Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»: - суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 14 609,80 гривень; - суму середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 р. по 25.09.2018 р. в сумі 62 365,95 гривень та донарахувати по день фактичного розрахунку. Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з регіональною філією «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 17.07.2017 року звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату. На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня по липень 2017 року та грошова компенсація за невикористану відпустку в загальному розмірі 14609,80 гривень. З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку, що й зумовило [PERSON] звернутися до суду за захистом порушених прав спосіб стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпуску з відшкодуванням середнього заробітку за час затримки таких виплат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідачем публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» на адресу суду в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив на позовну заяву з викладенням таких заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Так, на виконання Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, нарахування заробітної плати працівникам було припинено з 16 березня 2017 року. З огляду на вказане, в зв'язку з відсутністю первинної бухгалтерської документації, відсутня можливість підтвердити, спростувати інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт за трудовим договором та здійснити нарахування заробітної плати, інших виплат (компенсації за невикористану відпустку). Відповідач фактично не спростовує та не оспорює, що при звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок, при цьому щодо визначеної в позовній заяві суми заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року надає в розмірі 14609,80 гривень долучає до відзиву копію відомості на виплату грошей за березень 2017 року, зокрема [PERSON] було виплачено грошові кошти в сумі 1422,53 гривень. Щодо заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні, - відповідач акцентує увагу, що вина підприємства у своєчасній виплаті позивачу належних сум відсутня, нездійснення виплат на користь позивача є наслідком злочинних дій третіх осіб, - тому до спірних відносин не підлягає застосування ст. 117 КЗпП. Так, науково-правовим висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Ясинувата. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Ясинувата, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, що знівелювало можливість відповідача виконати зобов'язання перед працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП. Представник відповідача Баранов А.С. (діючий на підставі довіреності) за змістом відзиву просить відмовити в позовних вимогах [PERSON], розгляд справи проводити в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. З трудової книжки позивача [PERSON] серійний номер АТ - ІІІ № 3970077 вбачається здійснення таких записів: - за № 9 - 26.04.1982 року прийнята на роботу на Донецьку залізничну дорогу Ясинуватське відділення слюсарем відділу водооснащення та санітарно-технічних пристроїв; - за № 13 - 01.04.2000 року - Ясинуватська дистанція водооснащення та санітарно-технічних пристроїв перетворена в Донецьку дистанцію цивільних споруд та водооснащення; - за № 14 - 01.06.2005 року - Донецька дистанція цивільних споруд та водооснащення реорганізована в Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління; - за № 15 - Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління перейменовано на Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізнична дорога»; - за № 16 - 25.12.2013 року переведена контролером водопровідного господарства майстерні Дільниці водопостачання та санітарно-технічних пристроїв ст. Ясинувата; - за № 17 - 01.09.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (у відповідності до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови КМУ № 200 від 25 червня 2014 року «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; - за № 18 - 01.09.2016 року - Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; - за № 19 - 17.07.2017 року - звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10 - 13). Таким чином, факт знаходження [PERSON] в трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» є доведеним, документально підтвердженим, останній запис в трудовій книжці зроблений відповідачем. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення належних при звільненні виплат (заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку), - суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено. Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано розрахункові листи (табуляграми), які видані ВП БМЕУ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (код за ЄРДПОУ 40150216). Згідно розрахункових листів (а.с. 15 - 20) заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням проведених утримань податків та внесків (сума до виплати) становить: лютий 2017 року - 1406,13 гривень (позивачем не заявлено вимог про стягнення цієї суми як заборгованості із заробітної плати при звільненні), березень 2017 року - 2516,16 гривень, квітень 2017 року - 1502,96 гривень, травень 2017 року - 1265,64 гривень, червень 2017 року - 4994,28 гривень, липень 2017 року - 4330,76 гривень. В табуляграмах за березень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою, за липень 2017 року - нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не оспорює той факт, що при звільненні позивача [PERSON] розрахунок з нею не проведено, при цьому зазначено, що підтвердження заборгованості по заробітній платі ускладнюється відсутністю первинної бухгалтерської документації, оскільки безпосередньо регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться у м. Лиман Донецької області, а фактичне місце роботи позивача знаходилося у м. Ясинувата Донецької області, тобто на непідконтрольній території, на якій проводиться антитерористична операція. Суд акцентує увагу, що в розумінні положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед працівником має довести саме роботодавець. Так, публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» не оспорюються та не ставляться під сумнів долучені позивачем розрахункові листи (табуляграми) з позиції належності та допустимості таких доказів, при цьому в відзиві по суті наведених в позові розрахунку заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку міститься відсильне посилання на лист керівника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» щодо проведених позивачу нарахувань та виплат. З листа № 520/1-ДонДНД від 01.11.2018 року структурного підрозділу Регіональної філії «Донецька залізниця» вбачається, що за період з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата з урахуванням обов'язкових утримань податків на доходи та інших зборів та отримана 27.07.2017 року у сумі 1422,53 гривень (а.с. 54-55). На підтвердження таких відомостей надано довідку про нараховану заробітну плату за березень 2017 року ( а.с. 56) та копію платіжної відомості (а.с 57-58). Інформацію щодо виплати заборгованості [PERSON] за період з 16.03.2017 року по день звільнення не надано з вказівкою, що від бухгалтерії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» (м. Ясинувата) до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати (табелі обліку робочого часу, помісячний розрахунок заробітної плати, довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення та розмір компенсації за невикористані дні відпустки; довідку про наявність та розмір інших грошових виплат). Суд відхиляє посилання ПАТ «Українська залізниця» на відсутність первинної документації як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу [PERSON] заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить саме на працедавцеві, а не на працівникові. Отже, обмеження підприємства в доступі до первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Такий висновок узгоджується з положенням чинного законодавства. Так, відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов'язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Доводи відповідача про те, що остаточний розрахунок з позивачем ускладнила та обставина, що фактичне місце роботи позивача - виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» знаходиться на непідконтрольній території, а саме в м. Ясинувата Донецької області також не заслуговують на увагу. Так, Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов'язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Вказаним Законом № 1669-VII від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов'язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини другої статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем не доведено факт проведення відповідно до ст. 116 КЗпП України повного розрахунку після звільнення, - приходить до переконання, що вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку є обґрунтованими. Стягненню підлягають такі суми заборгованості - за березень 1093,63 гривень (з урахуванням отриманої 27.07.2017 року позивачем суми: 2516,16 гривень - 1422,53 гривень), за квітень 2017 року 1502,96 гривень, за травень 2017 року 1265,64 гривень, за червень 2017 року 4994,28 гривень, за липень 4330,76 гривень (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього 13 187,27 гривень. За змістом ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приходить до наступних висновків. За позицією позивача [PERSON] дії публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» по несвоєчасній виплаті заробітної плати та інших нарахувань при звільненні є протиправними, в зв'язку з порушенням строків виплати відповідач повинен понести відповідальність. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, абз. 4 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивач проводить наступний розрахунок суми середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 року (наступний день за звільненням) по 25.09.2018 року (всього 435 днів: заробітна плата за лютий 2017 року + вислуга років 40 % + заробітна плата за березень 2017 року + вислуга років 40 %) / кількість відпрацьованих днів у лютому, березні 2017 року = 2226,80 гривень + 890,72 + 1446,49 + 578,60) / (152 + 79) = 178,10 гривень/день * 435 днів = 62365,95 гривень. Крім того, позивачем заявлено вимоги нарахування середнього заробітку по день фактичного розрахунку (по день ухвалення судового рішення по справі). Відповідач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» щодо вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки заперечує з посиланням на відсутність вини роботодавця у непроведені при звільненні остаточного розрахунку, невиконання відповідачем обов'язків передбачених ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України викликано обставинами непереборної сили, які встановлені висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Оскільки трудовим законодавством не врегульовано відносини з приводу підстав звільнення від відповідальності за незаконність дій відносно працівника, на ці правовідносини поширюються положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Вказана правова позиція була висвітлена Верховним Судом України в постановах №6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року та №6-364цс16 від 25 березня 2016 року. Так, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно із статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у місті Донецьк, Ясинувата у відповідача відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №12017050420000286 за ознаками ст. 341 КК України. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат торгово-промислової палати України. Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44 (5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП. У даній справі відповідачем ПАТ «Українська залізниця» надано науково-правовий висновок торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України. З огляду на вказане, даний доказ є належно допустимим для надання оцінки звільнення відповідача ПАТ «Українська залізниця» від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, зокрема за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні працівника. Відповідно до висновку торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк, м. Ясинувата. Господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м. Ясинувата перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором (а.с. 37-53). Суд оцінює вказаний науково-правовий висновок належним та допустимим доказом, яким підтверджується відсутність вини відповідача ПАТ «Українська залізниця» у непроведені своєчасного розрахунку з позивачем [PERSON] при її звільненні (на момент звільнення 17.07.2018 року існували форс-мажорні обставини), тому відсутні підстави присудження для стягнення в порядку ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17 (підлягають врахуванню згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] в силу п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплатила. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4Закону України "Просудовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Датою подачі позову є 1 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 76 975,75 гривень підлягав сплаті судовий збір у розмірі 769,75 гривень. Враховуючи, вказане, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14593,40 х 769,75 : 76975,75 = 145,93 гривень), але не менше грошової суми у розмірі 704, 80 гривень. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України,

Outcome: partial