Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та зняти їх з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 2010 року по теперішній час не проживає за зазначеною адресою, та скориставшись відсутністю власника та правами наданими законодавством про місце реєстрації дитини за місцем реєстрації одного з батьків зареєстрував свого сина [PERSON] [INFO] , який з дня народження та по теперішній час не проживає, за вказаною адресою. У зв`язку з цим, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року відкрито провадження у справі, та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.09.2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 01.10.2019 року від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких, відповідач [PERSON] 24 листопада 2010 року був зареєстрований за місцем проживання своєї бабусі - [PERSON] , з її згоди. З часу реєстрації відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживав, не сплачував комунальні послуги та не приймав участі в утриманні квартири. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків в присутності особи, яка приймає заяву. Мати дитини [PERSON] надала письмову згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] по місцю реєстрації її чоловіка та батька дитини [PERSON] . Таким чином місце реєстрації було встановлено батьками, за взаємної згоди за адресою: [ADDRESS] , однак без відома [PERSON] , яка на той час оформлювала право на спадщину за заповітом, про що відповідачу [PERSON] було відомо, так як [PERSON] пропонувалось змінити місце реєстрації. Батьки неповнолітнього - [PERSON] , мали можливість зареєструвати місце проживання сина, за місцем реєстрації матері - [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована [PERSON] та належить її батьку - [PERSON] . Вищевказаний будинок складається з двох будинків та господарських будівель і споруд, житловою площею 63,9 кв.м. (житловий будинок літ. «А», житловою площею 34,0 кв.м. та житловий будинок літ. «Ж» житловою площею 29,9 кв.м.), однак з невідомих причин батьки обрали місцем реєстрації неповнолітньої дитини квартиру, яка їм не належить, та в якій вони не проживають. Реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] не дає можливості позивачу [PERSON] розпоряджатися майном, що належить на праві власності, яка планує, на цей час продавати квартиру, а реєстрація відповідачів створює відповідні труднощі при оформлені договору купівлі-продажу. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надана заява про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду надана заява про розгляд справи без представника органу опіки та піклування Тарутинської райдержадміністрації, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині зняття з реєстрації проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з цим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (а.с. 14). Підставою набуття права власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.07.2019 року (а.с.12). Зазначену квартиру [PERSON] успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно довідки Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 11.07.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 3160 від 09.09.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] батьками малолітнього є [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Відповідно до наданого висновку від 05.12.2019 №01/01-17/1746 орган опіки та піклування Тарутинської райдержадміністрації, вважає, недоцільним зняття з реєстрації проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.75-76). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї (і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (ч.2,3,4 ст.29 ЦК України) Згідно із ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси малолітніх дітей даним рішенням не порушуються. Залишення малолітніх дітей зареєстрованими в спірній квартирі без батьків суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітні діти не можуть бути самостійними відповідачами за позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. У відповідності до ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на викладене суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а тому, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" регламентує, що орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки зазначена норма закону визначає порядок зняття з реєстрації з підстав визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення як самостійну норму, в задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial