Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

I.Виклад позицій позивача та відповідача. АТ КБ "ПриватБанк" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 12.12.2011 між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позов мотивовано тим, що [PERSON] отримала в АТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 3200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Власноручним підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП 2010 256 від 06.03.2010 та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/ складає договір про надання банківських послуг. Відповідач кредитні кошти використовувала, але своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на\~31.05.2018\~утворилася заборгованість\~відповідача перед\~позивачем в\~розмірі 108631,35 грн, із яких заборгованість за кредитом 2875,29 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 95805,34 грн; заборгованість за пенею та комісією 4301,61 грн; штраф (фіксована частина) 500,00 грн та 5149,11 грн штраф (процентна складова), Вказану суму заборгованості та судові витрати АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути на його користь з [PERSON] . У судовому засіданні 13.02.2019 представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю № 6773-К-О від 22.05.2017 Леонтьєв В. [PERSON] . (а.с.105) позовні вимоги підтримав посилаючись на ті ж самі обставини і факти, що і в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костриця В.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що [PERSON] розрахувалася з позивачем. Зауважив також, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати умови кредитування клієнтів, [PERSON] не підписувались, тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного 12.12.2011 шляхом підписання заяви анкети. Отже, на думку представника відповідача [PERSON] адвоката Костриці В.С. відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того представник відповідача [PERSON] адвокат Костриця В.С. у заяві до суду від 10.01.2019 просив застосувати до позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову за спливом строків позовної давності. ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді від 21 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без (повідомлення) виклику сторін. Вказаною ухвалою\~судді відповідачеві\~ [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.50). Ухвалу судді\~від 21.08.2018\~разом з\~копією позовної\~заяви,\~додатками до\~неї відправлено\~на адресу\~відповідача.\~05.09.2019\~поштове відправлення\~повернулося до\~суду з\~відміткою "за\~закінченням встановленого\~строку зберігання"\~ (а.с.55). У зв`язку з відсутністю відомостей про своєчасне повідомлення відповідача, розгляд справи відкладено, [PERSON] повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України (а.с.56 57). 11.10.2018 до суду поступило клопотання від представника відповідача [PERSON] адвоката Костриці В.С. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін (а.с.58 61). 11.10.2018 постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження. Означеною \~ухвалою відповідачеві\~ [PERSON] запропоновано подати в 15-денний строк з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву та зустрічний позов (а.с.62 63). Ухвалу судді від 11. 10.2018 представник відповідача [PERSON] адвокат Костриця В.С. отримав 16.10.2018 (а.с.65). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Костриця В.С. у строки, встановлені в ухвалі від 11.10.2018, відзив на позовну заяву не подали, зустрічного позову не пред`явили. 10.01.2019 до суду поступила заява від представника відповідача [PERSON] адвоката Костриці В.С. про застосування до позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" строків позовної давності (а.с.102 103). 17.01.2019 від представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" Леонтьєва В.В. надійшов відзив на заяву про застосування строку позовної давності (а.с.108). До суду також надходили клопотання сторін про ознайомлення з матеріалами справи, відкладення розгляду справи та розгляд справи у відсутності представника позивача ( а.с.137, 156, 170, 176, 186). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У справі, що розглядається судом встановлено, що\~12.12.2011 між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір з\~\~ [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3200 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП 2010 256 (а.с.9 32). Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість\~\~ [PERSON] за кредитним договором від 12.12.2011 станом на 31 травня 2018 року становить 108631,35 грн, із яких заборгованість за кредитом 2875,29 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 95805,34 грн; заборгованість за пенею та комісією 4301,61 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн та 5149,11 грн штраф (процентна складова). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Висновок суду. Даному факту відповідають загальні положення про правочин та правовідносини позики, а саме кредиту, за договором якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання, який розробив позивач повинні бути зрозумілі споживачеві і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (у даному випадку [PERSON] ) лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 12 грудня 2011 року процентна ставка не зазначена (а.с.7, 150). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с.7). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~в тому\~числі їх\~розмір і\~порядок нарахування,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості за\~договором від\~12\~грудня 2011\~року,\~посилався на\~Витяг\~з Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт "Універсальна"\~та Витяг\~з Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг в\~ПриватБанку,\~які розміщені\~на сайті http://privatbank. ua/ terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~"Універсальна"\~ та\~Витягом з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~ які\~розміщені на\~сайті http://privatbank. ua/ terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункти 1.1.7.12; 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови (а.с. 9 32). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядком нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено матеріалами справи і не спростовано позивачем при розгляд вказаної справи (а.с. 8/2). Отже, в даному цивільно правовому спорі неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача регулювались самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 грудня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 серпня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до\~практики,\~яка відображає\~принцип належного\~здійснення правосуддя,\~судові рішення\~мають достатньою\~мірою висвітлювати\~мотиви,\~на яких\~вони базуються.\~Межі такого\~обов`язку можуть\~різнитися залежно\~від природи\~рішення та\~мають оцінюватись,\~виходячи з\~обставин кожної\~справи (рішення\~"Руїз\~Торійа проти\~Іспанії"\~від 09.12.1994).\~Конвенція не\~гарантує захист\~теоретичних та\~ілюзорних прав,\~а гарантує\~захист прав\~конкретних та\~ефективних (рішення\~"Артіко\~проти Італії"\~від 13.05.1980). Право може\~вважатися ефективним,\~тільки,\~якщо зауваження\~сторін насправді\~"заслухані",\~тобто належним\~чином вивчені\~судом \~(п.33\~рішення від\~21.03.2000\~ у\~справі "Дюлоранс\~проти Франції";\~пп.\~32\~ 35\~рішення від\~07.03.2006\~у справі\~"Донадзе\~проти Грузії"). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною \~3\~ст.\~12,\~ст.ст.\~76\~-\~81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Засобами доказування\~у цивільній\~справі є\~показання свідків,\~письмові докази,\~речові і\~електроні \~докази і\~висновки експертів.\~Суд приймає\~до розгляду\~лише ті\~докази,\~які мають\~значення для\~справи.\~Обставини,\~які за\~законом повинні\~бути підтвердженні\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування.\~Кожна сторона\~має довести\~ті обставини,\~на які\~ вона\~посилається як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом. Крім того, суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наявність у справі, що розглядається витягу з Умов і\~правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживчому кредитуванню, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих\~умов, після чого їх можливо було б розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. У позовній\~заяві \~при визначенні\~розміру заборгованості\~ позивач\~просив суд\~застосувати \~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~Витяг з\~ Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт "Універсальна",\~які розміщені\~на сайті: http://privatbank.\~ua/\~terms/pages/70/,\~ включивши у платіж за кредитом, згідно зі ставками, розміром та порядком нарахування визначені цими документами 95805,34 грн несплачених процентів за користування кредитними коштами і 4301,61 грн пені та комісії за порушення умов договору. Разом з\~тим,\~на переконання\~суду \~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~"Універсальна",\~які розміщені\~на сайті: http://privatbank. ua/ terms/pages/70/, містяться в матеріалах даної справи, не визнаються представником відповідачки [PERSON] та не містять підпису останньої, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 грудня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, у суда відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відповідно безпідставними є позовні вимоги в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 12 грудня 2011 року. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів"\~(далі - Закон №1023-XII). Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~"Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відтак, у суда відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костриця В.С. просив суд застосувати до вимог АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості строк позовної давності. Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами 12 грудня 2011 року кредитний договір\~ у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами не містить терміну повернення кредиту (користування) ним, а визначення дії договору (12 місяців з моменту підписання), позовної давності щодо вимог банку - 50 років у Витязі з Умов та правил надання банківських послуг (пункти 1.1.7.12; 1.1.7.31), на який позивач посилається як на підставу позову, суд не приймає до уваги, оскільки, з підстав проаналізованих вище, вони не є складовою кредитного договору від 12.12.2011. Верховний Суд\~у правовій\~позиції,\~висловленій у\~постанові від\~06.12.2018\~(справа\~№127/9333/17)\~та Верховний\~Суд України\~у правовій\~позиції,\~висловленій у\~постанові від\~19.03.2014\~(справа\~ №6\~ 14\~цс14)\~вказали,\~що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно довідки позивача № 30.1.0.0/2-201807241602 від 01.01.2019 строк дії картки клієнта [PERSON] № 41494377147266138, згідно кредитного договору б/н від 12.12.2011 до останнього дня серпня 2015 року (а.с.149). Позивач звернувся до суду 09.07.2018, тобто в межах загальної позовної давності, встановленої у статті 257 ЦК України. З вказаних підстав заява представника відповідача [PERSON] адвоката Костриці В.С. про застосування до вимог АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості строків позовної давності задоволенню не підлягає. Не приймає до уваги суд і ствердження представника відповідача [PERSON] адвоката Костриці В.С. про те, що [PERSON] повністю повернула кредитні кошти (тіло кредиту), оскільки факт заборгованості підтверджено розрахунком заборгованості за договором б/н від 12.12.2011, укладеного між сторонами (а.с.5 6), поясненнями представника позивача [PERSON] і не спростовано стороною відповідача шляхом надання суду належних та допустимих доказів про зворотнє. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, що свідчить про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту) у розмірі 2875,29 грн. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ "Приват Банк" судовий збір в сумі 1762 грн (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: partial