Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорноморського державного університету імені [PERSON], просив про стягнення на його користь 32144 грн. 28 коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2010 року по липень 2012 року, 6293 грн. 76 коп. інфляційних збитків, компенсацію немайнової (моральної) шкоди, яку оцінив у 30000 грн. 00 коп., а також 3100 грн. 00 коп. судових витрат, понесених на надання правової допомоги. В обгрунтування позову Позивач послався на ті обставини, що в період з 14 липня 2006 року по 15 серпня 2012 року працював на посаді проректора з навчальної та наукової роботи у Південнослов'янському інституті ПрАТ "Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет". Разом з цим у період з 14 липня 2006 року по 16 липня 2012 року він ([PERSON]Ю.) працював за сумісництвом на посаді першого проректора Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики, який 13 серпня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 716-р реорганізований шляхом приєднання до Чорноморського державного університету імені [PERSON], та який є правонаступником всіх прав та обов'язків Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики. Під час звільнення з посади, яку він (позивач) обіймав за сумісництвом, йому не була виплачена заробітна плата за період з листопада 2010 року. Як на правові підстави позову позивач послався на ст. 102-1, 115, 117, 233 та 233-1 КЗпП України. 17 червня 2015 року та 16 липня 2015 року позивач подав заяви про збільшення позовних вимог, просив про стягнення 24621 грн. 80 коп. інфляційних збитків, 50000 грн. 00 коп. відшкодування немайнової (моральної) шкоди та 3900 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог обставини. Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що [PERSON] не працював у Чорноморському державному університеті імені [PERSON], тому ніяких бухгалтерських та правових документів у відповідача не існує. Позивач працював в Південній академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики. 05 вересня 2014 року наказом Міністра освіти і науки № 984 академія була реорганізована і все майно передане Чорноморському державному університеті імені [PERSON], в тому числі бухгалтерські документи, але документи, які б могли підтвердити наявність заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі відсутні. В свою чергу, позивачем не представлені належні та допустимі докази на підтвердження наявної заборгованості по заробітній платі, інфляційних збитків та розміру немайнової (моральної) шкоди. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Кабінету Міністрів України № 1364 від 01 вересня 1998 року "Про створення у м. Миколаєві Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики" дана академія була створена на базі Миколаївського інституту підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики, що ліквідувався. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 716-р від 13 серпня 2014 року "Про реорганізацію Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики" пунктом першим вирішено реорганізувати Південну академію підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики шляхом приєднання до Чорноморського державного університету імені [PERSON] , а пунктом другим - взяти до відома, що реорганізація Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики та подальше утримання утвореного на її базі структурного підрозділу Чорноморського державного університету імені [PERSON] здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду кошторису зазначеного Університету. З цього слідує, що Чорноморський державний університет імені [PERSON] є правонаступником всіх прав та обов'язків Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики. Наказом ректора Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики № 29-К від 14 липня 2006 року [PERSON] прийнятий на посаду першого проректора з окладом за штатним розписом за сумісництвом (а.с. 15). Наказом ректора Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики № 26-К від 16 липня 2012 року [PERSON] звільнений з посади першого проректора (адміністративно-управлінський персонал) за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) та сплатою компенсації за 273 календарних дня невикористаної відпустки (а.с. 16). Факт роботи [PERSON] за сумісництвом на посаді першого проректора Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики підтверджується також записами в його трудовій книжці (а.с. 8, 9). На підтвердження наявної заборгованості по заробітній платі позивачем суду представлені відомості за 2010-2012 роки (а.с. 20-22) в яких зазначені нарахування та утримання по заробітній платі першого проректора [PERSON] (підрозділ - адміністративно-управлінський персонал) ідентифікаційний код 169780141. Я слідує з відомості за 2012 рік, на час звільнення в липні 2012 року позивачу була нарахована, але не сплачена заробітна плата у сумі 32144 грн. 28 коп. Разом з цим, твердження позивача про те, що невиплата коштів розпочалася з листопада 2010 року - не відповідають дійсності, оскільки з відомості за 2010 рік вбачається, що на початок цього року перед [PERSON] вже існувала заборгованість по заробітній платі в сумі 6790 грн. 78 коп. Суд зважає на те, що представлені відомості не оформлені у встановленому законом порядку, а саме: не містять прізвища, підпису бухгалтера, який їх склав, та відбитку печатки, проте не вбачає підстав вважати дані докази недопустимими, оскільки невідповідність бухгалтерських документів вимогам закону виникла не з вини позивача, а відповідачем, в свою чергу не надано доказів на спростування тверджень [PERSON] про наявну заборгованість по оплаті його роботи в Південній академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики. На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що трудові права позивача зі своєчасної оплати праці за сумісництвом на час звільнення були порушені, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача 32144 грн. 28 коп. заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та на підставі ст. 102-1, 115 КЗпП України підлягають задоволенню. Разом з цим, позивачем суду не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження розміру інфляційних збитків, завданих несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання. Так, позивач стверджує та наводить розрахунки інфляційних збитків виходячи із заборгованості, що виникла протягом періоду з листопада 2010 року по липень 2012 року, тоді як судом установлено, що заборгованість Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики перед [PERSON] виникла ще до січня 2010 року. Оскільки позивачем суду не представлені відомості про нарахування заробітної плати за попередні роки, зокрема з часу, коли заборгованість виникла вперше, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок інфляційних збитків самостійно, а тому в задоволенні позовних вимог в даній частині слід відмовити. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт невиплати з вини керівництва Південної академії підвищення кваліфікації кадрів Міністерства промислової політики належних посадовій особі сум призвело до моральних страждань позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто йому була заподіяна моральна (немайнова) шкода, для компенсації якої з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим у даній частині позовні вимоги частково. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 487 грн. 20 коп. судового збору. Витрати позивача на правову допомогу належними платіжними документами не підтверджені, а тому відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: partial