Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач посилається на те, що з відповідачем, після укладення шлюбу, з метою визначення їх майнових прав та обов"язків, було укладено та нотаріально посвідчено шлюбний договір. Відповідно до п.2.4 цього договору подружжя вирішило, що у разі розірвання шлюбу до досягнення дитиною трирічного віку [PERSON] зобов"язується сплачувати аліменти на утримання [PERSON] (дошлюбне прізвище) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. [INFO] у них народився син, - [PERSON] . 20.07.2020 шлюб між ними розірвано в судовому порядку. Посилаючись на це та на підставі приписів ст 99 СК України і відповідного пункту шлюбного договору просить стягнути з відповідача на її користь, та на її утримання аліменти в розмірі п"ять тисяч гривень щомісячно, до [INFO] . У судове засідання представник позивача не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнала. При цьму посилалася на неможливість виконання цього пункту шлюбного договору у зв"язку з матеріальним становищем доверітеля. Крім того, вказувала на нібито добровільне вирішення між сторонами цього спору шляхом передання позивачці майна, -автомобіля та кухонного комбайна, проте жодного доказу цього не надала. Вислухавши учасників справи, вивчивши надані докази, суд вважає позов обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 99 СК України. Визначення у шлюбному договорі права на утримання 1. Сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором. 2. Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. 3. Шлюбним договором може бути встановлена можливість припинення права на утримання одного з подружжя у зв`язку з одержанням ним майнової (грошової) компенсації. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватися оплата за виконану працівником місячну норму робіт (Кодекс законів про працю України, Закон України "Про оплату праці"). Згідно з п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік, і яка станом на з 01.09.20 до 31.12.20 становить 5 тис. грн. Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що сторони були подружжям, шлюб укладено 11 листопада 2017 року, про свідчить свідоцтво про шлюб (л.с.14), який розірвано за рішенням суду від 20.07.2020 (ас16-17). Подружжя має дитину,- [PERSON] , який народився [INFO] згідно свідоцтва про народження (ас15). 09.11.2017 року відповідно до приписів глави 10 СК України сторонами укладено шлюбний договір, який нотаріально посвідчений, запис в реєстрі 854, приватний нотаріус Тіщенко О.М. Сторонам роз"яснено порядок та наслідки такого укладення і вони не мають жодних доповнень, зауважень та суперечностей щодо договору та його умов. Сторонами не визначено порядок відповідальності сторін за його порушення (ас 18-21). В п 2.4 зазначеного договору сторонами погоджено умови, розмір та строки виплати аліментів, зокрема у разі розірвання шлюбу до досягнення дитиною трирічного віку [PERSON] зобов"язується сплачувати аліменти на утримання [PERSON] (дошлюбне прізвище) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (ас20). Відповідач працює в ПП "Продгрупсервіс" інженером-механіком, із середньомісячним доходом 5323,95 грн, що випливає із змісту зустрічної позовної заяви про розірвання шлюбного договору, яка повернута судом із-за порушення процесуальних строків (ас46-48). Вирішуючи справу по суті суд бере до уваги правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 №6-230цс14 (далі - Постанова). У цій Постанові зазначено, що оскільки договір (у тому числі шлюбний), передусім, є категорією цивільного права, то відповідно до ст. 8 СК, у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст. 3, 6 ЦК щодо свободи договору, а також гл. 52, 53 ЦК щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни та розірвання. Частина 3 ст. 6 ЦК передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, таким чином надаючи особам право вибору: використати наявні норми законодавства для регулювання своїх відносин або встановити для цих відносин власні правила поведінки. Отже, принцип свободи договору, відповідно до ст. 6, 627 ЦК, є визначальним і полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); подруге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та встановлені законом обмеження щодо окремих положень договору. Отже, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати в договорі свої відносини лише у таких випадках: якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; якщо заборона випливає зі змісту акта законодавства; якщо така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Оскільки сторони, укладаючи шлюбний договір, добровільно врегулювали майнові відносини в цій частині, і не існує прямої заборони цього, а одна із сторін порушила умови договору, слід задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач звільнений за законом від їх сплати. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню згідно приписів ст 430 ЦПК України.

Outcome: approved