Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

03.02.2021 представник позивачів адвокат Ільків М.М. звернувся до Краматорського міського суду Донецької області в інтересах [PERSON] та законного представника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , з позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивовано тим, що 13.01.2020 приблизно о 00:10 на 84 км + 900 м автодороги Т-0514 «Добропілля - Лиман» (у напрямку від с. Райгородок до м. Лиман) автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , котрим керував [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який йшов в попутному напрямку руху транспортних засобів. Внаслідок ДТП [PERSON] помер на місці від отриманих ушкоджень. За вказаним фактом службовими особами територіального органу Національної поліції 13.01.2020 було внесено відомості до ЄРДР за № 12020050000000038, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 30.03.2020 слідчим винесено постанову про закриття згаданого кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (поліс №104922184). [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , а [PERSON] - неповнолітнього донькою загиблого. 25.02.2020 на адресу Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» представником позивачів було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] на суму 18892,00 грн. (моральна шкода) та на користь [PERSON] - 188920,00 грн. (моральна шкода, витрати на утримання). 18.12.2020 Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 9446,00 грн. на користь [PERSON] .. З приводу виплати інших заявлених сум позивачам відмовлено з посиланням на ті обставини, що в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Таку відмову позивачі вважають безпідставною, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід [PERSON] , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі ст. 1166,1187 ЦК України настає незалежно від наявності вини в діях пішохода. На підставі наведеного представник позивачів просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на користь [PERSON] : страхове відшкодування у розмірі 9446,00 грн., 131,88 грн. - три відсотки річних та інфляційні витрати; 10000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу; на користь [PERSON] : страхове відшкодування в розмірі 188920 грн., 1785,35 грн. - три відсотки річних та інфляційні витрати; 10000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (а.с.1-4). Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 05.02.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , до Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення страхового відшкодування, передано для розгляду за територіальною юрисдикцією до Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с.87). Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 05.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження (а.с.92-93). 22.03.2021 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивачів просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на користь [PERSON] : страхове відшкодування у розмірі 9446,00 грн., 550,22 грн. - три відсотки річних та інфляційні витрати; 10000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу; на користь [PERSON] : страхове відшкодування в розмірі 188920,00 грн., 11004,33 грн. - три відсотки річних та інфляційні витрати; 10000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (а.с.104-105). Ухвалою суду від 05.04.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.118-119). 22.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник ТВД «СК «Ю.ЕС.АЙ.» Головащенко К.Г. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №104922184, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] .Правовідносини, що виникають під час дії цього полісу регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки згідно з постановою слідчого в діях водія [PERSON] будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП, не вбачається, ТВД «СК «Ю.ЕС.АЙ.» прийняло рішення щодо виплати на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 9446,00 грн., виплата здійснена 18.12.2020. У виплаті на користь [PERSON] було страховою компанією відмовлено, оскільки її інтереси представляла особа, яка не мала на це законних повноважень, зокрема, адвокати представляли за дорученням матір дитини [PERSON] , яка особисто жодних майнових вимог до компанії не має. Також представник відповідача вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, заявлені витрати на правничу допомогу не обґрунтовані належним чином. 28.04.2021 представником позивачів надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи і врахування дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Адвокат зауважив, що у постанові про закриття кримінального провадження відсутня інформація щодо наявності умислу потерпілого [PERSON] .. З приводу відмови страховою компанією у виплаті на користь [PERSON] адвокат зазначає, що оскільки вона є неповнолітньою особою,то володіє неповною цивільною процесуальною дієздатністю, а її інтереси представляє мати - [PERSON] , яка і надала відповідне доручення адвокатам. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивачі [PERSON] та [PERSON] , законний представник неповнолітньої [PERSON] , до суду не прибули, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи від них не надходило. Представник позивачів адвокат Ільків М.М., що діє на підставі ордерів та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 82-84), взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, виклав зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі доручення, для участі в судовому засіданні не прибула, заяви (клопотання) щодо необхідності відкладення розгляду справи нею до суд не були подані. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 5 ЦПК України визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.01.2020 приблизно о 00:10 на 84 км + 900 м автодороги Т-0514 «Добропілля - Лиман» (у напрямку від с. Райгородок до м. Лиман) автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , котрим керував [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який йшов в попутному напрямку руху транспортних засобів. Внаслідок ДТП [PERSON] помер на місці від отриманих ушкоджень. За вказаним фактом службовими особами територіального органу Національної поліції 13.01.2020 було внесено відомості до ЄРДР за № 12020050000000038, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] у віці 35 років (а.с.12). 30.03.2020 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Донецькій області Андрєєвим Е.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12020050000000038 у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.46-49). В постанові, зокрема, зазначено, що згідно з висновком судово-медичної експертизи при проведенні дослідження трупа [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження, котрі утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини кузову автомобіля, при подальшому падінні постраждалого після зіткнення з автомобілем при ДТП, стосовно живих осіб є ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] знайдено етиловий спирт у кількості 1,95 г/л (а. с. 48). Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи з технічної точки зору в умовах розглянутої ДТП, водій автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] при своєчасному застосуванні гальмування не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] ; в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху; не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП (а. с. 48). [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14,15-18). [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою донькою загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.29). Матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвами про одруження, розірвання шлюбу, свідоцтвом про шлюб (а. с. 21, 22, 23,29). Згідно з повідомленням про надання державної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам від 29.01.2020 року, [PERSON] є одержувачем державної допомоги на дитину у зв`язку зі втратою годувальника (а.с.39). Між Товариством з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 104922184, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , зі строком дії договору з 03.10.2019 по 02.10.2020. Згідно з цим даного договором страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000,00 грн. 15.02.2020 [PERSON] та [PERSON] уповноважили ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС», в особі адвокатів Шелепінського О.М., Ільківа М.М. , здійснювати представництво їхніх інтересів у зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі страхових компаніях, що підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями (а.с.19-20, 26-27). 25.02.2020 представник позивачів [PERSON] та [PERSON] директор ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» Шелепінський О.М. звернувся до Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» з заявою про виплату страхового відшкодування для матері потерпілого [PERSON] в сумі 18892,00 грн. (моральна шкода), для доньки потерпілого [PERSON] в сумі 188920,00 грн. (моральна шкода,витрати на утримання) (а.с.8-9). Листом від 05.03.2020 відповідач повідомив заявників, що прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування відстрочується, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с.31-32). 14.07.2020 на адресу Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» представником позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування (а.с.33-38). 29.07.2020 Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» надало відповідь на досудову вимогу, в якій знову з посиланням на вимоги п. 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повторно повідомлено про призупинення вирішення питання щодо страхової виплати до остаточного результату розгляду справи судом (а.с.40-41). 15.09.2020 на адресу Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» направлено копію постанови про закриття кримінального провадження № 12020050000000038 (а.с.44). Листом від 11.11.2020 Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» повідомило, що оскільки водія [PERSON] не було притягнуто до кримінальної відповідальності через відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не було доведено порушення ним Правил дорожнього руху, це виключає вину водія у настанні ДТП, Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» не відповідає за заподіяння шкоди внаслідок ДТП, оскільки цей випадок не є страховим (а.с.50-53). 01.12.2020 на адресу Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» представником позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] повторно було направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування (а.с.54-56). Листом від 16.12.2020 Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» повідомило, що [PERSON] не має права представляти інтереси [PERSON] , а отже, відсутні правові підстави для розгляду цього звернення. Щодо вимог [PERSON] страхова компанія прийняла рішення про відшкодування матері потерпілого лише частини коштів у розмірі 9446,00 грн. (а.с.57-60). 18.12.2020 Товариство з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 9446,00 грн. на користь [PERSON] , що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 18.12.2020 року №26657. Нормам ч.1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, котра здійснює діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими така відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 1200 ЦК України: 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Спеціальною нормою права, що регулює відносини по відшкодуванню шкоди застрахованої особи, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі стю 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 27 Закону № 1961-IV: 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.01.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що є джерелом підвищеної небезпеки, та яким правомірно володів водій [PERSON] , внаслідок ДТП настала смерть пішохода [PERSON] . Після смерті останнього відшкодування шкоди мають отримати його мати [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] .. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Як було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія вказаного автомобіля на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», отже, відповідач є страховиком у розглядуваному випадку. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) зазначено: у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV). За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Враховуючи настання страхового випадку, внаслідок спричинення шкоди, позивачі [PERSON] та [PERSON] - законний представник неповнолітньої [PERSON] правомірно та своєчасно звернулися, через своїх довірених осіб, до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» з заявою про виплату страхового відшкодування: для матері потерпілого - моральної шкоди в розмірі 18892,00 грн., для доньки - моральної шкоди в розмірі 18892,00 грн., страхового відшкодування утриманцю в розмірі 170028,00 грн. (а.с.8-9). Дорожньо - транспортна пригода трапилась 13.01.2020, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати на той час становив 4723,00 грн., позивачами зазначені суми страхового відшкодування визначені в розмірах лімітів страхового відшкодування, передбаченого ст. 27 Закону № 1961-IV. При визначенні підстав і розміру моральної шкоди, суд враховує, зокрема, моральні страждання, які зазнали позивачі, пов`язаних з втратою рідної людини, тяжкість вимушених змін у житті, їхній вік, та вважає визначений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що відповідає дійсним обставинам справи. Враховуючи, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» 18.12.2020 року здійснило часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 9446,00 грн. на користь [PERSON] , суд вважає, що відповідно до вимог п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, позивачка [PERSON] має право на отримання моральної шкоди в розмірі 9446,00 грн. (18892,00 грн. - 9446,00 грн.= 9446,00 грн.), а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що Законом № 1961-IV, яким передбачено ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, не передбачено випадків зменшення цього розміру, зокрема, залежно від ступеня вини потерпілого. А отже відповідач безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди. Також відповідно до вимог п. 27.2, 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, ст. 1200 ЦК України, суд вважає, що на користь [PERSON] , як законного представника неповнолітньої [PERSON] , слід стягнути моральну шкоду в розмірі 18892,00 грн. та страхове відшкодування утриманцю померлого в розмірі 170028,00 грн. (4723,00 грн. х 36 місяців = 170028,00 грн.). При цьому суд зазначає, що відповідно до приписів частини 1 статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їхні законні представники без спеціальних на те повноважень. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а отже є її законним представником. Як законний представник дитини вона має право і самостійно, і шляхом залучення представника (саме так і було вчинено), звернутися до відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування на користь дитини. Відтак, відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність правових підстав для розгляду такого звернення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 343,57 грн. пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, три проценти річних в сумі 83,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 122,08 грн. за період з 19.12.2020 по 05.04.2021, відповідно до наданого розрахунку (а.с.107), який не спростований відповідачем. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 6871,38 грн. пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, три проценти річних в сумі 1676,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2455,96 грн. за період з 19.12.2020 по 05.04.2021, відповідно до наданого розрахунку (а.с.106), який не спростований відповідачем. З приводу стягнення з відповідача понесених позивачами судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд у своїй Постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку: «якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення». На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачами надано: договір про надання професійної правової допомоги від 01.12.2020 року, укладений між адвокатом Ільківим М.М. та [PERSON] ; договір про надання професійної правової допомоги від 01.12.2020 року, укладений між адвокатом Ільківим М.М. та [PERSON] , 2 детальних описи наданих послуг на підставі зазначених договорів, де загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовникам становить 10 годин, відповідно вартість наданих послуг, становить 10 000 гривень; квитанція до прибуткового касового ордеру №127 від 12.04.2021, згідно з якою прийнято від [PERSON] 10000 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №128 від 12.04.2021 згідно з якою прийнято від [PERSON] 10000 грн.. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а сааме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, наведеним сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Втім, обґрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем до суду не надано. Заперечення відповідача зводяться до незгоди із заявленою сумою витрат. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу в сумі по 10 000 грн. (для кожного позивача) Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів було звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Загальна сума позовних становить 209920,55 грн. Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, а саме 2099,21 грн.

Outcome: approved