Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідача суми вкладу в розмірі 3000 доларів США готівкою одноразовою операцією через касу в іноземній валюті без обмеження суми не пізніше наступного дня з дати отримання замовлення на видачу та стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 січня 2015 року між ним та банком було укладено договір-заяву № 300131/156300/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на сім місяців в доларах США. Після закінчення чергового строку вкладу, позивачем як визначено умовами договору, було подано вимогу повернення коштів з усіма відсотками. Вказана вимога отримана банком 10.08.2015 р., але позивачу відмовлено у видачі вкладу. Тому, позивач вважає, що відповідач не виконує умови укладеного між ними депозитного договору, а дії банку суперечать чинному законодавству України. Крім того, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях, яку позивач оцінює в 2000 грн. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 15). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких підстав, за письмової згоди позивача, суд виніс ухвалу про проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають значення для вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 13 січня 2015 року між [PERSON] та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" укладено договір-заяву № 300131/156300/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті (а.с. 6). Згідно умов вказаного договору, позивач вніс, а банк прийняв від нього на вкладний рахунок № 2630.2.343403.001 грошові кошти в сумі 2000 доларів США 00 центів. Відповідно до пунктів 5, 6 вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку визначеного п. 1 цього Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу). Після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. Позивачем на виконання умов договору та 10 серпня 2015 року предявлено вимогу банку про видачу депозитного вкладу, але банком вказана вимога виконана не була (а.с. 9). Відповідно до виписки по особовому рахунку залишок депозитного вкладу по даному договору разом з відсотками становить - 3000 доларів США (а.с. 8). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ч. 1\~ ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ ст. 1060 ЦК України\~ договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до\~ ст. 526 ЦК України\~ зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~ передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ ст. 612 ЦК України\~ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 1\~ ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2\~ ст. 16 ЦК України). Відповідно до роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті депозитного вкладу. Проте, позивачем необґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу слід визначити в сумі 500 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Дослідивши виписку по особовому рахунку та перевіривши на відповідність до умов договору і встановлених фактів (надання коштів відповідачу та не здійснення останнім зобов'язань за договором), суд встановив, що позовні вимоги є обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання даного позову позивач від сплати судового збору звільнений. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову складає 3000 доларів США, що станом на момент винесення рішення за офіційним курсом НБУ (840 USD 100 Долар США 2299.7289) еквівалентно 68991,867 грн. Таким чином, 1 відсоток ціни позову складає 689 грн. 92 коп. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved