Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

27.03.2014 року ЛКП «Тополя-406» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON], яку в подальшому уточнено та остаточно заявою про збільшення позовних вимог від 04.12.2017 року просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь ЛКП «Тополя-406» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 32581,10 гривень та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що на обслуговуванні ЛКП «Тополя-406» знаходиться будинок №11 на вул.Миколайчука у м.Львові. Відповідач є власником квартири №86 на вул.Миколайчука, 11 в м. Львові, а тому зобовязана своєчасно вносити плату за комунальні послуги та квартирну плату у встановлений термін. Між відповідачкою та позивачем встановилися зобовязальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, а саме: виконавець надавав послуги відповідачу, остання такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводила. Станом на час розгляду справи за спожиті житлово-комунальні послуги у відповідача перед ЛКП «Тополя-406» утворилась заборгованість в загальній сумі 32581,10 гривень. У звязку з заборгованістю за спожиті послуги з утримання будинку в сумі 32581,10грн. позивач змушений звернутися до суду, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Відповідач [PERSON] 28.04.2015р. та 26.10.2017 року звернулася до суду з однаковими позовними вимогами, а саме просила суд визнати договір про надання житлово-комунальних послуг укладеним, зобовязати ЛКП «Тополя 406» відшкодувати моральну та майнову шкоду завдану через ненадання та неякісне надання житлово- комунальних послуг. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона неодноразово зверталася до ЛКП «Тополя 406» з пропозицією укласти письмовий договір з надання комунальних послуг по обслуговування житла та холодного водопостачання і водовідведення, а також централізованого теплопостачання, однак адміністрація ЛКП «Тополя 406» всіляко ухилялася від укладення договору. Послуги, які надавалися неякісно завдали їй моральної шкоди, а тому змушена звернутися до суду. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 04.12.2017 року /том.2 а.с.98/, в судовому засіданні уточнений позов підтримав повністю, дав аналогічні пояснення тим, які вказані у позові. Просив позов ЛКП «Тополя 406» задовольнити. Щодо позову [PERSON], то у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову /том.2 а.с.110-114/ Відповідач [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог ЛКП «Тополя 406» просила відмовити з підстав викладених у письмовому запереченні /том.1 а.с.148-149/, просила застосувати вимоги позовної давності щодо заявлених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі доручення від 30.05.2016р. /том 1 а.с.214, том 2 а.с.91/ будучи в суді просив задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі з підстав вказаних у позові. Позовні вимоги ЛКП «Тополя-406» щодо оплати [PERSON] за спожиті житлово-комунальні послуги: холодне водопостачання та водовідведення; за гаряче водопостачання; за послуги центрального опалення та за спожиту електроенергію визнав повністю, оскльки вона їх фактично споживала. Заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині оплати за утримання будинку та прибудинкової території. В останнє судове засідання представник не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, а тому суд вважає,що слід продовжувати розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №400 від 16.05.2008 року будинок №11 на вул.Миколайчука у м.Львові передано на баланс ЛКП «Тополя 406» /том 2 а.с.11/. З долучених до матеріалів справи копії судових наказів та ухвал про скасування наказів встановлено, що Львівське комунальне підприємства «Тополя-406» у 2010 р. та 2013 р. зверталося до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON], та на підставі заяв Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ. Однак за заявами [PERSON] ухвалою від 05.01.2011 року Шевченківським районним судом скасовано судовий наказ від 26.02.2010 року /том.1 а.с.23/ та ухвалою від 05.11.2013 року Шевчен- ківським районним судом скасовано судовий наказ від 01.10.2013 року /том.1 а.с.9/. За заявами ЛКП «Тополя-406» про видачу судовго наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги охоплювався період починаючи з жовтня 2008 року. Судом встановлено, [PERSON] зареєстрована, проживає та є співвласником квартири № 86 будинку №11 що на вул. Миколайчука у м.Львові на підставі витягу про реєстрацію права власності №19497485 від 11.07.2008р., який знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Тополя-406», що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім"ї і прописку № 322 від 06.02.2014р. виданою ЛКП "Тополя-406" /том 1 а.с.8/. Як співвласник квартири, у такій зареєстрований та проживає син [PERSON]. Згідно відомостей, наданих ЛКП «Тополя-406» про нарахування та оплату послуг утримання будинку та прибудинкових територій, про нарахування та оплату послуг за холодну та гарячу воду, центральне опалення, електроенергію за адресою [ADDRESS] станом на 01.12.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 32581,10 грн./ том 2 а.с.100-109/. За приписами п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Отже, з огляду на вищенаведене, між Відповідачем та Позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері житлово-комунальних послуг, а саме: Виконавець надавав послуги Відповідачу, остання такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили вимоги п.14,17,35 Постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 від 21.07.2005р., а також п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 31.07.1996 р. №28, постанови КМУ «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12.07.2005 р. №560 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; У відповідності до п.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості; здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно п.п.1.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, ці Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, а саме: забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням; проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій. У судовому засіданні відповідач підтримала клопотання, зазначене у заяві про перегляд заочного рішення про застосування терміну позовної давності щодо позовних вимог. У відповідності до частини першої та пятої статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що відповідач та представник відповідача просили застосувати позовну давність, про що також вказали у заяві про перегляд заочного рішення та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши відомості про нарахування та оплату послуг за утримання будинку та прибудинкових територій, про нарахування та оплату послуг за холодну та гарячу воду, центральне опалення, електроенергію за адресою [ADDRESS] станом на 01.12.2017 року, вбачається, що заборгованість нараховується, починаючи з жовтня 2008 року і до листопада 2017 року включно /том.2 а.с.100-109/. Як зазначалося вище, ЛКП «Тополя-406» вперше звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу у лютому 2010 року. Ухвалою від 05.01.2011 року Шевченківським районним судом за заявою [PERSON] даний судовий наказ скасовано та розяснено право на звернення з тією самою вимогою до суду в порядку позовного провадження із додержанням загальних правил щодо предявлення позову /том.1 а.с.23/. З позовною заявою ЛКП «Тополя-406» звернулося до суду 27.03.2014 року (том 1 а.с.2). Отже, суд приходить до висновку, що нарахована заборгованість підлягає стягненню у межах строку позовної давності за три роки до часу звернення до суду, а саме з квітня 2011 року. Оскільки відповідачем не подано доказів про те, що подані позивачем розрахунки заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно, а також те, що послуги не надавалися або надавалися не повністю чи неякісні, суд вважає, що позов ЛКП «Тополя -406» підставний та підлягає до часткового задоволення, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь Львівського комунального підприємства «Тополя-406» за період з квітня 2011 року і на час подання уточнень до позовної заяви, тобто станом на листопад 2017 року: 23093,81 (двадцять три тисячі девяносто три гривні 81 коп.) за спожиті житлово-комунальні послуги, з яких: 7899,88 (сім тисяч вісімсот девяносто девять гривень вісімдесят вісім коп.) за утримання будинку та прибудинкової території; 584,12 (пятсот вісімдесят чотири гривні 12 коп.) за холодне водопостачання та водовідведення; 1045,20 (одна тисяча сорок п"ять гривень 20 коп.) за гаряче водопостачання; 5571,50 (п"ять тисяч пятсот сімдесят одна гривня 50 коп.) за послуги центрального опалення; 7993,11 (сім тисяч девятсот девяносто три гривні 11 коп.) за спожиту електроенергію. Щодо позовних вимог [PERSON] то суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. [PERSON] двічі зверталася до суду з одинаковими позовними вимогами. Так, ухвалою судді від 14.05.2015р. у справі № 466/3150/15-ц та від 29.10.2017р. у справі № 466/7930/17 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 04.06.2015р. та ухвалою від 14.11.2017р. дані позови обєднані до справи 466/1955/14-ц за позовом ЛКП «Тополя-406» до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою від 29.01.2018 року позовну заяву [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Тополя-406» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг укладеним, про зобовязання вчинити дії, відшкодування шкоди (позов від 29.10.2017р. у справі № 466/7930/17) в силу дії п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання укладеного договору між ЛКП «Тополя 406» та [PERSON] про надання послуг по обслуговуванню житла, отриманню холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, централізованого теплопостачання, то позивачем не надано письмових доказів, що вона зверталася до позивача про укладення такого договору, надавала зразок такого договору. У поясненнях суду представник позивача зазначив, що ЛКП «Тополя-406» надавало для укладення та підписання договір про надання житлово-комунальних послуг, розроблений на основі типового договору, однак відповідач відмовилася його підписувати. Відповідач заперечила про надання такого договору для укладення, однак у позовних вимога просить визнати укладеним договір з ЛКП «Тополя-406» з відображенням певних істотних умов, але суду не надала доказів, що направляла пропозицію для укладення договору щодо надання житлово-комунальних послуг. При цьому слід зазначити, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначена позиція викладена у постанові судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі №6-110цс12. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено вичерпний перелік істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, додержання яких є обов'язковим при укладенні такого договору. На момент виникнення відносин між сторонами, визначений законодавством типовий договір містився в Додатку до Порядку формування тарифів та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому постановою КМУ від 12.07.2005 р. №560. Відповідно до п. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує. [PERSON] не надала суду доказів того, що вона відмовлялася від надання послуг з опалення, або такі послуги надавалися неякісні чи не в повному обсязі. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а тому у цій частині позову слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди завданої [PERSON] через ненадання та неналежне надання житлово-комунальних послуг та не укладення договору. Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові ПВС України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право особи на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, або при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ "Про захист прав споживачів". За ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в тому числі на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, а також відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У ст.23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак позивачем не доведено, що вона понесла фізичних та душевних страждань під час або у звязку з наданням ЛКП «Тополя 406» послуг, а тому у цій частині позову слід відмовити. Позивачем жодним чином не доведено підставності виплати пені за ненадані або неякісні послуги, оскільки [PERSON] не зверталася з цього приводу ні до ЛКП «Тополя-406», ні до підприємств, що виробляють та надають такі послуги. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ЛКП «Тополя 406» є підставними та підлягають до часткового задоволення, а позов [PERSON] є безпідставний. У звязку із частковим задоволенням позову ЛКП «Тополя 406» з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову, а тому суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь держави 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) судового збору за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial