Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищеказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.07.2013 року по 26.08.2014 року він працював в ДП "Дослідне господарство "Рихальське" інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України". Тривалий час відповідач несвоєчасно виплачував заробітну плату, на день звільнення повного розрахунку по заробітній платі позивач не отримав, заборгованість сільськогосподарського підприємства становить 8076,24 грн., що підтверджується довідкою № 157 від 29.05.2015 року. На неодноразові звернення адміністрація підприємства не реагувала. Тому вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 14866,04 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43534,20 грн., а всього 58400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) грн. 24 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але до суду подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача ДП "Дослідне господарство "Рихальське" інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Заяв про причини неявки, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та по справі можливе ухвалення заочного рішення. Судом встановлено, що наказом від 01 липня 2013 року №37 [PERSON] прийнятий на роботу в ДП "Дослідне господарство "Рихальське" інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" на посаду охоронника, а наказом №36 від 26.08.2014 року був звільнений. Відповідно до довідки №157 від 29.05.2015 року, виданої [PERSON] загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 8 076,24 грн.. Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 26.10.2015 року по справі № 277/627/15-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8076 (вісім тисяч сімдесят шість) грн. 24 коп.; середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати на 15 липня 2015 року, день звернення до суду, включно, в розмірі 11475 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 04 коп., на загальну суму 19551 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 28 коп.. 26.01.2016 року Ємільчинським районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист у справі № 277/627/15-ц, який [PERSON] було направлено до відділу державної виконавчої служби Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області. 10.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Ємільчинського РУЮ Житомирської області було відкрито виконавче провадження № 50106982 про примусове стягнення з відповідача на користь [PERSON] боргу в сумі 19551,28 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. 27.12.2016 року державним виконавцем Ємільчинського районного відділу ДВС було закінчене виконавче провадження, у зв`язку з повним виконанням рішення. Таким чином враховуючи, що рішенням суду по справі № 277/627/15-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] , відповідач ігноруючи дане судове рішення та вимоги закону по виплаті заробітної плати виплатив заборгованість по заробітній платі лише 27.12.2016 року, то з відповідача підлягає до стягнення компенсація втрати частину заробітку з 26.08.2014 року по 27.12.2016 року. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» встановлює структуру заробітної плати, відповідно до якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу, відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідност. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 рокуне проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбачено їстаттею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 8 Порядку). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином,

Outcome: approved