Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання дитини. У свідоцтві про народження неповнолітньої дитини батьком зазначений відповідач по справі, а матір'ю [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету Вирівської сільської ради від 258.09.2017 року №45 «Про відібрання малолітньої дитини з сім'ї », 29.09.2017 року представники місцевого органу опіки та піклування спільно з представниками поліції та медицини здійснили відібрання із сім'ї [PERSON] малолітнього сина [PERSON] у зв'язку з загрозою його життю та здоров'ю з наступним влаштуванням в КЗ «Сарненська центральна районна лікарня» для обстеження та при необхідності лікування. У своїй заяві відповідач висловив сумнів щодо свого батьківства стосовно малолітнього сина, а також відмову забирати дитину для проживання до себе, в зв'язку з чим 19.10.2017 року [PERSON], 2016 року було влаштовано у КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради. В зв'язку з тим, що відповідач не забезпечує належних умов для проживання та виховання малолітньої дитини Сарненською РДА було видано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, відповідач, як батько дитини зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, не зважаючи на позбавлення батьківських прав. В судове засідання представник позивача не з"явився, письмовою заявою справу просиди розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст..165 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав . Статтею 56 Цивільного кодексу України передбачено, що органами опіки та піклування є районні державні адміністрації. Отже, позов Сарненською РДА Рівненської області заявлено правомірно. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ": ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія [NUMBER] виданого 24 листопада 2016 року, батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6). Згідно акту №96 обстеження умов утримання, виховання та догляду малолітніх дітей в сім'ї [PERSON] від 12 червня 2017 року (а.с.9) встановлено, що будинок занедбаний, потребує генерального прибирання. В ньому наявні старі меблі та обшарпаний одяг для дітей. Зовнішній вигляд дітей неохайний, для приготування та прийому їжі дітям немає належних умов, брудний посуд, наявне тільки пічне опалення. В дитячій кімнаті брудно. Згідно акту обстеження умов проживання, виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від 27.09.2017 року комісією було встановлено, що на час проведення обстеження [PERSON] була відсутня за місцем проживання, в будинку панував безлад, антисанітарія, одяг розкидано, на столі були неприбрані залишки їжі, дитина була напівроздягнена, неспокійна, за сином доглядала малолітня Діана. (а.с.11). Згідно рішення виконавчого комітету Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області №45 від 28.09.2017 року про відібрання дитини виконком вирішив: негайно здійснити відібрання малолітньої дитини [PERSON] із сім'ї [PERSON].(а.с.12) Згідно акту відібрання малолітньої дитини від 29.09.2017 року дитину було відібрано та влаштовано в КЗ «Сарненська ЦРЛ » з метою обстеження його стану здоров'я. (а.с.13). Згідно заяви від 06.10.2017 року відповідач відмовився забрати дитину [PERSON] для проживання до себе, в зв'язку з тим, що дитина на його думку не від нього, а тому має намір звернутися до суду із заявою про скасування батьківства. (а.с. 14). Згідно листа Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області №02-8-530 від 17.10.2017 року остання звернулася до Сарненської РДА про влаштування дитини [PERSON] у сім'ю або в дитячий заклад.(а.с.17). Розпорядженням голови Сарненської РДА №439 від 19.10.2017 року було порушено питання про влаштування [PERSON] у комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради. (а.с.20) Із висновку органу опіки і піклування Сарненської РДА від 31.10.2017 року (а.с.23-25), встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню і вихованню дитини [PERSON], [INFO], а тому в інтересах дитини необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved