Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, за участю заінтересованої особи [PERSON] Заява обґрунтовується тим, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2004 року з діагнозом «Змішаний розлад особистості». У квітні та серпні 2014 року був госпіталізований до психіатрично-наркологічного відділення КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради у примусовому порядку у звязку з наявністю галюцинаторно-параноїдної симптоматики та агресивної поведінки. На підставі динамічного спостереження за хворим діагноз було змінено на параноїдну шизофренію. Також знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з приводу психічних розладів внаслідок вживання каннабіноїдів. Хворого [PERSON] було доставлено до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» за заявою його матері [PERSON], згідно якої психічний стан її сина змінився в гіршу сторону. При надходженні до лікарні [PERSON] відмовився надати добровільну згоду на госпіталізацію, у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» вимушена звернутись до суду з цією заявою. Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просить госпіталізувати її сина, пояснила, що 23.06.2016 року його стан різко погіршився, поведінка змінилась, почав стверджувати, що молодша донька народжена не від нього, що в неї «чип у голові», збирався винести дитину з дому, погрожував фізичною розправою на адресу дружини та батьків. Лікар-психіатр [PERSON] в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, в звязку з великою завантаженістю на роботі не може зявитись в судове засідання. Підтверджує, що стан здоровя хворого [PERSON] не дозволяє йому приймати участь в судовому засіданні. В судове засідання особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення [PERSON] не викликався, згідно заяви головного лікаря КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради просить проводити розгляд справи без [PERSON], оскільки його участь в судовому засіданні може викликати погіршення стану здоровя. Вказану обставину підтверджує в своїй заяві і лікар-психіатр. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2004 року з діагнозом «Змішаний розлад особистості». У квітні та серпні 2014 року був госпіталізований до психіатрично-наркологічного відділення КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» у примусовому порядку у звязку з наявністю галюцинаторно-параноїдної симптоматики та агресивної поведінки. На підставі динамічного спостереження за хворим діагноз було змінено на «параноїдну шизофренію». Також знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з приводу психічних розладів внаслідок вживання каннабіноїдів. Згідно копії заяви [PERSON], яка є матірю [PERSON], психічний стан її сина на даний час значно погіршився, поведінка спостерігалась неадекватною, у звязку з чим просить його госпіталізувати (а.с.5). 24 червня 2016 року [PERSON] було оглянуто лікарем-психіатром та було встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма». Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку ЛКК від 24 червня 2016 року встановлено, що хворий [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром». Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром та вважає за необхідне госпіталізувати хворого [PERSON] для стаціонарного обстеження та лікування без його згоди (а.с.3). Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до\~підпункту (е)\~пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року\~№ 46/119\~визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17). Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди. Аналізуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задовольнити заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку [PERSON] без його згоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved