Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

23 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі довіреності [PERSON] вона користується його автомобілем "Geely CK", реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску. 27 травня 2017 року о 10:00 годині на вказаному автомобілі вона, в якості пасажира, рухалася по вул.Горького, м.Першотравенська, Дніпропетровської області. За кермом автомобіля був її знайомий - [PERSON] Коли вони зрівнялися з будинком №3 по вул.Горького, м.Першотравенська, який розташований біля головної дороги, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ 2121" д/н [NUMBER], не впевнившись в безпеці даного маневру, заднім ходом почав виїжджати на смугу руху її автомобіля, що призвело до зіткнення їх автомобілів. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у дорожньо-транспортній пригоді було визнано відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілю позивача були завдані пошкодження, відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №042/2/17 від 01 червня 2017 року вартість матеріальної шкоди складає 10 929 гривень. Страхова компанія відмовилася виплачувати їй страхове відшкодування, оскільки франшиза невелика і тому вони не можуть відшкодувати шкоду, порадили звернутися з позовом до відповідача. Добровільно відшкодувати решту майнової шкоди відповідач відмовився. Крім того, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 000,00 гривень, так як на протязі року з вини відповідача вона змушена використовувати свій час, щоб захищати свої права, звертатися до страхових компаній, експертів, щоб довести своє право на відшкодування шкоди. Наслідки ДТП призвели до втрати її душевного спокою та рівноваги, зміни звичайного способу життя. Просить суд стягти з відповідача на її користь майнову шкоду - вартість пошкоджених вузлів та деталей з ремонтними роботами в сумі 10 929,00 гривень, завдану їй внаслідок пошкодження автомобіля; 5 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди; 600,00 гривень вартість проведених експертних досліджень; 190,00 витрати на юридичну допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, однак надав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами не згідний, так як такої шкоди не було, максимальний ремонт на 200,00 гривень був, просить в задоволенні позову відмовити. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити частково. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Так судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу "Geely CK", реєстраційний номер [NUMBER], 2013 року випуску. Довіреністю від 06 травня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, підтверджується, що [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися вказаним автомобілем, в тому числі, отримувати відшкодування шкоди, завдане в результаті дорожньо-транспортної пригоди, представляти його інтереси в судах всіх інстанцій, з усіма правами наданими позивачу. Довіреність діє до 06 травня 2021 року. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі N 6-183цс14 (Постанова N 6-183цс14). Таким чином, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи, в даному випадку позивач [PERSON], яка правомірно володіє вказаним транспортним засобом, також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в зв'язку з тим, що 27 травня 2017 року о 10:00 годині біля будинку №3 по вул.Горького, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, рухаючись заднім ходом на автомобілі "ВАЗ-2121" д/н [NUMBER], не переконавшись в безпеці даного маневру, здійснив зіткнення з автомобілем "Geely CK", д/н [NUMBER], який рухався по головній дорозі по вул.Горького, м.Першотравенська, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, накладено відповідне стягнення. В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненому адмінправопорушенні визнав у повному обсязі та просив суд суворо його не карати. Згідно даних справи про адміністративне правопорушення №186/677/17 відносно [PERSON], автомобіль "ВАЗ-2121" д/н [NUMBER], яким керував останній та скоїв дорожньо-транспортну пригоду 27 травня 2017 року, належить [PERSON] на праві власності. Матеріали справи також містять копію водійського посвідчення [PERSON], [INFO], [NUMBER] від 04 липня 1979 року. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована, про що вона зазначає в позові. Однак, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі N 6-2808цс15 (Постанова N 6-2808цс15), від 14 вересня 2016 року у справі N 6-725цс16 (Постанова N 6-725цс16) та позиції Верховного Суду, викладеній в постанові №344/10730/15-ц від 14 лютого 2018 року, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Таким чином, позивач правомірно звернулася з даним позовом не до страховика, а до заподіювача шкоди. Відповідно до ч.1, 3 ст.40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то суддя під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а суддя міського суду-незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Посилання на зазначену норму закону також відображено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року та в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках зазначено, що відповідачем за таких правовідносин виступають: володілець транспортного засобу; винна особа-володілець транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (володілець) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст. 1178, 1179, 1183, 1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об'єктами. У разі, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки володільця небезпечного об'єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Винятки із цього правила встановлено ч. 3, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов'язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року по вказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала , маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець. При розрахунку збитків, експертом приймається до уваги вартість запчастин у офіційних представників пошкодженого автомобіля. У випадку придбання запчастин на пошкоджений автомобіль, позивач сплачував би вартість запчастин, зазначених у висновку експерта, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року. У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №042/2/17 від 01 червня 2017 року підтверджується, що вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "Geely CK", д/н [NUMBER] на 25 травня 2017 року становить 10 920,03 гривень, ринкова вартість вказаного автомобіля до його пошкодження на 25 травня 2017 року становила 89 448,60 гривень, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становила 8 952,87 гривень. Як убачається з матеріалів справи та позовної заяви, для обґрунтування позовних вимог про відшкодування майнової шкоди позивач замовила та надала висновок експертного автотоварознавчого дослідження №042/2/17 від 01 червня 2017 року, за яким матеріальний збиток було визначено у розмірі 10 920,03 гривень. Втім, суд звертає увагу на те, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved