Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення недонарахованої заробітної плати та компенсації моральної шкоди . 13 жовтня 2014 року позивач свої позовні вимоги уточнив, відмовився від позовних вимог до директора та просить визнати дії ЛКП «Львівелектротранс» в частині нарахування заробітної плати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалась йому в розмірах , нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. У зв'язку із цим просить стягнути із відповідача на його користь недоплаченої частини заробітної плати в сумі 1609,88 грн., а саме: за роботу в серпні 2012 року в розмірі 299,63 грн., за роботу за період 01.04.2013 по 31.03.2014 року в розмірі 1311,25 грн. та стягнути із відповідача компенсацію за нанесену моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що працює у відповідача на посаді водія трамвая. Всупереч наказу №320 від 04.09.2012 р., наказу № 449 від 30.11.2012 р. п.1.1.8 Галузевої Угоди на 2010-2012 роки та п.5.2. Колективної Угоди, ЛКП „Львівелектротранс" на 2011-2013 роки з 01.04.2013 року адміністрацією ЛКП "Львівелектротранс" розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата проводилась з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102 грн. що становить 13 грн. 70 коп. за годину, і суперечить вимогам ст. 97 КЗпП України. Неправомірними діями відповідача, порушенням трудового законодавства йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позові. Просять уточнені позовні вимоги задоволити. Представник відповідачів в судовому засіданні уточнені позовні вимоги заперечила, подала до суду письмові заперечення відповідно до яких, адміністрація підприємства неодноразово зверталась із зверненням до Департаменту житлового господарства та інфраструктури щодо внесення змін до штатного розпису підприємства за 2012 рік, однак Департамент надіслав на їх адресу листа, в якому дав погодження внести відповідні зміни з 01.09.2012 року. 25.08.2011 року на профспілковій конференції було прийнято колективну угоду ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки, відповідно до положень якої, було встановлено оплату за роботу в нічні години - в розмірі 30%, а вечірні - 20%. Дана колективна угода набрала статус нормативного акту для підприємства. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП "Львівелектротранс" на посаді водія трамвая з оплатою праці згідно штатного розпису. На підприємстві для водіїв трамвая встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012р." установлено мінімальну заробітну плату з 1 січня - 1073грн., на підставі якої підлягали перегляду тарифні ставки у ЛКП "Львівелектротранс". Наказом ЛКП "Львівелектротранс" №54 від 20.02.2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про державний бюджет України на 2012рік" та наказано застосувати з 01.07.2012р. мінімальну заробітну плату -1073 грн., тобто через шість місяців. Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010-2012р., пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП "Львівелетротранс" на 2011-2013 роки. Аналогічно, Наказом № 177 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та наказано застосувати з 01.10.2012 року мінімальну заробітну плату 1094 грн. Наказом № 230, на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та наказано застосувати з 01.01.2013 року мінімальну заробітну плату - 1102 грн., Наказом № 276 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.09.2012 року мінімальну заробітну плату - 1073 грн., Наказом № 320 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.04.2013 року мінімальну заробітну плату - 1118 грн., Наказом № 449 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.06.2013 року мінімальну заробітну плату - 1134 грн., Наказом № 06а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.07.2013 року мінімальну заробітну плату - 1147 грн., Наказом № 543а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.06.2014 року мінімальну заробітну плату - 1218 грн. В порушення вимог ст. 14 Закону України "Про оплату праці", яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП "Львівелектротранс" по спливу шести місяців з 01.07.2012р. не провів розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати 1073грн., та проводив оплату праці у липні і серпні 2012р. по тарифних ставках з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102грн. Розмір тарифної ставки за серпень 2012р. був встановлений відповідачем меншим, ніж передбачалося умовами галузевої угоди, що потягло недоплату заробітної плати за серпень 2012р. на 299,63 грн. за вказані місяці (3642,63-3343,0= 299,63 грн.). Розрахунок суми заборгованості по заробітній платі, виходячи із погодинної тарифної ставки позивача протягом липня-серпня 2012р. в розмірі 12.46грн.із врахуванням встановленого коефіцієнту для водіїв трамваїв 1,72 відповідають умовам Галузевою угоди з додатками. Зі змісту галузевої угоди, випливає, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого, здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобов'язання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди і є обов'язковими для виконання. Відповідно до п.1.1.3 галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Згідно п. 1.1.8 галузевої угоди, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців, підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою та регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці. Як вбачається із розрахунку недорахованої заробітної плати за роботу в нічний час, позивачу у період з 01 квітня 2013 р. по 31 березня 2014 р. включно, відповідачем нараховувалось 30% від тарифної ставки, замість належних 35%, як це передбачено генеральною угодою. Згідно розрахунків недоплаченої заробітної плати за серпень 2012року відповідачем заборговано позивачу 299,63 грн.. та за період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року - 1311,25 грн., а саме: за квітень 2013 року - 17,33 грн., травень 2013 року - 54,63 грн., червень 2013 року - 76,15 грн., липень 2013 року - 69,11 грн., серпень 2013 року - 87,95 грн., вересень 2013 року - 41,42 грн., жовтень 2013 року - 66,41 грн., листопад 2013 року - 54,83 грн., грудень 2013 року - 87,68 грн., січень 2014 року - 137,82 грн., лютий 2014 року - 44,31 грн., березень 2014 року - 232,06 грн., квітень 2014 року - 268,09 грн., травень 2014 року - 73,46 грн.(а.с.133-137) З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 5000 грн. Однак, всупереч нормам ст.60 ЦПК України такі вимоги позивача доводяться частково і тільки фактом недонарахування коштів. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові, оскільки позивачем та його представником не доведено страждань , на які вони покликаються, а крім того розмір недоплачених коштів є неспіврозмірним із заявленою моральною шкодою. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 283,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial