Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

В січні 2020 року ТОВ «Хлібороб» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даною позовною заявою, у якій просили суд: - визнати недійсним договір оренди землі укладений між [PERSON] та ТОВ «Центр Агрокультура», розміром 2,3450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером 3220882200:04:009:0021; - скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 29 грудня 2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Агрокультура», розміром 2,3450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером 3220882200:04:009:0021 та зареєстрованого 26 квітня 2017 року з державним реєстратором Комунальне підприємство «Баришівське бюро технічної інвентаризації» Герасименко Олегом Володимировичем, індексний номер: 35041950 від 04 травня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ТОВ «Хлібороб» здійснює свою господарську діяльність з 2002 року. [PERSON] після отримання права на земельну частку(пай), яке посвідчується державним актом на право на земельну частку(пай) серії ЯД №981193, виданого 10.10.2007 року., на підставі розпорядження №244 Бориспільської райдержадміністрації від 23.03.2007 року передав її в оренду ТОВ «Хлібороб». 01.10.2009 року між позивачем та [PERSON] , як володільцем земельної частки (паю) було укладено договір оренди землі терміном на 10 років, тобто до 01.10.2019 року. Вказаний договір було зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Управління Держкомзему у Бориспільському районі за №322088004004406. За весь період оренди ТОВ «Хлібороб» належним чином виконувало договірні умови, зокрема використовувало земельну ділянку за призначенням, покращувало якості землі та сплачувало орендну плату. 01.10.2019 року було поновлено договір оренди землі строком на 10 років, тобто до 01.10.2029 року. Позивач зазначає, що після поновлення договору сторони звернулися до приватного нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Маховка Ю.І. як державного реєстратора для реєстрації укладеного договору, однак державним реєстратором було відмовлено у реєстрації останнього з підстав, що дана земельна ділянка вже перебуває у оренді іншого орендаря - ТОВ «Центр Агрокультура», договір з яким зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2017 року, державний реєстратор - Герасименко О.В., комунальне підприємство «Баришівське бюро технічної інвентаризації». Позивач вважає, що відповідачами порушено його права, оскільки позивач є фактичним орендарем спірної земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] , оренда не припинена, попередньо укладений договір не розірвано і виконується сторонами. Також вважають, що позивач, ТОВ «Хлібороб», як належний орендар, має першочергове право на укладення договору оренди на новий строк. Тому, в силу вимог ст.33 ЗУ «Про оренду землі», ч.1 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, договір оренди земельної ділянки укладений [PERSON] з ТОВ «Центр Агрокультура», як такий, що порушує переважні права позивача на переукладення та поновлення дії договору оренди паю, вважає є недійсним, та підлягає скасуванню його державна реєстрація. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Від представника позивача Кузьменка В.О. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через представника відповідача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, та не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Центр Агрокультура» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд дослідивши заяву та письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №981193, виданим 10.10.2007 року, на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 23 березня 2007 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 2,3450 га з кадастровим номером 3220882200:04:009:0021, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району київської області (а.с.18). 01 жовтня 2009 року між ТОВ «Хлібороб» та відповідачем [PERSON] , як власником права на земельну ділянку згідно державного акту на право на земельну частку(пай) серії ЯД №981193, на підставі розпорядження № 244 Бориспільської районної державної адміністрації, було укладено Договір оренди земельної частки (паю), з кадастровим номером 3220882200:04:009:0021, зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди Управління Держкомзему у Бориспільському районі (а.с.9-10). Згідно п. п.2.1.1 п.2.1 зазначеного договору зазначено, цільове призначення земельної частки (паю) - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна частка (пай) передається в оренду терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(вирощування сільськогосподарських культур). Даний Договір набирає силу з моменту його державної реєстрації. Отже, оскільки договір було укладено строком на 10 років, термін його дії - до 01.10.2019 року. Сторонами правовідносин 01.10.2009 року було підписано акт прийому-передачі земельної частки (паю), за яким [PERSON] , як власник права на земельну частку(пай), передав, а ТОВ «Хлібороб», в особі директора Нетеси М.І. , прийняло земельну частку (пай) розміром 2,3450 умовних кадастрових гектарів (а.с.11). Встановлено, що протягом 2016-2019 років, відповідач [PERSON] отримував орендну плату від ТОВ «Хлібороб», що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими касовими ордерами (а.с.20-23). 27 серпня 2019 року позивачем було направлено на ім`я відповідача [PERSON] повідомлення про необхідність поновити договір оренди землі у відповідності до діючого законодавства. До даного листа було додано проект договору оренди земельної ділянки. 01.10.2019 року було повторно укладено договір оренди землі від 01.10.2019 року. Після підписання договору, відповідач [PERSON] за актом прийому-передачі фактично передав ТОВ «Хлібороб» земельну ділянку розміром 2,3450 га (а.с.13,14-15,16). На виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» представник ТОВ «Хлібороб» звернувся до державного реєстратора для реєстрації укладеного 01.10.2019 року договору оренди землі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 3220882200:04:009:0021перебуває в оренді ТОВ «Центр Агрокультура» строком на 10 років , договір зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2017 року, державний реєстратор - Герасименко О.В., комунальне підприємство «Баришівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.19). Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Нормою ч.1 ст. 777 ЦК України визначено, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. У відповідності до ч.ч.1-6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що порушення переважного права орендаря ТОВ « Хлібороб» підлягає захисту. Так, жодних доказів щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди, укладеного між ТОВ «Хлібороб» та [PERSON] 01 жовтня 2009 року, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Управління Держкомзему у Бориспільському районі за №32208800400446, суду не надано та судом не встановлено. Таким чином, враховуючи факт належного виконання ТОВ «Хлібороб» умов договору оренди від 01.10.2009 року, строку дії договору оренди до 2019 року; переважне право на поновлення договору оренди на новий строк в порядку передбаченому законом та продовження використання останнім спірної земельної ділянки на даний час, незважаючи на існування спірного договору з ТОВ «Центр Агрокультура» та його реальне виконання відповідачем в частині сплати орендної плати, суд дійшов до переконання, що у ТОВ «Хлібороб» існує переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України та ч.3 ст. 152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної в постанові від 6 вересня 2017 року (справа №6-55цс15), з огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України; статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ «Центр Агрокультура», вчинений з порушення вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки земельна ділянка перебувала та перебуває у користуванні ТОВ «Хлібороб» за договором оренди строк дії якого до 2019 року, а тому у силу ст. 215 ЦК України є недійсним. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З урахуванням викладених обставин справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно визнання договору оренди землі від 29.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Центр Агрокультура» недійсним та скасування його державної реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved