Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач доводиться їй сином, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше одного року без поважних причин. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, отримувати субсидію. Вирішити спір у добровільному порядку вона не має можливості, оскільки їй невідоме місце перебування відповідача та засоби зв"язку з ним. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивачка подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала (вх.№5774/19-вх. від 27.08.2019р.). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Згідно листа Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 05.03.2019р. [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] , не проживає. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . На підтвердження такого позивачкою надано дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 січня 2009 року, зареєстрованого у реєстрі за №17. 01 липня 1998 року у вказаному жилому будинку за згоди власника був прописаний відповідач - син позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним записом про реєстрацію в паспорті (а.с.9) та довідкою Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №101 від 05.03.2019 року (а.с.23). Родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 1978 року Краснознам"янською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області (а.с.8). Крім того, за даними довідки про склад сім"ї від 04 лютого 2019 року №54, виданої Новокиївською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, [PERSON] також значиться як син позивачки, який за місцем реєстрації не проживає з 2006 року (а.с.7). Згідно акту комісії у складі депутатів Новокиївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, складеним 20 лютого 2019 року та затвердженим головою сільськоюї ради, [PERSON] за місцем реєстрації з 2006 року по теперішній час не проживає. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України члун сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з 2006 року, тобто понад дванадцять років, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивачки перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Судові витрати з відповідача позивачка просила не стягувати.

Outcome: approved