Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , належало право на земельну ділянку (земельну частку (пай)) площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Явір» на території Судововишнянської міської ради Львівської області, на яку остання мала право як особа, яка працювала в колгоспі «Правда», на базі якого створено колективне сільськогосподарське підприємство «Явір». Вважає, що її матір [PERSON] була членом колгоспу та членом зазначеного КСП, така мала право на отримання земельної частки (паю) із земель даного товариства, однак за життя не отримала відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай.) Вказує, що саме вона (позивачка) як єдиний спадкоємець прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті її матері, спадкодавця [PERSON] , однак через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну частку (пай) позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на земельну ділянку - середню земельну частку (пай) площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Явір» в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься подана нею письмова заява, в якій така зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без її участі на підставі наявних матеріалів. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву, в якій зазначив, що сторона відповідача визнає позовні вимоги позивачки [PERSON] та просить суд розглядати дану справу у їх відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63654729, з якої відомо, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , - не заводилася, а також заяву про розгляд справи за позовом [PERSON] у їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.03.1992 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», а 07.07.1992 року постанову «Про державну програму приватизації майна державних підприємств». Зазначеними документами постановлено наступне: до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств та організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році. Перелік господарств, землі яких передбачається передавати у власність у наступні роки, визначати не пізніш як за один місяць до початку наступного року; місцевим Радам народних депутатів забезпечити передачу землі громадянам України в порядку і розмірах, встановлених статтями 52, 56, 57, 67 Земельного кодексу України, починаючи з 15 травня 1992 року; встановити, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, провадяться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів; Кабінету Міністрів України до 15 травня 1992 року розробити і затвердити рекомендації по складанню цих проектів. Крім того, комісією Верховної Ради України з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та соціального розвитку села 15.05.1992р. розроблені Рекомендації по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, що затверджені Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України. Згідно п. 2.3 даних рекомендацій, з метою обчислення розміру середньої земельної частки сільською, селищною, міською радами народних депутатів складаються та затверджуються списки: - осіб, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості; - осіб, зайнятих у соціальній сфері села, до яких належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонерів з числа цих осіб, що проживають у цій місцевості. На реалізацію права громадян на землю Львівською обласною радою була прийнята ухвала №277 від 01.02.1993 року, якою затверджена Програма приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, а 08.12.1993 року ухвалою №351 Львівська обласна рада затвердила положення і статути до згаданої Програми приватизації. Зокрема, на виконання постанов Верховної Ради України Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992р. та постанови «Про державну програму приватизації майна державних підприємств» від 07.07.1992р., Львівська обласна рада прийняла Ухвалу №277 від 01.02.1993р., якою затвердила Програму приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області. Даною програмою зобов`язано сільські, селищні міські і районні ради скласти список об`єктів агропромислового комплексу, майна і земля яких підлягає приватизації, завершити складання списків громадян, які мають право на одержання у власність земельної ділянки у межах середньої земельної частки та створити комісії з питань приватизації; встановлено що дана програмам є обов`язковою до виконання місцевими органами влади і управління, власниками майна і землі та землекористувачами незалежно від форм власності та відомчої належності. Відповідно до розділу 6 Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, приватизація майна радгоспів та держгоспів, в тому числі створених на базі колишніх колгоспів, здійснюється шляхом реорганізації їх у колективні сільськогосподарські підприємства, за бажанням трудового колективу і рішення власника чи уповноваженого органу, та безоплатної передачі майна цих підприємств їх працівниками з наступним його паюванням між ними. Розділ 7 даної Програми передбачає послідовність її реалізації, в тому числі складення проектів роздержавлення і приватизації, порядок затвердження сільською, селищною, міською радами народних депутатів відповідних списків осіб, які мають право на земельну частку. Так, п.7.6 Програми передбачає, що сільською, селищною, міською радами народних депутатів складаються та затверджуються списки: - осіб, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві та проживають у сільській місцевості і мають право на майновий пай і середню земельну частку; - осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів), а також пенсіонерів з числа цих осіб, що проживають у даній місцевості, які мають право на земельну частку. Ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради №351 від 08.12.1993р. затверджено Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області. Пунктом 3 згаданого Положення регламентований порядок проведення роздержавлення і приватизації землі. Початком роботи з приватизації є розробка самого проекту, який передбачає створення приватизаційної комісії, складання списків осіб, які мають право на безоплатне отримання земельного паю. Пунктом 3.2 Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області було передбачено підстави для складання списку осіб, які мають право на землю. До цих списків згідно п.3.2 Положення заносяться: - особи, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості; - особи, зайняті у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів), пенсіонери з числа цих осіб, що проживають у даній місцевості. Таким чином, зазначеними вище актами передбачено, що особи - пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживали у сільській місцевості, належали до осіб, що мають право на земельну частку (пай). З матеріалів справи відомо, що на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Судововишнянська міська рада Львівської області), у яку входили села Бортятин, Довгомостиська, Княжий Міст Мостиського району Львівської області, до 1992 року існував колгосп «Правда», з 1992 року на базі колгоспу створено КСП «Явір», а у 1997 році перереєстровано у ТзОВ «Явір». В матеріалах даної цивільної справи міститься проект роздержавлення і приватизації земель КСП «Явір» Мостиського району Львівської області, з якого вбачається, що роздержавлення і приватизація земель даного КСП відбувалась в період з жовтня 1994р. по 1997р.; на виконання Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, рішенням Довгомостиської сільської ради Мостиського району від 21.10.1994р. утворено приватизаційну комісію ради з роздержавлення і приватизації землі КСП «Явір»; рішенням Довгомостиської сільської ради Мостиського району від 22.11.1996р. затверджено списки осіб, які мають право на середню земельну частку згідно з Додатком; на загальних зборах уповноважених членів КСП «Явір» Довгомостиської сільської ради Мостиського району 22.02.1997р. схвалено даний проект роздержавлення і приватизації земель; розмір середньої земельної частки (паю) згідно проекту складає 2,50 га; кількість осіб, які мають право на середню земельну частку становить 304 чол., з них працюючих в КСП - 80 осіб, а також пенсіонерів, які працювали в КСП - 179, з соціальної сфери і інших - 45 осіб.; у зазначеному списку осіб, які мають право на середню земельну частку, відомості про [PERSON] - відсутні. Отже, як вбачається з проекту роздержавлення і приватизації земель КСП «Явір» Мостиського району Львівської області, особи - пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості були включені до списку осіб, які мають право на середню земельну частку. Матір позивачки [PERSON] - [PERSON] з 01.01.1952 року по 1984 рік включно працювала в колгоспі «Правда», який існував на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області та була членом даного колгоспу, що підтверджується матеріалами справи, зокрема архівними довідками, виданими архівним відділом Мостиської РДА Львівської області від 08.09.2020р. №Ф-140, від 17.12.2019р. №Ф-277, від 17.12.2019р. №Ф-276. Крім того, [PERSON] , працюючи в колгоспі та будучи членом такого, зверталась з заявою про призначення їй пенсії по старості в комісію по призначенню пенсій і допомоги колгоспникам Мостиської районної ради соціального забезпечення колгоспників. Наведене підтверджується копією її заяви від 25.03.1973р., яка прийнята старшим інспектором відповідної комісії 02.04.1973р. та зареєстрована під №44, а також довідкою, виданою головою правління колгоспу 02.04.1973р. Таким чином, суд вважає, що на момент роздержавлення і приватизації земель КСП «Явір» Мостиського району Львівської області, [PERSON] вважалась особою - пенсіонером, яка раніше працювала у сільському господарстві (в колгоспі «Правда», на базі якого створено КСП «Явір») і проживала у сільській місцевості на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району та відповідно мала право на середню земельну частку (пай) на території даної сільської ради в розмірі 2,50 га, однак при паюванні земель не була включена у список осіб на отримання земельної частки (паю) та не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить право на зазначену вище земельну ділянку (право на середню земельну частку) площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ «Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 2002 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася та склала заповіт на користь [PERSON] , позивачки по справі. Позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] . Дані факти щодо спадкування спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , встановлені рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.02.2007 року по справі №2-68 за 2007р. за позовом [PERSON] до Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності на спадкове майно (будинковолодіння). Даним судовим рішенням за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом визнано право на частину спадкового майна, належного спадкодавцю [PERSON] . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.02.2007р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи. Зокрема, даним судовим рішенням встановлено, що: - спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя своїм майном розпорядилася, заповівши все своє майно дочці [PERSON] ; - після смерті [PERSON] належну їй спадщину, у відповідності до вимог ст.549 ЦК України 1963р., прийняла саме спадкоємець [PERSON] . Також матеріалами справи підтверджено, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася (згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 26.02.2021р. №01-16/52 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.02.2021р. №63654729). Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] право на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) успадкувала саме її дочка - [PERSON] . В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У такому випадку рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) буде документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Пунктом сьомим Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720\\95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08,1995року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» має бути надана із земель запасу. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі тощо. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що [PERSON] фактично мала право на середню земельну частку (пай) із земель КСП «Явір» на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району (правонаступником якої є Судововишнянська міська рада Львівської області), хоча і не отримала відповідного документу на таке право; право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування та таке після смерті [PERSON] успадкувала її дочка - позивачка [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину, але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості, тому порушене право позивачки підлягає захисту. Узагальнюючи вищенаведене та враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved