Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що між ним і ПСП «Лосятинське» 01 квітня 2010 року було укладено договір оренди землі № 330/1 за умовами якого останнє прийняло від нього в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,445 га, розташовану в адміністративнах межах Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їй на праві приватної власності. В подальшому ПСП «Лосятинське» було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок». Посилаючись на те, що зазначений договір оренди був укладений на п'ять років та відповідно до умов даного договору він повідомляв орендаря про своє небажання продовжувати дію укладеного між ними договору, позивач просить визнати вказаний договір оренди припиненим з 01 квітня 2015 року та зобов'язати орендаря повернути йому належну земельну ділянку. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 року позов [PERSON] до Приватного сільськогосподарського підприємства "Світанок" про визнання припиненим договору та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Укладений між [PERSON] і Приватним сільськогосподарським підприємством «Лосятинське» (правонаступник ПСП "Агрофірма "Світанок") договір оренди землі № 330/1 від 01 квітня 2010 року - визнано припиненим з 01 квітня 2015 року за закінченням строку, на який його було укладено. Зобов'язано Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок» повернути [PERSON] земельну ділянку площею 2,445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їй на підставі державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] від 20 березня 2002 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. За заявою представника відповідача, ухвалою суду від 01 лютого 2016 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2015 року було скасовано, а справу було призначено до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Додатково пояснив, що укладений між сторонами договір оренди є таким, що припинив свою дію 01 квітня 2015 року оскільки закінчився строк, на який його було укладено. Орендодавець повідомив орендаря про небажання продовжувати дію даного договору, однак останній утримує у себе належну позивачу земельну ділянку та протиправно користується нею без згоди власника. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснив, що згідно п.41 договору оренди землі №330/1, який укладений між сторонами договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а отже договір не є припиненим. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 01 квітня 2010 року між [PERSON] і ПСП «Лосятинське» укладено договір оренди землі № 330/1 згідно із яким об'єктом оренди є земельна ділянка площею 2,445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить позивачу на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 20 березня 2002 року (а.с. 11 - 14 ). У той же день між сторонами підписано Акт прийомки-передачі землі в оренду, який підтверджує факт передачі орендодавцем і прийняття орендарем в тимчасове користування земельної ділянки за умовами укладеного між ними договором оренди (а.с. 15). Пункт 8 вищезазначеного договору оренди передбачає, що його укладено на п'ять років. ПСП «Лосятинське» було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок». Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», в редакціях, що були чинними станом на дату укладення між сторонами договору оренди. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства Норми статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначають серед істотних умов договору оренди землі також строк дії договору оренди та встановлюють, що невід'ємною частиною договору оренди землі є і акт приймання-передачі об'єкта оренди. Як встановлено судом, укладений між сторонами договір оренди містить конкретний і чітко визначений строк його дії - п'ять років, а також має додаток - Акт прийомки-передачі землі в оренду. Отже, відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про оренду землі" відбулась передача орендодавцем об'єкта оренди орендарю у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 41 спірного договору оренди земельної ділянки цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленій формі. Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін, при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Про дану обставину також свідчить здійснення державної реєстрації договору оренди землі, оскільки відповідно до 15 Закону України "Про оренду землі", відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]Т та ПСП «Лосятинське» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 01 квітня 2010 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору оренди. За таких обставин, що договір оренди землі припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент їх укладення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором; орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Аналогічні приписи сторони закріпили в укладеному між ними договорі оренди землі, а саме: пунктом 21 договору оренди передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку. Як встановлено під час розгляду справи, укладений між сторонами договір оренди землі припинив свою дію 01 квітня 2015 року, однак земельну ділянку позивачу відповідачем не повернуто, чим порушено умови укладеного між ними договору оренди землі та права позивача як власника земельної ділянки. Між іншим, позивач відповідно до вимог пункту 8 договору оренди заперечив щодо продовження користування відповідачем орендованою земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, про що свідчать надіслані від імені позивача на адресу відповідача заперечення у поновленні договору оренди землі від 17.04.2015 року, а тому такий договір не є поновленим відповідно до його умов (а.с. 16-18). До того ж, суд враховує, що укладений між сторонами договір оренди землі недійсним та/або неукладеним в судовому порядку не визнаний та жодною із сторін не оскаржений і не заперечується. Також, в передбаченому Законом України «Про оренду землі» сторонами не змінювались умови даного договору, у тому числі і щодо строку його дії, а тому він є укладеним саме на визначений сторонами строк. Отже, державна реєстрація договору оренди землі свідчить про виникнення у орендаря речового права на оренду земельної ділянки та може не збігатись із моментом укладення договору оренди, а лише визначає правові засади його чинності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не вважає укладений між ним і позивачем договір оренди землі припиненим та продовжує користуватись земельною ділянкою позивача, утримуючи її у себе, суд приходить до висновку, що порушені законні права та інтереси позивача слід захистити, шляхом визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено, а також зобов'язання відповідача повернути позивачу орендовану земельну ділянку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно із положень цивільного законодавства укладений між сторонами договір оренди землі, припинив свою дію 02 квітня 2015 року, а не 01 квітня 2015 року, як вважає позивач. Згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати; проте не у сплаченому позивачем розмірі, а у визначеній Законом України «Про судовий збір» ставці судового збору встановленої у розмірі за подання позовної заяви немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial