Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

згідно вимог позовної заяви, які були збільшені, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду в сумі 77 798 грн., що складається з 36 506 грн. як витрати на поховання та 41 292 грн. як утриманцю, що досягла пенсійного віку, моральну шкоду в розмірі 513 764 грн., витрати за надання правової допомоги адвокатом. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідача визнано винним та засудженого за ч.3 ст.286 КК України. Внаслідок його злочинних дій їй як матері загиблого [PERSON] спричинена матеріальна та моральна шкода, яку він повинен відшкодувати солідарно зі страховою компанією. У судовому засіданні позивач позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. Її представник адвокат [PERSON] вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідати за майнову шкоду має страхова компанія, а розмір заподіяної моральної шкоди позивачем документально не підтверджується. Його позицію підтримує його представник адвокат [PERSON]. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» просить у задоволенні позову до вказаного відповідача відмовити, оскільки і до сьогодні позивач не зверталася до них з відповідною заявою, хоча має три роки з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому її звернення до суду є передчасним. По суті позову стверджує, що позивачем не додано жодних доказів про вартість речей, пошкоджених при ДТП, поминальні обіди та інші ритуальні послуги не відносяться до витрат на поховання, вартість пам»ятника, яка підлягає відшкодуванню, не може перевищувати 2 500 грн. 00 коп., при відшкодуванні моральної шкоди страховик відшкодовує її у розмірі не більше ніж 12 мінімальних заробітних плат. Також некоректним є вимога про солідарну відповідальність відповідачів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали справи, розглянувши справу у межах заявленого позову, прийшов до таких висновків. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2013 року сталася ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] , у результаті якої загинув син позивача [PERSON]. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу серії АЕ номер 2391968 між відповідачами укладено вказаний договір від 11 лютого 2013 року строком на 12 місяців. Згідно з п.2 страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю особи складає 100 000 грн., майну - 50 000 грн., сума франшизи встановлена в розмірі 1 000 грн. Відповідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2014 року, який залишено без змін в цій частині ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 квітня 2014 року, [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Питання відшкодування збитків, спричинених позивачу кримінальним правопорушенням, не вирішувалося. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки злочину, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобовязання із відшкодування шкоди на майнову сферу правопорушника. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом положень цього Закону та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним у застосуванні до спірних правовідносин у порівнянні з нормами ЦК України, яким регулюється, зокрема, порядок здійснення страхового відшкодування на території України. Відповідно до п.п.27.1, 27.2, 27.4 ст.27 Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Позивач є особою, яка взяла на себе витрати з поховання, що сторонами не заперечується. Разом з тим, вона не є його утриманцем, оскільки не досягла пенсійного віку, встановленого законом. Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено пенсійних вік для жінок у 55 років, при цьому позивач на момент ДТП мала 46 років. Сторонами не заперечується отримання нею пенсії на пільгових умовах, що не свідчить про її непрацездатність. Даний правовий висновок підтверджений Ухвалою Верховного Суду України від 13 квітня 2011 року. Так, відповідно до положень ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до страхового полісу полісу страховик, яким є ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров»ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. П.27.4 Закону передбачено, що страховик відшкодовує особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження нагробного пам»ятника за умови надання оригіналу свідоцтва про смерть на документів, що підтверджують такі витрати у загальному розмірі стосовно одного померлого не більше 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Щодо одягу на поховання на суму 1 010 грн., ритуальних послуг на суму 3 470 грн., культових послуг на 526 грн., то вказані суми як документально підтверджені підлягають стягненню з страхової компанії, оскільки підпадають під визначення ритуальних послуг як послуг, пов»язаних із організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Згідно з положеннями ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Також з страхової компанії необхідно стягнути вартість надмогильного пам»ятника у розмірі 2 500 грн., так як відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року витрати на виготовлення пам»ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам»ятників і огорож у даній місцевості. Згідно з постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 45 від 03 жовтня 2008 року «Про витрати на поховання та пов»язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», яким керується суд по аналогії закону, граничний розмір витрат на виготовлення та встановлення пам»ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше, встановлений для Рівненської області у вказаному розмірі. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі цієї норми шкода, яка не може бути відшкодована страховиком, підлягає відшкодуванню безпосередньо винною в ДТП особою, у зв»язку з чим вимоги про солідарне стягнення з відповідачів є некоректним. Різницю між фактично понесеними документально підтвердженими витратами на виготовлення пам»ятника у 13 600 грн. та вказаною сумою у розмірі 11 100 грн. необхідно стягнути з [PERSON] Сторонами не заперечується і вказаним вироком підтверджується, що на час загибелі на [PERSON] був одяг на загальну суму 1 050 грн., він вів мопед вартістю 1 700 грн. Суд вважає, що вказані суми підлягають стягненню з [PERSON] Належними доказами підтверджені витрати позивача на проведення поминальних обідів у день поховання, на 9 та 40 днів після смерті особи на 8 000 грн., 2 800 грн., 3 600 грн. відповідно. Оскільки понесені на організацію поминального обіду затрати на інші ритуальні послуги не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до вказаного Закону відшкодовує страховик, тому підлягають стягненню в [PERSON] У зв»язку з частковим відшкодуванням відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди позивачу у розмірі 5 тис. грн., що сторонами не заперечується, на вказану суму зменшується сума відшкодування матеріальної шкоди з вказаного відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди, то ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов"язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов"язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом"якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. П.27.3 Закону передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її, зокрема, батькам. Загальний розмір стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз"ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; глибини моральних страждань як нестерпний, душевний біль руйнівної для здоров"я сили; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені; довічні негативні наслідки для них. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимушені зміни потерпілої у нормальних життєвих зв"язках, моральні страждання, пов"язані з тим, що син потерпілих позбавлений життя внаслідок злочину та погоджується з її мотивацією моральної шкоди. Разом з тим, хоча злочин і є тяжким, він вчинений з необережності, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті злочинної недбалості водія даного автомобіля, яка виразилася у грубому порушенні вимог пунктів Правил дорожнього руху України. Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем [PERSON] шкоди, наявність між відповідачами страхових відносин, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість, а моральної - враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставин, майновий стан відповідача. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди разом із засудженням обвинуваченого становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача. У зв»язку із задоволенням позову з відповідачів, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню пропорційно в прибуток держави судові витрати по справі. З огляду на викладене, ст.3 Конституції України, згідно ст.ст.22, 530, 1166, 1167, 1187, 1194, ЦК України, Законів України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Про поховання та похоронну справу», Постанов Пленуму Верховного суду України № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року та від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 45 від 03 жовтня 2008 року «Про витрати на поховання та пов»язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання»,

Outcome: approved