Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи позов тим, що 14.07.2015 року з ним стався нещасний випадок на виробництві у результаті якого він отримав закриту черепно - мозкову травму. 14.07.15 року була створена комісія для проведення розслідування за результатами якого було складено Акт від 16.07.15 року за формою Н-5, відповідно до якого механізм отриманої їм травми не відповідає характеру захворювання. Акт за формою Н-1 не складався. У подальшому позов уточнив та просив суд визнати дії відповідача щодо не складання акту за формою Н-1 неправомірними та зобов'язати скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що стався під час виконання трудових обов'язків. Просив суд скасувати акт за формою Н-5 від 16.07.2015 року щодо проведення розслідування нещасного випадку, встановити факт нещасного випадку, що стався 14.07.2015 року з ним таким, що пов'язаний на виробництві та зобов'язати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ним під час виконання трудових обов'язків на ВП Шахта «Україна» ДП «Селидівуггіля» та скласти відповідні акти за формою Н-5 та Н-1. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю. З вказаним рішенням не погодилося Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області та подало апеляційну скаргу, яку обґрунтувало тим, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати, постановити нове, відповідно до якого у позові відмовити повністю. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14.07.2015 року о 15 годині 30 хвилин ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», затвердженого 16.07.2015 року директором ВП «Шахта «Україна», комісію призначено наказом від 14.07.2015 року №2-11 ОТ. Комісією проведено з 14.07.2015 року по 16.07.2015 року розслідування нещасного випадку, що стався на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», з позивачем. Комісія з розслідування встановила, що механізм отриманої [PERSON] травми не відповідає характеру захворювання, тому що пояснення потерпілого та свідків не відповідають одне одному, даний випадок та факт травмування [PERSON] не підтверджено. Відповідно до п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232, складається акт за формою Н-5, який не підлягає обліку в установленому порядку. Акт за формою Н-1 не складається. Згідно листка непрацездатності серії АГТ № 776278 Савін знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.07.2015 року по 03.08.2015 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що також підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №2946. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходив з того, що нещасний випадок стався з позивачем 14.07.2015 року о 15 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків на ДП «Селидіввугілля». Акт за формою Н-5 від 16.07.2015 року, суд визнав таким, що складений з порушення п.14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» та зобовязав скасувати акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався з [PERSON] 14.07.2015 року під час виконання ним трудових обов'язків на ВП «шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» за формою Н-5, та зобов'язав ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «шахта Україна» провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 14.07.2015 року під час виконання ним трудових обов'язків на ВП «шахта Україна» ДП «Селидіввугілля». Суд першої інстанції також встановив факт нещасного випадку, що стався 14.07.2015 року з [PERSON] таким, що пов'язаний на виробництві та зобов'язав відповідача скласти відповідні акти за формою Н-5 та Н-1. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Акт за формою Н-5 від 16.07.2015 року складений з порушення п.14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», але рішення суду щодо зобовязання відповідача щодо скасування акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 14.07.2015 року під час виконання ним трудових обов'язків на ВП «шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» за формою Н-5, та встановлення факту нещасного випадку, що стався 14.07.2015 року з [PERSON] таким, що пов'язаний на виробництві та зобов'язання відповідача скласти відповідні акти за формою Н-5 та Н-1 прийняті з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Згідно положень п. 7 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше. Відповідно положень п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема зясувати обставини і причини нещасного випадку. Відповідно до п. 15 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є у тому числі й виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства* або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні; У разі незгоди потерпілого, членів його сім'ї чи уповноваженої особи, яка за довіреністю представляє їх інтереси, з висновками комісії щодо обставин і причин нещасного випадку, то в пунктах 34, 54 Порядку визначено права зазначених суб'єктів на оскарження таких висновків. Для цього вони можуть звернутися з обґрунтованими запереченнями, разом з підтверджуючими документами, до роботодавця чи органу Держгірпромнагляду або вирішити питання в судовому порядку. На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» питання, пов'язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли з приводу цього виникає спір, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Апеляційним судом встановлене, й це підтверджується матеріалами справи, що в Акті за формою Н-5 від 16 липня 2015 року допущено порушення п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», а саме - не з'ясовано обставини і причини нещасного випадку, оскільки в акті, зазначено «що свідків нещасного випадку з [PERSON] не встановлено», тоді як в п.3 Акту відображені пояснення свідка, який безпосередньо бачив, як ланцюг комбайна вдарив [PERSON] в область голови. Також в акті зазначено, що «пояснення осіб причетних не відповідають одне одному..», в той час як в судовому засіданні показання свідків доповнюють одне одним та підтверджують факт отримання [PERSON] виробничої травми. Крім того, в п. 3 Акту за формою Н-5 п. 4 Акту за формою Н-5 від 16.07.15 року не зазначено причини нещасного випадку, в той час як в п. 5 зазначено: «З обставинами та причинами нещасного випадку ознайомити всіх працівників дільниці №7, тобто висновок Комісії суперечить встановленим обставинам. За таких обставин, колегія апеляційного суду приходить до висновку про визнання неправомірними дії комісії з проведення розслідування нещасного випадку на ВП шахта «Україна» ДП «Селідіввугілля», який стався з [PERSON] 14 липня 2015 року під час виконання ним трудових обовязків у частині допущення порушення п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» та до зобовязання провести повторне розслідування. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права з наступного. Відповідно положень п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема зясувати обставини і причини нещасного випадку та скласти відповідні акти. [PERSON] звернувся до суду та оскаржив Акт Н-5 , а суд першої інстанції скасував цей акт, що не відповідає вимогам Закону «Про охорону праці» та «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», є не законним з наступного. Відповідно до пункту 33 Порядку контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Відповідно до вимог пункту 34 Порядку посадова особа органу Держгірпромнагляду має право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Отже, в разі, якщо комісією з розслідування під час складання актів за формою Н-5 та Н-1 допущено помилки або неточності, посадова особа Держгірпромнагляду має право відповідно до пункту 34 Порядку видавати обов'язковий для виконання роботодавцем припис за формою Н-9 щодо проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затверджених актів форми Н-5 та/або Н-1. У разі оскарження рішення комісії, суд також може визнати дії комісії неправомірними у частині порушень при складанні Акту, зобовязати провести повторне розслідування. На виконання вимог зазначеного припису або рішення суду, комісія з розслідування нещасного випадку складає нові акти, до яких вносяться необхідні зміни та уточнення, які після затвердження надсилаються роботодавцем особам та органам, визначеним у Порядку. При цьому на раніше складених актах робиться запис про підставу втрати їх чинності та зазначається номер та дата нових актів. Відповідні зміни також вносяться до журналу реєстрації осіб, що потерпіли від нещасних випадків (додаток 7 Порядку). Суд першої інстанції також задовольнив позов [PERSON] та визнав нещасний випадок, що стався із [PERSON] під час виконання ним трудових обовязків, повязаним виробництвом. Рішення суду першої інстанції у цій частині також не відповідає вимогам матеріального та процесуального права з наступного. На підставі ст. 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. Відповідно до п. 23 Порядку встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Апеляційного суду Донецької області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Outcome: partial