Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом про визнання [PERSON] про позбавлення права користування житловим будинком та зняття з реєстрації за вказаною адресою,а саме будинком розташованим за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні пояснила, що [PERSON]син від її колишнього чоловіка. Він ніколи там не проживав. Був прописаний там на прохання колишнього чоловіка. [PERSON] він проживає у Росії, у нього там нова родина і повертатись на Україну він не планує. Для продажу будинку їй необхідного [PERSON] зняти з реєстрації. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до приписів ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) через засоби масової інформації, зокрема, газету «Народне слово» № 34 від 20.08.2015 року. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про право власності Позивач є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.04.2015 р., [NUMBER] Згідно відомостей домової книги, [PERSON] з 12.12.2012 р. зареєстрований у спірному будинку за адресою: [ADDRESS]. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу Компаніївського РС УДМС України в Кіровоградській області від 17.07.2015 р. Згідно довідки виданої Компаніївською селищною радою, до складу сім'ї [PERSON] входять: син - [PERSON], 1994 р.н. та [PERSON], 2008 р.н.. В ході судового розгляду справи, за клопотанням позивача, були допитані в якості свідків наступні громадяни: [PERSON] - колишній чоловік позивача, який підтвердив пояснення останнього щодо того, до його син від іншого шлюбу ніколи в зазначеному будинку не проживав, а був зареєстрований його прохання. [PERSON] проживає в Росії, з ним постійного контакту немає. Приїздити на Україну він не планує; [PERSON] - сусідка, проживає по [ADDRESS]. Зазначила, що ніколи не бачила, щоб там проживав [PERSON]; [PERSON] - сусідка, проживає по [ADDRESS]. Зазначила, що ніколи не бачила, щоб там проживав [PERSON]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, [PERSON], будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, порушуює права та законні інтереси позивача [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved