Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП), яка сталась з вини відповідача, позивачеві було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Посилаючись, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень позивачеві завдано моральну шкоду, повязану з необхідністю стаціонарного лікування, оперативного втручання, відчуттям фізичного болю та емоційного стресу, які призвели до обмеження працездатності, порушення життєвих звязків, тощо, позивач, оцінюючи суму компенсації своїх моральних страждань у 60500 гривень, просила стягнути з [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 60000 гривень, а з [PERSON] «СК «Арсенал Страхування», в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, стягнути 500 гривень та визначити виплату зазначеної суми протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача з зазначенням того, що позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог. Відповідач [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» представника в судові засідання не направив, надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також письмові пояснення по суті заявлених вимог, відповідно до яких [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» позовні вимоги визнає частково в сумі стягнення 476,04 гривень, що дорівнює 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився з невідомих суду причин, про місце та час розгляду справи повідомлений судовими повістками, які направлялись як за зареєстрованими місцем його проживання, так і вручались особисто в приміщенні суду. Причини неявки суду не повідомив. При вивчені матеріалів справи встановлено наступне. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, а також звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік. Як вбачається з вироку суду 13.01.2015 року приблизно о 08 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух по проїжджій частині вул. Чарівної з боку вул. Полякова в напрямку вул. 8 Березня в м. Запоріжжі. В цей же час проїзну частину вул. 8 Березня в районі перетину з вул. Чарівною, рухаючись зліва направо за ходом руху транспортних засобів від вул. Шевченко в сторону вул. Уральської, перетинала пішохід [PERSON] На перехресті вул. Чарівної з вул. 8 Березня водій [PERSON], діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в порушення вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху, де вказано, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, не переконався в безпеці своїх дій, дорогу пішоходу [PERSON], яка переходила дорогу, на яку він повертає, не надав, а почав виконувати маневр лівого повороту, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 600 МД від 23.02.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого фрагментарно-уламкового перелому нижньої третини лівого стегна зі зміщенням фрагментів, закритого перелому шийки правого плеча зі зміщенням фрагментів, які кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечними для життя, але потягли за собою довготривалий розлад здоровя більш ніж 21 день. Як вбачається з копій виписного епікризу, виписки з амбулаторної картки, листків непрацездатності, [PERSON], [INFO], перебувала на лікуванні з 13.01.2015 року, їй було здійснено операцію остеосинтезу лівої стегнової кістки та вона продовжувала лікуватись принаймні до 12.04.2015 року (дата останнього листка непрацездатності з зазначенням того, що [PERSON] продовжує хворіти). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Як вказує ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходить також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вина [PERSON] у скоєнні злочину, обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень та наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями [PERSON] та отримання [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості встановлені вироком суду тож у відповідності до вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України є обставинами, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вказує ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден з доказів не має для суду наперед встановленого значення. Оцінюючи пояснення позивача, викладені в позовній заяві, у сукупності з наданими медичними документами, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] безперечно зазнала значних та тривалих моральних страждань в результаті скоєння щодо неї протиправного діяння, отримання тілесних пошкоджень. Тяжкість та характер заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень свідчить про тривалу вимушену нерухомість [PERSON], перенесення нею значного фізичного болю та моральних страждань, повязаних з необхідністю оперативного втручання, стаціонарного лікування та в результаті яких вона, будучи людиною похилого віку (на час розгляду справи їй виповнилось 73 роки), була очевидно обмежена у своїх життєвих звязках, громадському житті, спілкуванні з оточуючими та можливостях вести звичайний спосіб життя. Питання щодо можливості повного відновлення стану здоровя позивача, який був напередодні ДТП, на час розгляду справи залишається невирішеним. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність заперечень відповідача [PERSON], який, завідомо знаючи про сутність та розмір заявлених до нього вимог та будучи попередженим у встановленому порядку про місце та час розгляду справи, своїм правом надати пояснення та заперечення по суті спору не скористався, суд дійшов висновку, що заявлена [PERSON] сума відшкодування моральної шкоди є цілком справедливою та відповідає реальному обсягу її страждань та обмежень, яких вона зазнала та продовжує зазнавати. Визначаючи особу, з якої належить стягнути моральну шкоду, суд виходить з наступного. Як вказує ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року вказує, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Визначення страхової виплати міститься в ст. 9 Закону України «Про страхування» № 85 від 07.03.1996 року, відповідно до якого страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Оскільки розмір страхової виплати, сплаченої [PERSON] «СК Арсенал Страхування» [PERSON] за шкоду, заподіяну здоровю, становить 9520,95 гривень, що не заперечувалось позивачем, тож сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» становить 476,05 гривень. В іншій частині сума відшкодування підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Підстав для задоволення вимог позивача в частині визначення виплати [PERSON] «СК «Арсенал Страхування» суми моральної шкоди протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили суд не вбачає, оскільки обовязковість та порядок виконання рішень судів достатньо визначені чинним законодавством, тож додаткового зазначення в рішенні суду такого порядку, який до того ж не відповідає загальному порядку виконання рішення суду, немає підстав.

Outcome: partial