Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом 11.10.2019 року обґрунтовуючи тим, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . Право власності набула на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.І., який зареєстрований в реєстрі за № 638. Її право власності було зареєстровано в Білоцерківському МБТІ за №12332 в книзі №105. В квартирі проживає вона та члени її сім`ї троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 06.06.2019 року поштовим листом вона отримала вимогу про виселення із приміщення квартири направлену ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», до якого було приєднано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2019 року в якому зазначено, що 23.05.2019 року державним реєстратором Роговим Максимом Олександровичем Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді Київської області за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» зареєстровано право власності на належну їй квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності у витязі зазначено: Акт приймання-передачі оригіналів документів, сер. б/н, виданий 26.02.2019 року, накладні, рекомендовані повідомлення, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення. Однак, з самого листа - вимоги встановлено, що право власності перейшло до відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Дійсно спірна квартира [ADDRESS] була предметом договору іпотеки укладеного 12.04.2007 року між нею та ВАТ КБ «Надра», посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.І. Іпотекою забезпечувалось зобов`язання по кредитному договору №28/П/2007/840 від 12.04.2007 року, укладеного між нею та ВАТ КБ «Надра». Згідно умов Договору вона отримала кредит в сумі 13000 доларів США з кінцевим строком погашення до 12.04.2016 року. Однак, в зв`язку з невиконанням зобов`язання, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 26.10.2016 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.03.2017 року по справі №357/6306/16-ц, з неї та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» було стягнуто 9655,51 долар США - несплаченого тіла кредиту та відсотки, та 20000 грн. пені за прострочення сплати кредиту. 09.12.2016 року нею була надіслана заява на адресу ПАТ КБ «Надра» з вимогою встановити порядок виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 26.10.2016 року, оскільки виконавчий лист банк не отримав і в ДВС не звертався. 26.02.2019 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. Згідно якого первісного іпотекодержателя ПАТ КБ «Надра» було замінено новим іпотекодержателем ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Згідно Додатку №1 до договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 26.02.2019 року загальний розмір заборгованості складав 27 894,14 доларів США. Вважає, що перехід права власності здійснений на підставі вище вказаних документів є незаконним і таким, що здійснений з порушенням чинного законодавства. В договорі іпотеки від 12.04.2007 року, а саме в ст.5 зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, в договорі чітко встановлено, що передача предмета іпотеки у власність іпотеко держателю відбувається на підставі «Домовленості сторін». Жодної домовленості між нею, як власником житла та відповідачем не було. Окрім цього оцінка іпотечної квартири, її вартість на день переєрестрації права власності, не визначалась, оскільки в матеріалах реєстраційної справи оцінки немає. Додаток №1 до договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги від 26.02.2019 року та вимога про усунення порушень №130 від 28.02.2019 року містять неправдиві відомості щодо розміру заборгованості по кредиту, а саме зазначено основний борг - 7 643,99 доларів США, відсотки - 4822,19 доларів США, пеня - 15427,96 доларів США (еквівалент 416 410,76 грн.), всього 27894,14 доларів США. Однак, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду сума боргу становила 9655,51 долар США - несплаченого тіла кредиту та відсотки, та 20000 грн. пені прострочення сплати кредиту. Отже, рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» є протиправним і незаконним. Окрім цього, при переході прав власності на іпотечну квартиру не взято до уваги права неповнолітніх дітей, які там проживають і знаходяться на її утриманні. Тому, просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді Київської області Рогового Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47059264 та запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] здійснений 23.05.2019 року за №31729543 за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» та відновити становище, що існувало до порушення, шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 12332 в книзі 105, реєстраційний номер майна: 15263037 від 13.04.2007 року про право власності [PERSON] на 1/1 частину квартири [ADDRESS] . 16.10.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Бойко Ірина Юріївна, в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», адвокат Щебуняєв Михайло Вікторович, в судовому засіданні позов не визнав, 28.11.2019 року подав до суду пояснення в яких зазначив, що 12.04.2007 року між позивачем та банком був укладений кредитний договір №28/П/13/2007/840. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором був укладений договір іпотеки від 12.04.2007 року між банком та боржником, що посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. Згідно умов іпотечного договору для забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передається квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . 26.02.2019 року між банком і відповідачем ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було підписано договір №28/П/13/2007/840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договір про відступлення прав за іпотечним договором за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав та відступлення права вимоги за іпотечним договором на підставі протоколу №UA-EA-2018-12-27-000052b від 18.02.2019 року. Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечним договором, відповідач, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» набув статусу нового іпотекодержателя за іпотечним договором. 28.02.2019 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на адресу боржника була відправлена вимога про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором. В подальшому ця вимога боржником була проігнорована. Відповідно до статті 5 Іпотечного договору, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язання, передбаченого кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності. У зв`язку із тим, що боржником не виконане зобов`язання перед ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», як кредитором та іпотекодержателем, останній звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності відповідно до ст.5 іпотечного договору у порядку, передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». З 23.05.2019 року єдиним власником квартири є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач, державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді Роговий Максим Олександрович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, в судове засідання свого представника не направила, 24.01.2020 року до суду подано лист, в якому зазначено, що органом опіки та піклування Білоцерківської міської ради не надавався дозвіл на перереєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , право користування якою мають рідні діти позивача та її підопічна. При винесенні рішення по даній справі просили першочергово керуватися інтересами дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , враховуючи норми Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції ООН «Про права дитини, схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в якій встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Просили розгляд справи провести за відсутності їх представника. Суд,заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 12.04.2007 року був укладений кредитний договір №28/П/13/2007/840 між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти позивачу в сумі 13000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2 договору цільове призначення кредиту: проведення розрахунку по договору купівлі-продажу №638 від 12.04.2007 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.3.3.4 даного договору, кінцевий термін повернення кредиту - 12.04.2016 рік. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири (а.с.6), 12.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Продаж квартири вчиняється за ціною 111 100,00 грн. Також, 12.04.2007 року був укладений іпотечний договір між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. та зареєстрований в реєстрі за №643 (а.с.24-27). Відповідно до п.1.1 даного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором кредиту №28/П/13/2007/840 укладеними між позичальником та іпотекодавцем 12.04.2007 року, а також зобов`язань іпотекодавця за цим Договором, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,86 квадратних метрів, житловою площею 27,99 квадратних метрів, що находиться адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.2 даного договору, вартість предмету іпотеки за згодою сторін - 224232,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США, встановленим на день укладення цього Договору становить 44 402,00 доларів США 00 центів. Відповідно до п.2.1.2 даного договору, предмет іпотеки належить на праві приватної власності Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеним 12.04.2007 року [PERSON] з [PERSON] , посвідченим 12.04.2007 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №638, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. 12.04.2007 року, номер правочину 2023614. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). 26.02.2019 року був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №28/П/13/2007/840 (а.с.28-31), з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни, яка діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №3383 від 17.12.2018 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» (первісний кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ. Груп» (новий кредитор) уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором №28/П/13/2007/840. Відповідно до п.2.1 цього договору, за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом №UA-EA-2018-12-27-000052b від 18.02.2019 року, складеного Товарною біржею «Біржа Онлайн». Первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника, за кредитним договором № 28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року з додатковими угодами/договорами зазначеними у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника, за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Як вбачається з додатку №1 до Договору №28/П/13/2007/840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 26.02.2019 року (а.с.32), загальний розмір заборгованості позичальника станом на 26.02.2019 року по кредитному договору №28/П/13/2007/840 складає - 27 894,14 доларів США, який складається із: основного боргу - 7643,99 доларів США, відсотків - 4822,19 доларів США, пені - 15 427,96 доларів США (еквівалент - 416 410,76 грн.). 26.02.2019 року був укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором (а.с.34-37), з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни, яка діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №3383 від 17.12.2018 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» (первісний іпотекодержатель) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ. Груп» (новий іпотекодержатель) уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за іпотечним договором від 12.04.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. 26.02.2019 року між Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни, яка діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №3383 від 17.12.2018 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ. Груп» був укладений акт приймання-передачі оригіналів кредитної справи №28/П/13/2007/840, що підтверджується актом приймання-передачі оригіналів документів (а.с.38). 28.02.2019 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» надіслало [PERSON] та [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення, що підтверджується повідомленнями (а.с.43, 44). Також, 28.02.2019 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» надіслало [PERSON] та [PERSON] вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором №28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року, що підтверджується вимогами (а.с.45-46, 47-48). У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору та існуванням заборгованості, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» звернулося до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за собою як іпотекодержателем права власності на зазначену вище квартиру. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.56-57), вбачається, що 23.05.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді Роговий Максим Олександрович, зареєстрував право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ. Груп». Підстава виникнення права власності: акт приймання - передачі оригіналів документів від 26.02.2019 року, видавник ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп»; повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення від 28.02.2019 року, видавник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп»; вимога про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором №28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року; додатки до договору №28/П/13/2007/840 купівлі-продажу (відступлення) права вимоги від 26.02.2019 року, видавник ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп»; договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №28/П/13/2007/840, видавник ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп»; договір про відступлення за іпотечним договором, серія та номер:1485, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп»; кредитний договір №28/П/13/2007/840, видавник ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] ; іпотечний договір, серія та номер:643, виданий 12.04.2007, видавник: приватний нотаріус Величко О.Л., ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] .Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:47059264 від 27.05.2019, [PERSON] , Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно п.5 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або якщо гарантії та запевнення передачі іпотекодавцю, не відповідає дійсності. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». 26.10.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі №357/6306/16-ц 2/357/2714/16 за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості (а.с.15-16), яким позов задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №28/П/13/2007/840 від 12.04.2007 року в сумі 9655 доларів США 51 цент - несплачені тіло кредиту та проценти за користування ним, та 20000 грн. пені за прострочення сплати кредиту. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.03.2017 року (а.с.17-20), апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. відхилено, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2016 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.21), [PERSON] зверталася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» із заявою, в якій просила запропонувати та узгодити з нею порядок виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2016 року. 03.01.2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. розглянувши заяву [PERSON] , повідомила, що єдиним шляхом врегулювання її кредитної справи є повне її погашення. Погашення заборгованості за кредитним договором має відбуватися в валюті отримання кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або шляхом перерахування коштів з власних рахунків, які відкритті на ім`я клієнта в інших банках. Реквізити для погашення заборгованості вказані в кредитному договорі. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. У ст.5 Договору іпотеки передбачено, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у випадку порушення іпотекодавцем будь - яких зобов`зань за цим Договором або якщо гарантії та запевнення дані іпотекодержателю не відповідають дійсності. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотеко держателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», права іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3. цього Договору. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Біла І.В. перед укладанням договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги з ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» не виконала вимоги ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги письмово не повідомила іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Згідно із частинами першою та другою статті 37 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, правовою підставою переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» міг бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності квартири за банком. Судом встановлено, що між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» і позивачем відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та правовою підставою для реєстрації права власності квартири за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп». Частиною третьою ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Однак, як вбачається з матеріалів справи, на момент набуття відповідачем права власності на вказану квартиру оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності проведена не була, а вартість предмета іпотеки визначена на підставі п.1.2 Договору іпотеки - 224232,00 грн., що еквівалентно 44402,00 доларів США за курсом НБУ на день укладення цього договору. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Статтею 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року (справа № 306/2053/16-ц провадження № 14-22цс19). Як вбачається з матеріалів, які слугували підставою для прийняття державним реєстратором, рішення про реєстрацію переходу права власності на квартиру, державний реєстратор прийняв рішення за відсутності документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем. Крім того, судом встановлено, що у вказаній квартирі проживають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно розпорядження Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 23.03.2016 року №113 (а.с.11), [PERSON] , 1983 року народження, призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Підопічна [PERSON] , [INFO] , буде проживати з опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №650 від 07.06.2019 року (а.с.12), в квартирі [ADDRESS] проживають з 20.02.2008 року - [PERSON] , [INFO] , з 24.04.2013 року - [PERSON] , [INFO] , 3 12.01.2011 року [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи (а.с.13) 28.05.2019 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» надіслало [PERSON] лист-вимогу про виселення із приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р., зокрема, ст.18, передбачено, що діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власниками або наймачами. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні та купівлі нового житла. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та його сім`ї, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Доказів про наявність у власності [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного спірного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» укладено не було та позивач, як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Також, судом встановлено, що при вчинені державної реєстрації прав на нерухоме майно не було враховано ту обставину, що у квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти, тому при вчинення будь-яких дій щодо житлового приміщення, право на користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, який у державного реєстратора був відсутній, а також дію мораторію на стягнення майна громадян. Згідно умов договору іпотеки від 12.04.2007 року, квартира [ADDRESS] , була передана в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором кредиту №28/П/13/2007/840, укладеним між позичальником та іпотекодавцем 12.04.2007 року, кредит наданий в іноземній валюті, квартира не перевищує площу у 140 кв.м., оскільки площа квартири становить 44,86 кв.м., отже, рішення щодо реєстрації права власності на квартиру прийнято з порушенням зазначеного вище закону, що є протиправним. Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», в межах заявлених вимог та з урахуванням змін внесених Законом України № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», зокрема, до ст. 26 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» згідно з якими ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Разом з тим, суд вважає, що вимоги заявлені до співвідповідача - Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба» при Чабанівській селищній раді Рогового Максима Олександровича не підлягають до задоволення з наступних підстав. Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду №570/3439/16-ц. Таким чином, враховуючи, що спір у [PERSON] виник саме з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» з приводу порушення останнім її права власності на квартиру внаслідок дій Товариства щодо реєстрації за ним такого права, отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначила співвідповідачем. В даному випадку державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того чи був від залучений у справі чи ні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1), однак представник позивача заявила клопотання про залишення судових витрат за позивачем без відповідного відшкодування.

Outcome: partial