Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

27.09.2013 року до Голосіївського районного суду звернувся позивач Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.07.2010 року між ЗАТ "Лізинг інформаційних технологій" (в особі ТОВ «Матрікс», який діяв на підставі Довіреності №10060801 від 08.06.2010 року) та [PERSON] було укладено Договір №120183012 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Відповідно до п. 1.2 Договору №120183012 порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання, які є невід'ємною частиною Договору. Пунктом 8.7 Договору передбачається, що клієнт ознайомлений з Правилами на момент підписання договору, їх зміст йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На виконання умов Договору позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання вартістю 7080,12 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі №120183012 від 04.08.2010 року. Відповідно до умов Договору та Правил, відповідач зобов'язувався здійснювати платежі в рахунок погашення вартості обладнання - перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів та 9 платежів рівними частками щомісячно до 20 числа кожного місяця. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином та надав відповідачеві обладнання, водночас, відповідач умови Договору та Правила належним чином не виконував, платежі в рахунок погашення вартості обладнання не сплачував, у зв'язку з чим, станом на дату подання позову, має заборгованість в розмірі 23400,67 грн., з яких 2340,61 грн. компенсація вартості наданого обладнання та 21969,06 грн. плата за прострочення місячних платежів. Оскільки [PERSON] добровільно заборгованість не погашає, позивач Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" просив суд стягнути з останньої 23400,67 грн. та судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що Правилами передбачено нарахування процентів за несплату щомісячних платежів, таким чином, грошові кошти, які надходили від [PERSON], зараховувалися як погашення заборгованості по процентам, таким чином, наразі не погашено частина вартості обладнання та наявна заборгованість за прострочення платежів. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що позивач зловживає своїми правами щодо нарахування штрафних санкцій, оскільки за весь час прострочення відповідачем платежів не скопи стався своїм правом розірвати договір лізингу та вимагати повернення переданої речі. Зазначив, що заборгованість за прострочення платежів нараховано за три роки, водночас, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до ч.4 вказаної статті лізингоодержувач може мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом достовірно встановлено, що 30.07.2010 року між ЗАТ "Лізинг інформаційних технологій" (в особі ТОВ «Матрікс», який діяв на підставі Довіреності №10060801 від 08.06.2010 року) та [PERSON] було укладено Договір №120183012 про отримання обладнання в системі LeaseIT на умовах фінансового лізингу. При підписанні вказаного договору відповідач [PERSON] погодилася з усіма його умовами, про що на примірнику договору проставлено її особистий підпис. Відповідно до п. 1.2 Договору №120183012 порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Пунктом 8.7 Договору передбачається, що клієнт ознайомився з Правилами отримання IT- обладнання , інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст Правил йому зрозумілий, він погоджується їх дотримуватися та виконувати. Відповідно до п. 14.2 Правил, у разі несвоєчасного оплати Клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора плату за прострочення платежу. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. Позивач Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" свої обов'язки за договором виконав належним чином та надав відповідачу обладнання, що підтверджується Актом прийому-передачі №120183012 від 04.08.2010 року, а відповідач [PERSON] прийняла обладнання, про що на примірнику Акту проставлено її особистий підпис. Водночас, як вбачається з Розрахунку грошових нарахувань та надходжень №120183012 від 11.09.2013 року, відповідач належним чином платежі за Договором не сплачувала, у зв'язку з чим останній нараховувались проценти за прострочення платежів. Таким чином, станом на 11.09.2013 року, у [PERSON], внаслідок порушення нею своїх зобов'язань за договором №120183012, наявна заборгованість в розмірі 23400,67 грн., з яких 2340,61 грн. компенсація вартості наданого обладнання та 21969,06 грн. плата за прострочення місячних платежів. Водночас, в судовому засіданні представник відповідача зазначила про позовну давність в один рік для вимог щодо стягнення неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача [PERSON] несплаченої суми компенсації вартості наданого обладнання в розмірі 2340,61 грн. та пені,нарахованої за прострочення здійснення платежів період з 01.10.2012 року по 01.09.2013 року включно, а саме 15 944,51 грн.., а всього 18285,12 грн.. Посилання представника відповідача на те, що позивач своїм правом не розірвання Договору не скористався та не витребував предмет договору лізингу у відповідача, не приймаються судом до уваги, оскільки, відповідно до положень ст.. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» вказане є правом, а не обов'язком лізингодавця. Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а стороною відповідача викладені в позовній заяві обставини не спростовано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині з урахуванням строків позовної давності. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача, підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 229,40 грн., тобто пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial