Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

9 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності (нікчемного) правочину та стягнення 50590,00 грн. сплачених коштів. В обґрунтування позову зазначила, що 25 березня 2015 року завітала до офісу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», де її зацікавив за ціною автомобіль SsangYong Korado. Під час розмови представники ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» їй повідомили умови придбання автомобіля марки SsangYong Korado в лізинг. Озвучені умови її зацікавили на що представники ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» наголосили на необхідності здійснення оплати за автомобіль в розмірі 20% від його вартості та надали додаток №1 до № 001412 фінансового лізингу в якому було зазначено вартість автомобіля 252950,00 грн. (Двісті п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 коп.) оскільки вищезазначений автомобіль згідно інформації працівників був 2013 року виробництва. З урахуванням того, що зазначені умови, які були продемонстровані в додатку №1 її зацікавили, вона здійснила оплату, що підтверджується квитанцією № П1359638 від 25.03.2015 р. 25.03.2015 р. між нею [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника Приколоти Анни Миколаївни, яка діє на підставі Довіреності №112 від 24 вересня 2014 р. був укладений Договір № 001412 фінансового лізингу. Повернувшись додому та більш детально ознайомившись з умовами договору фінансового лізингу № 001412 від 25.03.2015 р. вона звернула увагу на те що, підписаний нею спочатку додаток №1 до договору № 001412 від 25.03.2015 р. відрізняється по вартості від підписаного та скріпленого печаткою додатку №1 до договору № 001412 від 25.03.2015р. З'ясувалось, що зазначений договір порушує її права як споживача. При здійсненні підприємницької діяльності відповідач залучає кошти фізичних осіб для придбання товару, але не має ліцензії на такий вид діяльності,як фінансовий лізинг, що є порушенням вимог ст.4, ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Договір фінансового лізингу не був , відповідно до вимог ч.2 ст.799 ЦК України, нотаріально посвідчений. Вважає умови договору очевидно несправедливими та такими, що виходять за межі Закону України «Про фінансовий лізинг», порушують її права споживача, що відображені в ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» здійснює свою діяльність, а саме надає послуги фінансового лізингу на підставі довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг, ліцензія на надання таких послуг їм не потрібна, так як не передбачена законодавством. Також чинне законодавство не вимагає нотаріального посвідчення договорів лізингу. Позивач не надав суду доказів несправедливості умов договору. За таких обставин, вважає пред'явлений позивачем позов безпідставним і необґрунтованим (а.с. 30-37). Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» має право на надання послуг фінансового лізингу, так як Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, її було взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с. 44, 45). 25.03.2015 р позивач [PERSON] уклала з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір № 001412 фінансового лізингу з додатками (а.с. 6-18). Відповідно до ст.1 п.1.1 укладеного договору фінансового лізингу предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме SsangYong Korado Classic 1. Статтею 2 зазначеного договору передбачений строк дії договору та строк лізингу, ст.8 вартість предмета лізингу та платежі, статтею 10 обумовлені лізингові платежі. Кожна сторінка договору підписана сторонами. Тобто відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору лізингу. 25 березня 2015 року позивач сплатила ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 50590 гривень за автомобіль ( а.с. 14). Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України „Про фінансовий лізинг". У ч. 1 ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України „Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України „Про фінансовий лізинг"). Укладений договір між позивачкою і відповідачем згідно ст. 220 ЦК України не може бути визнаний нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений, тому, що стаття 799 ЦК України на яку посилається позивач є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому він не може застосовуватись до правовідносин, що виникають із договору лізингу які регулюються параграфами 1 та 6 глави 58 ЦК України в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони у договорі можуть відступити від положення актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положення ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачі» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принципи добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами із застосуванням нечесної підприємницької практики, а також доказів на підтвердження підстав для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. У зв'язку із необґрунтованістю вимоги позивача про визнання недійсним договору лізингу, не підлягають задоволенню і вимоги щодо повернення позивачу платежу на загальну суму 50590,00 грн., які були сплачені відповідачу за договором лізингу. На підставі Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", «Про фінансовий лізинг», ст. 18 «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 627, 638, 692, 697, 806 ЦК України,

Outcome: dismissed