Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся 06.03.2014 року до суду з вищеназваним позовом, який ним уточнено 28.03.2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між Акціонерним комерційним банком ««ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство кКомерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №4949-016/08Р від 15.09.2008 р., на підставі якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 33157 доларів США, який зобов'язався повернути у строк до 15 вересня 2015 року. Оскільки відповідач не виконував свої зобов'язання належним чином, станом на 06 березня 2014 року заборгованість за кредитним договором складає 617364,48 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідача [PERSON] та поручителів [PERSON] і [PERSON], а також судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] звернувся 19.06.2014 року до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати договір про відкриття кредитної лінії №4949-016/08Р від 15.09.2008 р. недійсним, посилаючись на те, що в договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству; не надано в повному обсязі інформацію про умови кредитування відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не попереджено про можливі ризики при укладенні договору в іноземній валюті; посилався на підстави недійсності договору, передбачені ст.215 ЦК України. Представник позивача Семенов А.В. у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. В запереченнях проти зустрічного позову, відповідачем зазначено, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки, на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, банк мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті; відповідач [PERSON]. ознайомлений з кредитним договором, в якому зазначено всі істотні умови кредитування, отримав у повному обсязі інформацію щодо умов кредитування від працівника відділення банку, мав вибір на укладання договору в національній валюті, тому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом, позивач - за зустрічним позовом - [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ст.197 ЦПК України та приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд прийшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК»/а.с.48/, та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №4949-016/08Р від 15.09.2008 р., на підставі якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 33157 доларів США з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується /п.1.1 Договору/, терміном до 15 вересня 2015 року зі сплатою 13,99 відстоків річних /п.1.2. Договору/, 11.11.2008 року розмір відсотків збільшено до 14,99% (а.с.9,13-17, 18). З метою забезпечення виконання [PERSON] в повному обсязі своїх зобов'язань між сторонами 15.08.2008 року укладено договір застави транспортного засобу №4949-016/08Р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 11.01.2008 року за реєстровим №189 (а.с.19,20). Крім того, 15.08.2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №4949-016/08Р (а.с.25,26). Відповідно до п.п. 4.4., 4.5 Договору, відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячний платіж та відсотки за користування кредитом щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом «календарного місяця» у термін до «10» числа наступного місяця (а.с.13 зворот). До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим станом на 06 березня 2014 року виникла заборгованість, яка в гривневому еквіваленті (а.с.175), становить 617364,48 грн та складається: з заборгованості за сумою кредиту - 298339,57 грн, заборгованості за непогашеними в строк відсотками - 204419,20 грн, суми пені за несвоєчасне погашення кредиту 66416,32 грн, суми пені за несвоєчасне погашення відсотків кредиту 49189,39 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, виписками банку (а.с.87-168,174,175,185,186 ). Відповідно п.п.7.1.4., 9.1.2. Договору у разі невиконання позичальником передбачених договором обов'язків щодо погашення заборгованості за кредитом, банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок закладеного автомобіля або звернути стягнення на грошові кошти і майно, що належить позичальникові (а.с.14,15 зворот). Позивачем надіслано відповідачам вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором 29.01.2014 року, 31.01.2014 року (а.с.24.27), але на час розгляду справи заборгованість за кредитом має місце. Відповідно до ст. 554 ЦК України правовим наслідком порушення зобов'язання, забезпеченого порукою є відповідальність боржника і поручителя перед кредитором як солідарних боржників , якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 1.1., 2.1. Договорів поруки № 4949-016/08Р передбачено, що поручителі, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON], щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за Кредитним договором у строк до «15» вересня 2015 року у розмірі 33157,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яка прямо передбачена умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості; зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону, тому суд вважає вимоги позивача за первісним позовом обґрунтованими та доведеними і задовольняє їх в повному обсязі. Щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що при укладенні договору порушенням істотної умови договору є предмет договору, тобто видача споживчого кредиту в іноземній валюті, що є однією з підстав для визнання договору недійсним. Відповідно до норм ст. 193 ЦК України , законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктами 10,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями), судам роз'яснено, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" (далі - Закон N 3795-VI) , за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, підставою для надання споживчого кредиту відповідачу [PERSON] в іноземній валюті є банківська ліцензія та генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, наявні в матеріалах справи (а.с.42-46). Враховуючи, що споживчий кредит в іноземній валюті укладено до набрання чинності Законом України N 3795-VI - 15.09.2008 року, надання споживчого кредиту відповідачу [PERSON] в іноземній валюті не є підставою для визнання договору недійсним. Посилання позивача на зростання/коливання курсу іноземної валюти, суд не бере до уваги, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі - Закон №1023-ХІІ ), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмові формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. В п.11.11. Договору зазначено, що шляхом укладення та підписання позичальником договору, позичальник підтверджує факт ознайомлення з ст. 11 Закону №1023-ХІІ та відповідачем [PERSON] власноруч підтверджено факт ознайомлення з ч.2 ст.11 Закону №1023-ХІІ ( а.с. 17 ), тому слід вважати, що позивачем роз'яснено відповідачу переваги та недоліки пропонованих схем кредитування ( п. «і» ч.2 ст.11 Закону) та попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань несе споживач. Відповідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст.215 ЦК України), тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей ( ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України). Підстав для визнання договору недійсним відповідно до ст.215 ЦК України судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд вважає зустрічний позов не доведеним та відмовляє [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 3654,00 грн ( а.с.11), по 1218,00 грн. з кожного.

Outcome: approved