Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Страхове товариство «Іллічівське», [PERSON] про стягнення страхової виплати і відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 06 липня 2016 року о 19 год. 46 хв. відповідач 2 - [PERSON] керуючи автомобілем «Peugeot Bохеr», д.н.з. [NUMBER] за адресою в м. Рівне по вул. Січових Стрільців не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, недотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] під його керуванням, який рухався із увімкненим лівим покажчиком повороту з крайньої лівої смуги виконував маневр повороту ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1, 2.3Б) Правил дорожнього руху України. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Як наслідок, протиправними діями відповідача -2 - [PERSON] йому було заподіяно майнову шкоду, оскільки його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. [PERSON] в порядку передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», застрахував свій транспортний засіб у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське». 07 липня 2016 року він звернувся із відповідною заявою до страхової компанії. При цьому, ним було подано всі необхідні документи з метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений [PERSON] його транспортний засіб. Проте, уже тривалий час страхова компанія не відшкодовує йому заподіяну в дорожньо-транспортній пригоді шкоду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Берун Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. 20.03.2017 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області подав письмові заперечення, в яких просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав частково на суму 26 170 грн. 70 коп. та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог на суму 6 311 грн. 79 коп. Представник відповідача - 2 - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, в частині стягнення моральної шкоди просила відмовити повністю у зв'язку із її безпідставністю та недоведеністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2016 року о 19 год. 46 хв. відповідач - 2 - [PERSON] керуючи автомобілем «Peugeot Bохеr» д.н.з. [NUMBER] за адресою в м. Рівне по вул. Січових Стрільців не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, недотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався із увімкненим лівим покажчиком повороту з крайньої лівої смуги виконував маневр повороту ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1, 2.3Б) Правил дорожнього руху України. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Дана обставина сторонами по справі не оспорювалась та в силу вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як наслідок, протиправними діями [PERSON] було заподіяно позивачу майнову шкоду, оскільки його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. [PERSON] в порядку передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», застрахував свій транспортний засіб у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське». Наведені обставини спонукали позивача 07 липня 2016 року звернутися із відповідною заявою до даної страхової компанії. При цьому, ним було подано всі необхідні документи з метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений [PERSON] транспортний засіб позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановлених цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Приписи ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п. 31.1 ст. 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. У своєму узагальнені Апеляційний суд м. Києва "Проблемні питання розгляду справ у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП»: страхове відшкодування, визначення розміру шкоди навів наступні приклади застосування українського законодавства щодо вирішення вказаної категорії спорів, а саме: Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України. Крім того відповідні роз'яснення надані в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. N 4, а також в узагальненні судової практики розгляду судами цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках. Відносини про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України. Норми, що регулюють правовий режим відповідальності власників наземних транспортних засобів та розмір заподіяної шкоди/страхового відшкодування містяться також у спеціальному законодавстві, зокрема в Законах України: "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; "Про страхування"; "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням"; "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; Правилах добровільного страхування транспортних засобів "КАСКО", затверджених Укрстрахнаглядом 25.03.97 р. N 19-1; постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження розмірів страхових платежів за договорами міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 06.01.2005 р. N 5; Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 р.; Директиві Ради ЄЕС від 24.04.72 р. "Щодо зближення законів держав-членів стосовно страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів та виконання зобов'язання про страхування такої відповідальності", та в інших нормативно-правових актах, що регламентують спірні правовідносини. За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов'язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування). При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивачі долучають, як правило: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб'єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, висновки державних експертних установ. Судом встановлено, що згідно звіту № 387 Е про оцінку автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] складеного 28 липня 2016 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Bora 2.0» д.н.з. [NUMBER] складає з ПДВ: 32 481,79 грн. Згідно висновку № 30 експертного автотоварознавчого дослідження аварійного автомобіля «Volkswagen Bora» д.н.з. [NUMBER] складеного 29 липня 2016 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Bora 2.0» д.н.з. [NUMBER] складає з ПДВ: 31 967,00 грн, в т.ч. ПДВ становить 5 327,00 грн. Стархове відшкодування зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, оскільки позивач просить перерахувати виплату страхового відшкодування на власний рахунок. Відповідно до п. 2 Акту про узгодження розміру матеріального збитку від 03.08.2016 року сторони дійшли згоди, що загальний розмір матеріального збитку, зазначений в п. 1 цього Акту події становить 26 170,00 грн. Відповідно до п. 4 Акту, сторони засвідчують, що не мають претензій одна до одної з питань загального розміру матеріального збитку та виплати на користь потерпілого страхового відшкодування і не мають права оскаржувати загальний розмір матеріального збитку, визначений даним Актом. Таким чином, розмір страхового відшкодування, який був узгоджений між сторонами становить 26 170,00 грн. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства що регулюють провадження у справі судового розгляду " 17. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК (435-15), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз'яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов'язково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК (1618-15). Під час обговорення в попередньому судовому засіданні питання про призначення експертизи, а також в ухвалі про її призначення суд повинен роз'яснити наслідки ухилення від участі в експертизі (стаття 146 ЦПК (1618-15)). Застосування таких наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК (1618-15), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII (4038-12) "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 (z0705-98) (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5 (z0061-05)), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 (v0008700-97) "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року N 15 (v0015700-98)), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" (4038-12), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. А тому суд вважає висновок № 30 експертного автотоварознавчого дослідження аварійного автомобіля «Volkswagen Bora» д.н.з. [NUMBER] складеного 29 липня 2016 року та Акт про узгодження суми страхового відшкодування від 03 серпня 2016 року письмовими доказами, які досліджені у судовому засіданні на рівні із іншими доказами. Суд дійшов висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СТ «Іллічівське» становить 26 170,00 грн. Відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, а також вимог розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід ураховувати, що згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи, є правом позивача. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] внаслідок ДТП, яка мала місце 06 липня 2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яка виявилася у порушенні звичного ритму життя, відсутності можливості використання транспортного засобу для поїздок на роботу та відпочинок тощо, що завдало позивачу душевні хвилювання. За таких обставни, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачем значно завищено і оцінює її, виходячи із засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості в розмірі 3 000,00 гривень, які слід стягнути з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути солідарно з ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" та [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по справі по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 929 гривень 20 копійок.

Outcome: partial