Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

27.09.2017 року представник Миколаївської\~загальноосвітньої санаторної\~школи-інтернату\~№ 7\~[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила стягнути з відповідачів суму основного боргу за Договором №3 щодо відшкодування видатків по комунальним послугам у розмірі 3351,40 грн.; стягнути з відповідачів три відсотки річних в розмірі 115 грн., суму індексу інфляції в розмірі 513,97 грн.; стягнути з відповідачів на користь Миколаївської загальноосвітньої\~санаторної школи-інтернату\~№ 7\~\~сплачений судовий\~збір у\~розмірі\~ 1624 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON], як працівникам школи-інтернату, на території цього закладу було надано житло. За договором про відшкодування видатків за комунальними послугами № 3 від 29 січня 2011 року відповідачі повинні були оплачувати комунальні послуги, споживаючи комунальні послуги, відповідачі їх не оплачували. Ухвалою суду від 02.10.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом). До судового засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином. До матеріалів позову долучено клопотання представника позивача, в якому він просить розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм ЦПК України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2009 року проживали на території Миколаївської ЗОСШІ № 7. 29 січня 2011 року між школою-інтернатом та відповідачами укладено договір про відшкодування видатків за комунальними послугами № 3. Згідно пункту 2.6. Договору наймачі зобовязані до 25 числа поточного місяця вносити плату за комунальні послуги. Внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх обовязків, виникла заборгованість у розмірі 3\~351, 40 грн., з яких 2\~574, 80 грн. за спожитий газ, 58, 10 грн. за воду, 705, 50 грн. за електроенергію та 40 грн. за вивезення сміття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61\~Житлового кодексу\~Української РСР (далі - ЖК України) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 63\~ЖК України предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 68\~ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. Відповідно до ст. 25\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відповідно до ст. ст. 525 та 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, відповідно до ч. 3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Разом із тим за змістом наведених вище норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними; відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, на яку суд правильно послався в своєму рішенні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно принципу диспозитивності, передбаченим ст. 13, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За такого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3 351, 40 грн. заборгованості за надані комунальні послуги, у задоволенні решти вимог вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 1367,37 грн. (3351,40 грн. х 1624 грн. : 3980,37 грн.).

Outcome: partial