Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Комунальне підприємство «Медійний, Євроінтеграційний, Методологічний центр» в особі директора [PERSON] Світлана Павлівни звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. [INFO] під час прямого ефіру телеканалу « [INFO] » [PERSON] наголосив, що (судом наводиться мовою оригіналу) «знаєте я вот сейчас рижу в студии и уже так вот готов к выезду отсюда буду выезжать в районный центр это в город Марьинку там находится вот такая типография она нашумевшая за все наверно годы года украинского существования там находится такой редактор Стрыбиж вот она занимается фальсификацией на протяжении нескольких десятилетий и сегодня не заключивши договор с казначейством не подписавши этот договор не то есть еще договор находится на прозоро уже напечатаны бюллетни они уже сложены непонятно кто их принимал как они были сложены и кто ликвидировал клише кто пересчитывал эти бюллетни ну это очень страшно для нашей демократичной страны здесь под носом на линии соприкосновения вот делаются такие ужасные вещи я сейчас же поеду туда буду разбираться с этим и конечно же мы не дадим этой типографии с её руководителем сделать такие масштабные фальсификации ». Частина виступу в прямому ефірі телеканалу «[INFO]» [INFO] та публікація в соціальній мережі «Facebook» не відповідає дійсності та підриває авторитет та ділову репутацію позивача як директора та головного редактора КП «МЄМЦ» Даний сюжет прямого ефіру з телеканалу «[INFO]» від [INFO] [PERSON] розмістив на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook». Позивач стверджує, що КП «МЄМЦ» здійснює свою господарську діяльність на законних підставах, жодного разу не займалося фальсифікацією, виготовляло продукцію під час виборів тільки на підставі договорів, які жодним чином не були оскаржені, не були розірвані та припиненими. Що стосується друку виборчих бюлетенів під час виборного процесу місцевих виборів, призначених на 25 жовтня 2020 року позивач повідомляє, що КП «МЄМЦ» не укладало договорів на виготовлення поліграфічної продукції - бюлетенів для голосування на місцевих виборах, призначених на 25 жовтня 2020 року та не виготовляло виборчих бюлетенів для місцевих виборів, призначених на 25 жовтня 2020 року. Виступ в прямому ефірі телеканалу « [INFO] » [PERSON] не підтверджений жодними доказами та факти, про які він наголосив під час виступу, неперевірені. Даний виступ в прямому ефірі могли побачити тисячі телеглядачів, у яких склалося негативне враження про типографію в місті Мар`їнка та її редактора [PERSON], чим сам зганьбив гідність, честь та ділову репутацію КП «МЄМЦ» та директора-головного редактора [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі та зазначив, що висловлювання відповідача стосовно можливих порушень під час виготовлення бюлетенів не могли стосуватися Комунального підприємства «Медійний. Євроінтеграційний, Методологічний центр», оскільки Інформація про проведення процедури закупівель послуг по виготовленню виборчих бюлетенів комунальним підприємством "Медійний, Євроінтеграційний, Методологічний центр"у системі публічних закупівель відсутня Зі змісту оскаржуваної інформації не вбачається, що вислови відповідача [PERSON] , стосувалися саме позивача - Комунальне підприємство "Медійний, Євроінтеграційний, Методологічний центр", в особі директора-головного редактора [PERSON]. Позивачем не доведено та надано суду доказів того, що [PERSON] , [INFO] в ефірі телеканалу «[INFO]», висловлювалась саме про головного редактора Комунального підприємства "Медійний, Євроінтеграційний, Методологічний центр» [PERSON] , як і не надано належних і достовірних доказів, а саме оригінальної відеофонограми телеканалу «[INFO]», який здійснював поширення такої інформації в своєму телевізійному ефірі. Позивач скористувався своїм правом на подання до суду заяв по суті справи та представником позивача було надано суду відповідь на відзив у якому представник позивача виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, які зводяться до наступного. Позивач зазначає, що для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. [PERSON] орендує приміщення в КП «МЄМЦ» та не має власної типографії, та не є редактором типографії та ніколи їм не була. [PERSON] очолював Мар`їнську району державну адміністрацію, та йому достовірно було відомо що в м. Мар`їнка знаходиться тільки одна типографія, та за його особистим підписом була призначена [PERSON] головним редактором та інших редакторів в м. Мар`їнці не має. Будь-які вислови щодо типографії в м. Мар`їнка відносяться до КП «МЄМЦ», так як іншої типографії в м. Мар`їнці не існує та не існувало, та твердження [PERSON] що його вислів не стосується даної типографії, а лише ФОП [PERSON] є хибним. Крім цього діяльність [PERSON] розпочата з 10.01.2019 року, а [PERSON] під час прямого ефіру телеканалу « [INFO] » стверджував, що в м. Мар`їнці знаходиться типографія, (мовою оригіналу, що викладено у відповіді на відзив) «нашумевшая» за всі роки українського існування та там знаходиться редактор [PERSON], вона займається фальсифікацією на протязі декількох десятиліть, це лише свідчить про те, що [PERSON] достовірно знав, що там працює [PERSON] редактором, так як знає її особисто, та стверджуючи, що мав на увазі іншу особу, не відповідає дійсності та лише намагається ввести суд в оману. Як і тоді коли повідомив, що 21.12.2020 року буде знаходитися на пленарному засіданні в Верховній раді, хоча останній раз був зареєстрований 18.12.2020 року. Крім цього [PERSON] відповідно до виборчого кодексу України не входить до контрольної комісії, та не наділений повноваженнями контролювати виготовлення бюлетенів, та не будучи присутнім під час їх друкування стверджувати, що вони були надруковані з порушенням не відповідає дійсності. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року по справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та визначено перелік свідків, необхідних для виклику у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є директором комунального підприємства «Медійний, Євроінтеграційний, Методичний центр». З копії розпорядження голови районної державної адміністрації керівника районної військово-цивільної адміністрації від 27.02.2017 року № 34-к [PERSON] вбачається, що [PERSON] призначено директором-головним редактором комунального підприємства «Районний, недійний, інформаційно-комп`ютерний центр» з 27 лютого 2017 року. Як вбачається з відеозаписів (а.с. 55) представники відповідача перебували у приміщенні типографії в м. Мар`їнка та намагались з`ясувати питання щодо дотримання порядку друкування виборчих бюлетенів. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він був кандидатом на пост мера. Він на теперішній час та на час подій був помічником народного депутата [PERSON] . Свідок пояснив, що коли вони не отримали протокол зі списком роздрукованих бюлетенів вони повідомили, що їдуть в Мар`їнську типографію для того, щоб отримати на місці протокол. Вони приїхали в Мар`їнку та попрохали подивитись протокол, однак відповідальна особа даною інформацією не володіла. Про цю ситуацію свідок доповідав [PERSON] , а саме вказав, що типографія не володіє жодною інформацією стосовно бюлетенів. Питання у типографії задавали [PERSON] , а в її захист вийшла [PERSON] , яка відповідала на запитання, однак не має жодного відношення до вказаних бюлетенів. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона разом з відповідачем були одно партійцями. Свідок була присутня під час відвідування типографії, приблизно на початку жовтня. Вони приїхали до редакції, включили відеозаписи, зайшли до приміщення редакції, кабінет, де повинні були виготовлятись бюлетені, був відкритий, в кабінеті знаходився якийсь чоловік. У приміщенні типографії свідок знаходилась приблизно хвилин 15-20, після цього просто перебу3вала на території м. Мар`їнка. Договір уклала саме [PERSON] . Безпосередньо всім процесом керує саме [PERSON] . Свідку не відомо на якому обладнанні виготовлялись бюлетені. [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Окрім того, відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст.30 ЗУ «Проінформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.34Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У ст.32Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з ч. 1 ст.302ЦК України фізична особамає право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Також у п. 15 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від27лютого 2009року №1 судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, у п. 18 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни "Просудову практикуу справахпро захистгідності тачесті фізичноїособи,а такожділової репутаціїфізичної таюридичної особи"від 27.02.2009№ 1 роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією. На виконання первинного обов`язку позивача довести факт поширення інорфмації [PERSON] до матеріалів справи долучено відеозапис на якому, як стверджує позивач, зафіксований виступ відповідача в ефері телеканалу «[INFO]». Положення частини 1 статті 100 ЦПК України мыстять законодавче тлумачення електронних доказів, чим є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, наданий до суду диск з відеозаписом в розумінні вимог ст. 100 КАС відповідає критеріям електронного доказу та містить в собі інформацію, збережено в цифровій формі. Приписами ч. 2 ст. 100 ЦПК України висунуто вимоги за яких поданий до суду електронний носій набуває статусу доказу по справі. Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Крім того в силу положень ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Невиконання наведених вимог процесуального закону позбавляє суд можливості оцінити такі докази на предмет їх належності та достовірності, та взагалі брати їх до уваги під час вирішення справи по суті. Тобто, копії електронних доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, або особи, яка подає електронний доказ проте у справі, що переглядається, наведені докази представником позивача до суду не надані. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу». Також судом враховуються висновки, сформульовані в постанові від 14.02.2019 р. В якій Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №9901/43/19 (П/9901/43/19), зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі. Крім того долучний до матеріалів відеозапис виступу відповідача не відповідає також критеріям належності доказу, оскільки з вказаного відеозапису неможливо однозначно встановити про яку саме типографію чи особу йде мова у виступі народного депутата. Так само не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів задвання шкоди ділові йрепутації позивача та не доведено належними та допустимими доказами яким чином виступ народного депутата вплинув на діяльність позивача та чи дійсно погіршив становища позивача. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив перед судом питання про їх витребування. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed