Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Зорянської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом. Свій позов він обґрунтовує тим, що звернувся до Томаківської державної нотаріальної контори отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], що помер [INFO] в с. Зоря, Томаківського району Дніпропетровської області, про що постановою від 13.08.2014 року було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в договорі на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1954 року, що підтверджує право власності на нерухоме майно з реєстрацією в бюро технічної інвентаризації по [ADDRESS] не відповідає дійсній адресі розташування спадкового нерухомого майна по [ADDRESS]. Відповідно довідки Зорянської сільської ради від 14.08.2014 року за № 220 записи погосподарських книг починаючи з 1987 року свідчать, що власником житлового будинку до дня своєї смерті був [PERSON]. Довідка від 24.07.2014 року за №191 свідчить, що згідно архівних документів, назва вулиці [ADDRESS] не значилась. Невідповідність адреси житлового будинку виникла внаслідок того, що за часів колишнього СРСР існував інший територіально - адміністративний поділ і відповідно в період 1954 - 1957 років, житловий будинок обліковувався по [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із технічного паспорту, виготовленого обласним комунальним підприємством КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» ДОР» вбачається, що [PERSON], являвся власником житлового будинку «А» загальною площею 83,2 кв. м., та господарськими будівлями: літня кухня «З» загальною площею 26,7 кв. м., сарай «Б» загальною площею 29,5 кв. м., сарай «В» загальною площею 6,5 кв. м., сарай «Г» загальною площею 7,9 кв. м., сарай «Е» загальною площею 6,7 кв. м., сарай «И» загальною площею 7,95 кв. м., погріб «Д» загальною площею 4,53 кв. м., гараж «Ж» загальною площею 21,7 кв.м. Будинок та інші господарські будівлі, не є аварійними та придатні до користування. Згідно з висновком КП «Томаківське БТІ» ДОР» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 10.02.2014 року складає 66667 гривень. Згідно архівних даних КП «Томаківське БТІ» ДОР» власником домоволодіння є [PERSON]. Присадибну земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок за зазначеною адресою розташування, він оформив згідно діючого спадкового законодавства у власність, що підтверджується наявним у нього Державним актом на право приватної власності на землю, який виданий [PERSON] №119 і в якому Державним нотаріусом вчинено відповідний запис, що посвідчує його право власності за реєстровим №2303. У своїй письмовій заяві позивач просить суд розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні і підтримує позов повністю. Відповідач, Зорянська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області, у своїй заяві просить суд розглянути справу за відсутності свого представника та вирішити спір на користь позивача. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності у судовому засіданні сторін, що скористалися своїм правом відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, на підставі наявних доказів, які є достатніми для вирішення справи по суті заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [INFO] в с. Зоря Томаківського району Дніпропетровської області помер [PERSON], смерть якого зареєстрована в Книзі реєстрації смертей за актовим записом №21. Об'єктом спадщини за позовом являється житловий будинок по [ADDRESS], на який позивач і просить суд визнати за ним право власності. Як наголосив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови №7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Як вбачається з постанови від 13.08.2014 року державного нотаріуса Томаківської ДНК видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо, так як надано документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно зареєстроване у 1957 році в [ADDRESS], що не відповідає дійсній адресі розташування будинку. Договір на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1954 року, укладений між виконавчим комітетом Марганецької міської ради депутатів трудящих та [PERSON], свідчить, що забудовник зобов?язувався побудувати житловий будинок на відведеній для цих цілей земельній ділянці та отримати відповідний акт про виконання будівництва у відділі комунального господарства. Право власності на житловий будинок по [ADDRESS], згідно відповідного штампу Марганецького бюро інвентаризації від 10.07.1957 року, зареєстровано за [PERSON] Позивач стверджує, що на час будівництва будинку та його реєстрації існував інший адміністративно-територіальний устрій, а тому у подальшому адреса змінилася. Відповідно довідки Зорянської сільської ради від 14.08.2014 року №220 виданої на підставі записів погосподарських книг, починаючи з 1987 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], до дня смерті був [PERSON]. Довідка від 24.07.2014 року №191 свідчить, що згідно архівних документів, назва вулиці [ADDRESS] не значилась. Із технічного паспорту, виготовленого обласним комунальним підприємством КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» ДОР» вбачається, що [PERSON], являвся власником житлового будинку «А» загальною площею 83,2 кв. м., та господарськими будівлями: літня кухня «З» загальною площею 26,7 кв. м., сарай «Б» загальною площею 29,5 кв. м., сарай «В» загальною площею 6,5 кв. м., сарай «Г» загальною площею 7,9 кв. м., сарай «Е» загальною площею 6,7 кв. м., сарай «И» загальною площею 7,95 кв. м., погріб «Д» загальною площею 4,53 кв. м., гараж «Ж» загальною площею 21,7 кв.м. Будинок та інші господарські будівлі, не є аварійними та придатні до користування. Згідно архівних відомостей КП "Томаківське БТІ" ДОР" власником домоволодіння в [ADDRESS], є [PERSON]. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", в яких, зокрема, було визначено умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з урахуванням того, що з часу завершення спадкодавцем будівництва будинку змінилася адреса його розташування суд вважає можливим встановити юридичний факт, що [PERSON] дійсно володів з 1957 року спадковим майном. Між тим, суд не вбачає порушень прав чи законних інтересів осіб у разі задоволення позовних вимог [PERSON] Зі спадкової справи вбачається, що позивач єдиний, хто звернувся після відкриття спадщини до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Заповіт складений спадкодавцем на користь позивача, яким перший розпорядився усім своїм майном. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 15.12.2011 року підтверджує, що позивач отримав у спадок 0,12 гектарів земельної ділянки призначеної для підсобного господарства. Позивач надав суду копію пенсійного посвідчення [NUMBER], що дає йому право на відповідні пільги як інваліду другої групи гахворювання. Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі віднесені до другої групи інвалідності. Суд вважає необхідним розподілити судові витрати відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнувши їх з відповідача у дохід держави в сумі 666,67 гривень від вартості нерухомого майна.

Outcome: approved