Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

позивач [PERSON] 17 жовтня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до Дружківської міської ради про визнання права власності на індивідуальний гараж. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 04 серпня 2006 року вона придбала земельну ділянку площею 0,0024 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На даної земельної дільниці позивач побудувала гараж, загальною площею 19 кв.м. Гараж вона не може зареєструвати в КП "Бюро технічної інвентарізаціі" тому, що він самочинно збудований без належного на те дозволу. Позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж, розміром 6,40х3,80 м. загальною площею 19 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] не з'явилася у судове засідання, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. З позовними вимогами погодився. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Судом встановлено, що 04 серпня 2006 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0024 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором куплі-продажу (а.с. 9 ,) Тобто, позивачка є власником земельної ділянки. На даної земельної ділянці позивач побудувала гараж, розміром 6,40х3,80 м., загальною площею 19 кв.м. Згідно позовних вимог, позивач ставить питання про визнання за нею права на самочинно збудований гараж, розміром 6,40х3,80 м. загальною площею 19 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК). Власником земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26?32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Як вибачається із матеріалів справи, позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що вона зверталась до відповідних органів з питанням визнання за нею права власності на збудований гараж та ї право було порушено. Відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. За загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому треба враховувати такі обставини, як : чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. В даному випадку, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження таких обставин, крім того, що вона є власником земельної ділянки. Відповідно п. 21 Постанови право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29?31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону України "Про архітектурну діяльність", стаття 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Позивач у позовній заяві пояснила, що такого дозволу на будівництво гаража не отримувала. Таким чином, у суду не має підстав для визнання права власності на гараж самочинно побудований [PERSON] за адресою [ADDRESS]. На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 376 ЦК України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва", Закону України "Про архітектурну діяльність" суд

Outcome: dismissed