Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості в порядку регресу. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 23 червня 2006 року [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 10-821/06-2006И з ПАТ «УкрСиббанк», за яким відповідачу були надані грошові кошти (кредит) на суму в іноземній валюті у розмірі 90 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 червня 2021 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача за вказаним кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір поруки №10-821/06-2006И від 23 червня 2006 року. Згідно якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі перед кредитором по всіх зобов`язаннях боржника за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 1.4. даного Договору відповідальність Позичальника і Поручителя є солідарною. Після припинення шлюбу 25.04.2014, погашення кредитного зобов`язання виконувала позивач, адже Відповідач не здійснював платежів для погашення кредиту, чим порушував взяті на себе договірні зобов`язання, що в подальшому призводило до збільшення суми заборгованості. При цьому, що джерелом погашення кредиту були особисті доходи позивача. ПАТ «УкрСиббанк» листом від 15.07.2019 № 21-1-01/751 на адресу позивача надіслав лист-вимогу про погашення договору споживчого кредиту № 10-821/06-200614 від 23.06.2006 протягом 31 календарного дня з дати одержання. Проте, жодного реагування зі сторони відповідача не було, вказані вимоги у зазначений строк не виконав. 18.09.2019 позивачем виконано, як поручителем всі зобов`язання по договору споживчого кредиту № 10-821/06-2006И від 23.06.2006. Відповідно до п. 2.4 Договору поруки №10-821/06-2006И до поручителя, що виконав зобов`язання позичальника по кредитному договору, переходять усі права кредитора по цьому зобов`язанню. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором споживчого кредиту № 10-821/06-2006И від 23.06.2006 та договором поруки №10-821/06-2006И від 23.06.2006 в порядку регресу в розмірі 841 305,07грн та витрати на правничу допомогу. 25.02.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Шевчука Віталія Валентиновича відповідно до якого зазначено, що 11.06.2018 Деснянським районним судом була розглянута цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Предметом поділу спільного майна подружжя також був договір споживчого кредиту від 23.06.2006. Судом було встановлено, що кошти отриманні від банку були витрачені в інтересах сім`ї, які були витрачені на купівлю квартири. Тобто, джерелом набуття квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Придбану за кредитні кошти квартиру суд визнав об`єктом спільної сумісної власності і зобов`язав відповідача сплатити на користь позивачки 288 198,04грн витрат на оплату платежів за кредитом відповідно до її частки у праві спільної часткової власності. Таким чином, спір між сторонами за кредитними зобов`язаннями вже був вирішений судом. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Шевчук Віталій Валентинович просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 08.10.2020 до суду надійшли пояснення від представника позивача - адвоката Діхтяренко Ольги Миколаївни відповідно до яких зазначено, що з 25.04.2014 [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором як поручитель. З 01.05.2014 по 20.02.2017 [PERSON] погашено заборгованість перед ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 576392,00грн. Відповідна сума була предметом розгляду справи про поділ майна подружжя. Так, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2018 та постановою Київського апеляційного суд від 19.02.2019 у справі №754/2756/14 про поділ спільного майна подружжя встановлено, що позивач після припинення шлюбу починаючи з 25.04.2014 сплатила за Кредитним договором 10-821/06-2006И кошти в загальному розмірі 576 392,07грн. В той час, у [PERSON] виникло зобов`язання перед [PERSON] щодо відшкодування їй на оплату платежів за кредитом відповідно до її частки у праві спільної часткової власності в розмірі 288 198, 04грн. Отже, доводи відповідача, що сума стягнення у справі 754/18221/19 була предметом розгляду справи не відповідає дійсності. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 08.10.2020 було вирішено залучити в якості третьої особи Акціонерного товариства «Укрсиббанк». 21.01.2021 до суду надійшли заперечення від представника відповідача - адвоката Шевчука В.В. відповідно до яких зазначив, що 25.04.2014 після припинення шлюбу між позивачкою і відповідачем, кредит погашала з особистих доходів, оскільки відповідач не виконував своїх зобов`язань за договором. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2018, яке набрало законної сили за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] визнано в рівних долях, тобто по 1/2 частини кожному. Також, судовим рішенням зобов`язано стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених нею коштів, станом на 20.02.2017, за кредитним договором від 23.06.2006 № 10-821/06-2006И, в розмірі 288198,04грн. Згідно постанови державного виконавця від 12.10.2020 № 60433586, про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] по виплаті 288198,04грн відсутнє. Таким чином, [PERSON] має беззастережне, законне право на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Дійсно, позивачка, як поручитель за кредитним договором самостійно виконала лише його частину. До позивачки, яка була поручителем і виконала частину зобов`язання за кредитним договором, перейшла частина права кредитора у цьому зобов`язанні, відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України. Згідно розділу 5 договору споживчого кредиту від 23.06.2006 № 10-821/06-2006И кредитор (банк) мав право вимагати дострокового повернення кредиту або звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] . Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 4-кімнатна квартира [ADDRESS] , позивачці вже не належить. 30.10.2020 позивачка подарувала квартиру [ADDRESS] своїй сестрі [PERSON] . Отже, відомості з реєстру свідчать про те, що позивачка до 30.10.2020 отримала у приватну власність всю квартиру [ADDRESS] , навіть із частковою, яка належить відповідачу. Позивачка, отримавши у власність квартиру, разом із часткою позивача та розпорядившись нею на власний розсуд, цим позовом намагається отримати ще і вартість подарованої рідній сестрі квартири, тобто здійснити подвійне стягнення. До суду надійшли пояснення від представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» Горобець О.В. відповідно до яких зазначено, що у період з 01 березня 2017 року по 18 вересня 2019 року погашення кредитної заборгованості здійснювала поручитель [PERSON] . Протягом зазначеного періоду часу в касу банку [PERSON] з метою погашення кредитної заборгованості було сплачено 32330,48 доларів США. Довідка АТ «Укрсиббанк», яка є доказом у справі № 754/2756/14-ц, що розглядалась Деснянським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, підтверджує факт відсутності саме простроченої заборгованості за кредитним договором №10-821/06- 2006И від 23 червня 2006 року, станом на 25.03.2016, що не відміняє обов`язок позичальника сплачувати поточні платежі згідно з графіком погашення кредиту, встановленим договором, до його повного погашення. 15.02.2021 до суду надійшли пояснення на заперечення від представника позивача - адвоката Демчук Віліни Олександрівни відповідно до яких зазначено, що предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення коштів в розмірі 841305,07грн, сплачених [PERSON] як поручителем за договором споживчого кредиту № 10-821/06-2006И від 23.06.2006 та договором поруки №10-821/06-2006И від 23.06.2006 в порядку регресу з [PERSON] . Вказана сума заборгованості виникла в період з березня 2017 року по вересень 2019 року. Зважаючи на ту обставину, що позивач після припинення шлюбних відносин, самостійно як Поручитель виконала всі зобов`язання по кредитному договору № 10-21/06-2006И від 23.06.2006, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем, тому остання відповідно до п.2.4 Договору поруки №10-821/06-2006И до поручителя, що виконав зобов`язання позичальника по кредитному договору, переходять усі права кредитора по цьому зобов`язанню. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2016, справі №754/2756/14-ц та постанови Київського апеляційного суду від 19.02.2019, було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та в порядку поділу чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] , для купівлі якої був оформлений кредитний договір 10-821/06-2006И від 23.06.2006, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк», була поділена між сторонами по 1/2 частки кожному. Також з відповідача було стягнуто суми в розмірі 288 198,04грн - відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів та 102 829,86грн - компенсація за 1/2 частини автомобіля. Протягом чотирьох років під час розгляду справи про поділ майна подружжя позивач зверталася до ПАТ «УкрСиббанк» та відповідача з проханням змінити сторону кредитоотримувача по Договору споживчого кредиту, проте відповідач не надав згоди. В рамках здійснення виконавчих дій відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» Деснянським районним відділом ДВС ГТУЮ у м. Києвї було передано 1/2 частину квартири [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] , на реалізацію на конкурсних торгах. В подальшому так як майно не було реалізоване на конкурсних торгах, відповідно до постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.10.2020, 1/2 частину квартири [ADDRESS] , було передано [PERSON] в рахунок погашення боргу. Таким чином, постановою державного виконавця Деснянського районного відділу ГТУЮ у м. Києва від 12.10.2020, було закінчено виконавче провадження по примусовому стягненню всіх боргів з відповідача, які існували на підставі виданих виконавчих листів по рішеннях судів. Виходячи з викладеного, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення в порядку регресу коштів в розмірі 841305,07грн з [PERSON] без жодних ознак шахрайства та подвійного стягнення. Адже всі дії позивача в даному випадку узгоджуються з умовами договорів споживчого кредиту та поруки, а також нормами чинного законодавства. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Демчук В.О. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 01.10.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти заочного розгляду не заперечували, просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та представники - адвокати Шевчук В.В. та Калініченко О.В. заперечували проти позовних вимог посилаючись на обставини, які викладені в поясненнях та запереченнях, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 27.08.2021 та 01.10.2021 в судові засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк» - представник Горобець О.В. в судовому засіданні 11.11.2020 зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. 18.11.2020 до суду надійшли пояснення представника третьої особи - [PERSON] відповідно до яких просила суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. В період з 29.07.2001 по 25.04.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось сторонами. 23.06.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договорі про надання споживчого кредиту № 10-821/06-2006И, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 90000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 454 400,00грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, строк кредитування до 23.06.2021. З метою забезпечення зобов`язання за кредитним договором № 10-821/06-2006И, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №10-821/06-2006И від 23 червня 2006 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли за кредитним договором № 10-821/06-2006И. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва 11.06.2018 позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя, задоволено частково, визнані рухомі та не рухомі об`єкти спільним майном подружжя, відбувся поділ спільного майна подружжя, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплачених коштів за кредитним договором № 10-821/06-2006И в розмірі 288198,04грн, вирішено питання щодо судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2019, апеляційну скаргу задоволено частково, Рішення Деснянського районного суду міста Києва 11.06.2018 скасовано частково в частині поділу квартири та автомобіля, стягнуто грошову компенсацію за частину автомобіля, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2020, Постанова Київського апеляційного суду від 19.02.2019 залишена без змін. 15.07.2019 Акціонерне товариство «Укрсиббанк» направив вимогу [PERSON] про виконання зобов`язання за кредитним договором № 10-821/06-2006И від 23.06.2006, оскільки станом на 12.07.2019 [PERSON] має заборгованість 12731,64 дол. США. 03.08.2019 [PERSON] направила вимогу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» відповідачу [PERSON] . [PERSON] отримав повідомлення від [PERSON] , що підтверджується рекомендованим повідомленням, однак проігнорував вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк». По вищезазначеним рішенням старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель Олесею Володимирівною відкритті виконавчі провадження № 60432970, №60433586, №60451182, №60450991, №60861632. 08.10.2020 старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель Олесею Володимирівною винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості майно 1/2частина квартири [ADDRESS] . 12.10.2020 старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою Олесею Володимирівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом 754/2756/14 виданого 19.03.2019, Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 288198,04грн. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 18.09.2019 [PERSON] виконано як поручителем всі зобов`язання по договору споживчого кредиту № 10-821/06-2006И від 23.06.2006, що підтверджується квитанцією № 27 від 10.03.2017, квитанцією № 11 від 14.03.2017, квитанцією № 60 від 06.04.2017, квитанцією № 86 від 10.05.2017, квитанцією № 3 від 14.06.2017, квитанцією № 54 від 06.07.2017, квитанцією № 19 від 08.09.2017, квитанцією № 40 від 10.10.2017, квитанцією № 54 від 08.11.2017, квитанцією № 37 від 30.01.2018, квитанцією № 53 від 08.02.2018, квитанцією №80 від 12.03.2018, квитанцією № 7 від 06.04.2018, квитанцією № 29 від 04.05.2018, квитанцією № 29 від 24.05.2018,квитанцією № 28 від 04.06.2018, квитанцією № 73 від 12.07.2018, квитанцією № 74 від 24.07.2018, квитанцією № 54 від 13.08.2018, квитанцією № 68 від 27.08.2018, квитанцією № 42 від 12.09.2018, квитанцією № 23 від 24.09.2018, квитанцією № 51 від 12.10.2018, квитанцією № 10 від 26.10.2018, квитанціє № 55 від 21.11.2018, квитанцією № 10 від 26.11. 2018, квитанцією № 33 від 12.12.2018, квитанцією № 73 від 26.12.2018, квитанцією № 4 від 14.01.2019, квитанцією № 14 від 28.01.2019, квитанцією № 94 від 12.03.2019, квитанцією №19 від 12.04.2019, квитанцією № 71 від 12.02.2019, квитанцією № 38 від 26.04.2019, квитанцію № 48 від 30.05.2019, квитанцією № 37 від 18.09.2019. Також, відповідно до пояснень Акціонерного товариства «Уксиббанк» зазначено, що у період з 01 березня 2017 року по 18 вересня 2019 року погашенням заборгованості здійснювала поручитель [PERSON] , протягом зазначеного періоду часу в касу банку від [PERSON] з метою погашення кредитної заборгованості було сплачено 32330,48 доларів США. Таким чином судом беззаперечно встановлено, що за період з березня 2017 року по вересень 2019 року позивачка виконала в повному обсязі всі зобов`язання по договору споживчого кредиту №10\\821/06-2006И від 23.06.2006 та сплатила 814305,07грн. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Крім того правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання, що узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, в якій передбачений спосіб заміни кредитора в зобов`язані внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Пунктом 2.4 Договору поруки, до поручителя, що виконав зобов`язання позичальника по кредитному договору, переходять до кредитора по цьому зобов`язанню. Поручитель вправі вимагати надання усіх підтверджуючих документів, що обґрунтовує вимогу Кредитора до Позичальника, а також передачі інших прав, які забезпечують вказані вище зобов`язання. Отже, до [PERSON] , як поручителя який виконав зобов`язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню саме в розмірі 841305,07грн стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов до такого. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки [PERSON] в суді здійснювали адвокати Діхтяренко О.М. та Демчук М.О. на підставі Договору про надання правничої допомоги №б/у від 19.04.2016; Договору про надання правової допомого № б/у від 02.07.2020; Додаткової угоди від 02.07.2020 до договору про надання правової допомоги № б/у від 02.07.2020, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1036055 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги №32655; Акту прийому-передачі надання послуг від 08.10.2020 (відповідно до п.2 та п.3. вартість гонорару адвоката за надання юридичних послуг становить 30000,00грн, вказана суму сплачена клієнтом в день підписання додаткової угоди №2 та договору №б/у - 02.07.2020.) Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, враховуючи письмову заява позивачки від 08.10.2020 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 30000,00грн, акт прийому-передачі наданих послуг про сплату клієнтом зазначеної суми, і тому суд вважає, що витрати в розмірі 30000,00грн відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141-142 ЦПК України, беручі до уваги задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути 30000,00грн понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді та судовий збір у розмірі 8413,05грн.

Outcome: approved