Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

20 березня 2018 року позивач [PERSON], [INFO], звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно їх малолітнього сина, стягнути з неї аліменти на утримання дитини та витрати по сплаті ним судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в період з листопада 2006 року по березень 2013 року він проживав спільно, однією сім'єю, без державної реєстрації шлюбу із відповідачкою. Від фактичних шлюбних відносин вони мають сина [PERSON], [INFO], актовий запис про його народження № 22, зроблений 04 серпня 2009 року виконкомом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області. Походження дитини від позивача було визначено відповідно до приписів п.1 ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 126 Сімейного кодексу України. З початку весни 2013 року їх сімейне життя погіршилося та у березні 2013 року відповідачка виїхала з с.Нетайлове Ясинуватського району Донецької області, де вони проживали, до міста Донецька. З цього ж часу вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, жодного разу не зустрічалася із ним, не цікавилася станом його здоров'я, не піклується про нього, життям та здоров'ям не переймається, допомоги на утримання не надає. Позивач з березня 2013 року до теперішнього часу виховує та утримує дитину сам. Вважає, що в інтересах малолітнього [PERSON], в цілях його повноцінного розвитку та виховання, відповідачка має бути позбавлена батьківських прав відносно нього. Також з відповідачки на утримання сина мають бути стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки її заробіткущомісячно до досягнення литиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. просить відшкодувати йому за рахунок відповідачки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила суд про її задоволення. Відповідач по справі [PERSON] була повідомлена судом про час і місце розгляду справи шляхом розміщення інформації на Офіційному сайті "Судова влада України", у судове засідання не з'явилася, своїм правом на навання відзиву із запереченнями на позовну заяву не скористалася, заява про відкладення розгляду справи від неї не надходила. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ясинуватської районної Державної адміністрації Донецької області, у судове засідання не з`явився. Надали заяву про розгляд справи без участі представника служби з причин поганої транспортної доступності. Одночасно повідомили, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини - [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], актовий запис про його народження за № 22, зроблений 04 серпня 2009 року виконкомом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З врахуванням вищезазначеного, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов'язки. Відповідно до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка на протязі тривалого часу, а саме з березня 2003 року, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, фізичним та моральним розвитком не займається, не цікавиться нею, не проявляє турботу, матеріально не підтримує, жодного разу не відвідала дитину, не цікавиться про її фізичний та духовний стан не надавала матеріальної допомоги або будь-якої іншої підтримки. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає із батьком за адресою: [ADDRESS], відповідно до довідки від 20.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, характеритстики та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного 20.02.2018 р. комісією сільської ради (а.с.11,12,13). [PERSON] навчається в Нетайлівському навчально-виховному комплексі: загальноосвітня школа І-ІІ - дошкільний навчальний заклад Ясинуватського району Донецької області з 1-го класу і по даний час. Хлопчик вихований, слухняний, спокійний, добрий, охайний. Батько сам виховує сина, приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню сина, часто відвідує школу, цікавиться справами дитини. Мати хлопчика [PERSON] покинула сім'ю в березні 2013 року, з того часу справами свого сина не цікавиться (а.с.9). При прийнятті рішення суд також враховує висновок комісії з питань захисту прав дитини Ясинуватської райдержадміністрації Донецької області служби у справах дітей України, тобто органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її сина: [PERSON], [INFO], в інтересах самої дитини (а.с.10). 20 березня 2018 року практичним психологом було проведено обстеження емоційного стану та особистостей родинних стосунків [PERSON]. З бесіди з'ясовано, що хлопець проживає з бабусею і батьком, матір не пам'ятає. З методики "Незакінчені речення" вибачається: хлопчик вважає, що мати його не любила (речення №11), покинула його (речення №15), мріє про появу "Хорошої мами в житті" (речення №20). На малюнку сім'ї і в будові власного світу також простежується відсутність материнської фігури. Простежується позитивний емоційний зв'язок з батьком. Зроблено висновок про те, що через відсутність матері впродовж шести років, зі слів дитини відсутність її образу у пам'яті хлопця, емоційне ставлення з негативним забарвленням дає підстави вважати, що дитина сприйме рішення щодо позбавлення батьківських прав матері як правову констатацію ситуації фактичної відсутності матері (а.с. 44). Згідно з довідкою виданою виконкомом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області № 402 від 20.02.2018 року, [PERSON] мешкає з сином в [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довіди-характеристики, виданої Виконавчим комітетом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, [PERSON] характеризується позитивно, користується авторитетом та повагою, шкідливих звичок не має, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 12). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], встановлено, що [PERSON] проживає в будинку з 2005 року по теперішній час, разом з ним проживає його син [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] не мешкає з ними з березня 2013 року. Житлово-побутові умови проживання відповідають встановленим нормам, дитина забезпечена всім необхідним. [PERSON] веде домашне госопдарство, займається вихованням сина (а.с. 11). За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є: по - перше, засобом захисту прав та інтересів дитини; а по - друге, певною юридичною відповідальністю за протиправну та винну поведінку одного чи обох батьків дитини по відношенні до неї. За встановлених судовим розглядом обставин слід дійти висновку, що відповідач виключно з власної вини вчиняв дії, які привели до невиконання ним своїх батьківських обов'язків, і позбавлення його батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки для їх фізичного, духовного і творчого розвитку. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов'язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідачки, яка тривалий час не спілкується з дитиною (з 2013 року), не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, і таке інше, що дозволило б говорити проонаін ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з п.2, п. 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав на звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідачка є матір'ю малолітної дитини, тобто, має обов'язок утримувати її до досягнення нею повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, працездатний та має дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (20 березня 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по судовому збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved