Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

18.04.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», третя особа: [PERSON] яким просив суд стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетроськгаз» на користь позивача 10 000, 00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 29.12.2016 року о 08-55 год. в м. Павлоград, на перехресті вул. Соборна з вул. Харківська, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу (велосипеду), який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення. Водієм зазначеного велосипеда був позивач. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 р. у діях [PERSON] встановлено порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, в зв'язку з чим останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Також судовим рішенням встановлено, що [PERSON] на момент вчинення правопорушення перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровськгаз» на посаді водія та виконував свої посадові обов'язки. За твердженнями позивача, після наїзду на нього автомобіля УАЗ-374102, останній упав на землю, відчув нестерпний біль в районі ребер, тазостегнових суглобів. В цей же час біля місця ДТП зупинився автомобіль, з якого вийшов начальник Павлоградського ДАІ Г.І.Врабія, який поцікавився тим, що відбувається та допоміг позивачу підвестися з землі. «Швидку» ні працівники поліції, ні сам [PERSON] не викликали. Поряд з цим позивач стверджує, що його телефон та окуляри під час падіння зіпсувалися. Позивач зазначає, що в той же день його самопочуття різко погіршилось, із-за травмованих ребер та суглобів лежати він не міг, спати приходилось в сидячому положенні, декілька днів тримався високий кров'яний тиск, нестерпно боліла голова. Лише 03.01.2017, позивач спромігся звернутись до лікарні за медичною допомогою. Згідно з довідкою № 116 в результаті ДТП в позивача констатовано тілесні ушкодження у вигляді забою тулуба в області ребер з обох боків. Отримавши рекомендації щодо лікування від лікаря, позивач знову повернувся додому та намагався продовжувати лікування. Проте, стан його здоров'я не покращувався, біль в області ребер не давав повноцінно спати, в зв'язку з чим в позивача розвинулось безсоння. Позивач вказує, що протягом тривалого часу він не оговтався після вказаної події, постійно відчуває дискомфорт в області ребер, а його настрій постійно пригнічений. За твердженням позивача, станом на дату подання позовної заяви жодна особа, яка тим чи іншим чином причетна до ДТП, будь-якої допомоги позивачу не надала. Таким чином, внаслідок вчинення даного адміністративного правопорушення Позивач зазнав неабияких моральних страждань, а відтак, внаслідок протиправних дій відповідача йому була спричинена моральна шкода. Наявність моральної шкоди позивач обгрунтовує: фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, хвилюваннями у зв'язку з можливістю втрати здоров'я та його не відновлення його початкового стану. Позивач подав до суду заяву, якою зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача надав до суду заперечення на позовну заяву у яких наголошував, що заперечує щодо стягнення моральної шкоди, в зв'язку з недоведеністю спричинення такої шкоди. В позовній вимозі до відповідача про відшкодування моральної шкоди на суму 10 000 грн. просить відмовити в повному обсязі, а провадження по справі закрити. Третя особа в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 29.12.2016 року в м. Павлограді на перехресті вул. Соборна з вул. Харківська, водій [PERSON], керуючи автомобілем УАЗ-374102 н/з [NUMBER] та рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу (велосипеду), який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, наслідок чого сталося зіткнення. Відповідно до Постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 р. по справі № 185\\10717, третю особу по даній справі, визнано винним у скоєні ДПТ та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою у діях [PERSON], який працює воієм ПАТ «Дніпропетровськгаз», встановлено порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, в зв'язку з чим останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1187 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту). Як вбачається з матеріалів справи водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не є власником даного автомобіля, а є працівником власника джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1172 ч.1 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач вказав, що внаслідок вчинення даного адміністративного правопорушення він зазнав неабияких моральних страждань, які обґрунтовує: фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевними стражданнями, пережитими позивачем у зв'язку із самою подією; хвилюваннями у зв'язку з можливістю втрати здоров'я та його не відновлення до початкового стану, безсонням та пригніченим настроєм. Як доказ на підтвердження розміру завданої позивачеві ушкодженням здоровя моральної шкоди, позивачем надано Довідку КЗ «Павлоградської міської лікарні №4» ДОР»№116 від 06.01.2017 року, якою підтверджено наявність тілесних ушкоджень у вигляді забою тулуба в області ребер з обох боків, внаслідок ДТП, що мало місце 29.12.2016 року. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК). Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи у сукупності пояснення позивача та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань через фізичний біль та душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я й отриманими ним травмами, а також пошкодженням його речей. Виходячи з обсягу спричинених незручностей, розміру та характеру фізичних ушкоджень позивача та його душевних страждань, внаслідок травм, отриманих позивачем під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце через винні дії водія ПАТ «Дніпропетровськгаз» [PERSON] , суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. При цьому, вирішуючи, питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, та виходить з тривалості періоду, у який потерпілий відчував та переносив негативні наслідки від пошкодження його майна, обсяг та вартість цього майна, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження автомобіля та приходить до висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 3200 гривень. Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 10000,00 грн., є на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Враховуючи з'ясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Сторонами не надано, а судом не здобуто доказів того, що що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу автомобіля ГАЗ УАЗ-374102 н/з [NUMBER] була застрахована. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. В силу ст. 6 зазначеного вище закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 26-1 даного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Одночасно, суд враховує, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 та є обов'язковою відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial