моральних претензій до [PERSON] (а.с.38). З урахуванням зазначеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак про відсутність жодних правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed