Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з тих підстав, що йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,6352 га на території Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. 17 травня 2010 року у офісному приміщенні відповідача за усною домовленістю між ним та директором АФ ТОВ "Авангард ЛТД" Крамаром В.Л. щодо умов договору та його письмового укладення, за вимогою останнього позивачем було підписано чистими 4 примірника договору оренди, які він залишив відповідачу для їх заповнення згідно усної домовленості щодо передачі у оренду його земельної ділянки на 5 років та розміру орендної плати в розмірі 3% від вартості земельної ділянки, яка на той час ще не була визначена. Після цього на всі його усні вимоги із 2010 по 2016 роки відповідач безпідставно відмовляв йому у видачі примірника договору оренди. Лише 26.12.2016 року відповідач надав примірник договору, з умовами якого він був категорично не згоден та його реєстрацією, так як він не має жодного відношення до [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] , останньому він не надавав жодних представницьких повноважень з приводу укладення та реєстрації договору. 26.12.2016 року він звернувся з письмовою вимогою до відповідача, в якій просив внести законним шляхом відповідні зміни до договору оренди, а у разі відмови- розірвати договір та повернути належну йому земельну ділянку. Наведені обставини свідчать про відсутність домовленості сторін щодо укладення договору оренди земельної ділянки, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також підтверджують відсутність волевиявлення позивача щодо укладення зазначеного договору і є беззаперечної підставою для визнання договору оренди недійсним відповідно до закону. Позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та АФ ТОВ "Авангард ЛТД", щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області площею 5,64 га, який зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФ ДП "ЦДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2010 року за № 041037600009, скасувати його державну реєстрацію та зобов`язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника із зазначенням про заперечення проти позовних вимог. Представник третьої особи до суду також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 5,6352 га, яка розташована на території Ганнівської сільської ради Новоархангельського району, що підтверджено відповідним Державним актом на право приватної власності на землю. 17.05.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,64 га терміном на 25 років. Вказаний договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" 13 грудня 2010 року за № 041037600009. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» ( чинним на час виниклих правовідносин) визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Істотні умови договору оренди визначені у ст. 15 Закону України «Про оренду землі» . Крім того, даною нормою передбачено, що невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що він здійснив підпис всіх примірників договорів без заповнення граф, що було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім того, позивачем не доведено яким чином порушене його право щодо розпорядженням своїм майном внаслідок помилки у зазначенні ідентифікаційного номера у тексті договору оренди, оскільки оспорюваний договір ним же підписаний. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed