Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт капітал» заборгованість за Кредитним договором №014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року у розмірі 4648,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.02.2021 року становить 130143,43 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 55998 доларів США зі сплатою 13,75 % річних. ТзОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги за Кредитним договором № 014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року. Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 55998 доларів США. З метою належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір поруки №014/1352/82/49504/1 від 31.05.2007 року, а також між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладеного Договір поруки №014/1352/82/49504/2 від 31.05.2007 року. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, що станом на 04.02.2021 року становить 123630,65 доларів США, що за курсом НБУ стоном на 04.02.2021 року становить 3461040,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 43976,70 доларів США, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 79653,95 доларів США. Позивач зазначає, що на момент звернення до суду із позовною заявою відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору №014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 687,29 доларів США, 3% річних у розмірі 3961,52 доларів США. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача разом з позовною заявою скерував в суд заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Не подали відзиву на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 55998 доларів США зі сплатою 13,75 % річних. ТзОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги за Кредитним договором № 014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 55998 доларів США. З метою належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір поруки №014/1352/82/49504/1 від 31.05.2007 року, а також між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладеного Договір поруки №014/1352/82/49504/2 від 31.05.2007 року. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно наданого банком розрахунку станом на 04.02.2021 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 123630,65 доларів США, що за курсом НБУ стоном на 04.02.2021 року становить 3461040,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 43976,70 доларів США, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 79653,95 доларів США. На момент ухвалення рішення [PERSON] не повернула отримані від банку кредитні кошти на підставі Кредитного договору №014/1352/82/49504 від 31.05.2007 року. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 718/2080/17-ц. Таким чином, нараховані на прострочену суму заборгованості 3% річних в розмірі 3961,52 доларів США, інфляційні втрати в сумі 687,29 доларів США підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000грн. суд приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем долучено до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги № 21-12/2019 від 21.12.2019 року, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», копію платіжного доручення №177920003 від 26.01.2021 року на суму 20000 грн, копію заявки на надання юридичної допомоги №103 від 04.01.2021 року та копію витягу з Акту №10 про надання юридичної допомоги від 04.01.2021 року. Суд вважає завищеною, і такою що не відповідає складності справи суму витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн., оскільки така не є співмірною із обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано належним чином суму в розмірі 20000грн., що сплачена в якості правової допомоги. З огляду на вищенаведене витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідача в користь позивача в сумі 4000 грн. Вказана сума, на думку суду є співмірною із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial