Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

в квітні 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в зв'язку з профзахворюванням. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 16 років 5 місяці, а саме з 19.01.2001 року по 07.02.2007 року та з 08.05.2007 р. по 18.09.2017 р. машиністом бульдозера автоколони №3 ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». У листопаді 2017 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої, другої стадії), група [PERSON] недостатність другого ступеня. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L5,S1, C6, C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня) деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 100 000,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 2720 грн., які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, що вказані в позові. Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини підприємства. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 19.01.2001 року по 07.02.2007 року та з 08.05.2007 р. по 18.09.2017 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» машиністом бульдозера автоколони №3, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечувались сторонами під час розгляду справи. Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 1344 від 14 листопада 2017 року позивачу було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої, другої стадії), група [PERSON] недостатність другого ступеня. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L5,S1, C6, C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня) і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня) деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 10.07.2017 р. № 227/4.6-5 виданої Начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області де вказано, що позивач працював машиністом бульдозера автоколони №3 ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». При цьому працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням граничнодопустимого рівня та шкідливих факторів технологічного процесу: по речовинам з гостроспрямованим механізмом дії 3.1 («Шкідливі»1ст); по речовинами переважно фіброгенної дії - до 3.1 («Шкідливі» 1 ст); по важкості праці до 3.1. («Шкідливі» 1ст); величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками: 2001-2004рр-до3.1; періодичне перебування в незручній позі; по шуму до 3.2 («Шкідливі»2ст); по вібрації загальній до 3.1. («Шкідливі» 1ст.) по мікроклімату до 3.1 («Шкідливі» 1ст.) Загальна оцінка до 3.2. («Шкідливі» 2ст.) По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання 07.12.2017 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Згідно з висновком МСЕК від 23.01.2018 року серії 12 ААА № 04646 позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності: 30% - вібраційна хвороба, 20% - ХОЗЛ, та встановлено 3 групу інвалідності, з переоглядом 01.02.2019 року (а.с.18,19). Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування». Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо має задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 1-2 р. на добу, які виникають при фізичному навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, сильний кашель з утрудненим виділенням слизового, вязкого харкотиння, рідше сухий, біль та важкість у грудях, загальну слабкість, втому, головний біль, періодичне підвищення АТ, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, судоми верхніх та нижніх кінцівок, постійний біль та оніміння в руках та ногах, мерзлякуватість кистей. Задишка за школу ММРД два бали; ТОХ 14 балів. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 35 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів, про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду та щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом є необґрунтованими, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушених особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Щодо стягнення судових витрат повязаних із правничою допомогою суду зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 12 квітня 2018 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у підготовці матеріалів, складанні та поданні позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді (а.с.42). Крім цього позивачем надано суду розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 2720 грн. Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 12.04.2018 [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 2720,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією №1873 (а.с.46). Частина 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані з правничою допомогою пропорційно до задоволених вимог, що складає 952,00 гривень. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави судовий збір у сумі 704,70 грн.

Outcome: partial