Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять стягнути з відповідача: - на корить [PERSON] суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 1616,83 грн. з урахуванням зменшення позовних вимог; - на користь [PERSON] суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 1324,71 грн. з урахуванням зменшення позовних вимог; - на користь [PERSON] суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 1600,21 грн. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що працюють у Дрогобицькій міській поліклініці. Починаючи з 01 січня 2015 року і по грудень 2015 року, відповідач не виплатив проіндексовану заробітну плату, незважаючи на їхні усні та письмові звернення. В добровільному порядку виплатити відмовляється, пояснюючи відмову відсутністю коштів. В грудні їм нарахували та виплатили лише частину поточної та фіксованої індексації заробітної плати лише за сім місяців 2015 року ( з січня по липень). Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позову. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. З розрахунком невиплаченої індексації заробітної плати, поданим представником відповідача погодилась. У звязку з чим, змінила позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої індексації у відповідності до розрахунку відповідача. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] не заперечили відносно задоволення позову в частині стягнення індексації заробітної плати згідно поданих розрахунків. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] працюють у Дрогобицькій міській поліклініці. З копії довідок про доходи за період роботи з січня по грудень 2015 року вбачається, що позивачам не виплачувалась належна індексація. Відповідно до ст. 95 КЗпП України та ст. 34 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина 1 статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Беручи до уваги все вище викладене, суд вважає, що вірним є розрахунок індексації складений представником відповідачів, з яким погодилась представник позивачів, а саме : [PERSON], яка становить 1616,83 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити; [PERSON], яка становить 1324,71 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити; [PERSON], яка становить 1600,21 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити. На підставі п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно абзацу 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999 року за №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідно ж до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Outcome: approved