Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

19.08.2020 року [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового договору купівлі-продажу житла дійсним. Як вбачається із заявлених вимог позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №Н-149 від 14.11.2001 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла як законний представник від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , щодо 4/10 часток квартири [ADDRESS] , на «Чорноморській товарній біржі». В обґрунтування позову позивач зазначає, що 14.11.2001 року [PERSON] уклала на «Чорноморській товарній біржі» із [PERSON] , яка у якості законного представника своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , договір купівлі-продажу за № Н-149, на підставі якого продала неповнолітній [PERSON] 4/10 часток від квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на придбані за договором купівлі-продажу № Н-149 14.11.2001 року 4/10 частки від квартири [ADDRESS] було зареєстровано в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», про що 22.02.2002 року зроблено запис в реєстрову книгу під №283- стр. 83- кн. 341 пр. 20.02.2016 року [PERSON] зареєструвала у відділі ДРАЦС у Приморському районі Одеського МУЮ шлюб із гр. [PERSON] , про що було зроблено актовий запис за № 148, внаслідок чого змінила прізвище « [PERSON] » на - « [PERSON] ». На сьогоднішній день їй стало відомо, що вона, як належний власник, не має можливості розпорядитися своїм майном, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2020 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 01.10.2020 року о 11 годині 30 хв. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. 08.09.2020 року надала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 14 листопада 2001 року на Чорноморській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу №Н-149, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] , яка діяла як законний представник від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , купила 4/10 часток квартири [ADDRESS] , яка має загальну площею 45,7 кв. м. Сторони договору купівлі-продажу №Н-149 від 14.11.2001 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір 22.02.2002 року був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за номером 283 стор. 83 кн. 341пр. на ім`я [PERSON] . Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 47ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що сторони є добросовісними набувачами нерухомого майна. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права власника, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved