Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області провизнання незаконним та скасування рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року "Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , в частині передачі земельної ділянки у приватну власність в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, та про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 450153, виданого 21 липня 2008 року на підставі рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року, [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] » на земельну ділянку площею 0,0900 га, розташовану в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2124456200-0108070900081, кадастровий номер земельної ділянки: 2124456200:03:009:0030. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року в справі призначено судову земельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року відновлено провадження в справі після повернення справи з висновком судової земельно-технічної експертизи. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона за місцем свого проживання має у приватній власності земельну ділянку загальною площею 0,55 га, з яких 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,40 га - для ведення особистого підсобного господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-0ІІ № 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області на підставі рішення сьомої сесії Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 06 лютого 1997 року. На початку осені 2018 року сусід - відповідач [PERSON] на її земельній ділянці в межах периметру її паркану та приватизованої ділянки самовільно розгородив частину паркану та вирубав дерева. Після чого, користуючись правовою допомогою адвоката, під час моніторингу публічної кадастрової карти було встановлено, що в межах її приватизованої земельної ділянки відповідач [PERSON] повторно, без її згоди та вилучення незаконно приватизував земельну ділянку площею 0,09 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером: 2124456200:03:009:0030. На адвокатський запит адвоката Варги Д.Д. отримано копію технічної документації та державного акту на ім`я [PERSON] .. З технічної документації вбачається, що підставою для виготовлення слугувало рішення № 139 п`ятої сесії У-го скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 04 травня 2007 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», згідно якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею - 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею - 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, у акті встановлення і погодження меж землекористування від 17 березня 2008 року, який міститься у матеріалах технічної документації, зазначений один суміжний землевласник, а саме [PERSON] (фактично [PERSON] ) та міститься підпис. Вказаний підпис не належить позивачці та є підробленим, оскільки межі [PERSON] позивачка не погоджувала, тим паче у себе в городі. Згідно рішення органу місцевого самоврядування у власність відповідачу передано 0, 2000 га, а державний акт та технічна документація виготовлена на 0,09 га, що також вказує на сумнівність прийнятого рішення. Слід зазначити, що позивачка ще 15 січня 1997 року подала заяву про безоплатну передачу земельної ділянки площею 0,55 га у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] . На підставі цієї заяви прийнято рішення на сьомій сесії Тересвянської селещної ради від 06 лютого 1997 року про передачу у приватну власність земельних ділянок позивачу, які були у її постійному користування за адресою: [ADDRESS] площею 0,15 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,40 га - для ведення особистого підсобного господарства, тобто, земельну ділянку загальною площею - 0,55 га. На підставі вказаного рішення позивачу на земельну ділянку площею 0,55 га було видано державний акт на право власності на землю, тобто, право власності на свою земельну ділянку позивач набула за 10 років до того, як відповідачу [PERSON] було видано державний акт на право власності на землю. Під час виконання договору про розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15 жовтня 2018 року за № 149 ФОП [PERSON] повідомив, що немає можливості виконати умови договору через те, що згідно поданих позивачкою документів, а саме державного акта на право приватної власності на землю від 01 жовтня 1997 року, земельна ділянка площею 0,5500 га, накладається на іншу земельну ділянку, яка належить відповідачу [PERSON] , кадастровий номер: 2224456200:03:009:0030 площею 0, 0900 га. Доказом цього також є рішення Державного кадастрового реєстратора № РВ - 2100331232019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 07 травня 2019 року та схема накладки земельних ділянок, згідно яких позивачці відмовлено у реєстрації земельної ділянки через перетин з ділянкою 2224456200:03:009:0030. Спірне рішення Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства є незаконним, оскільки на час його видачі ця земельна ділянка перебувала у власності позивача, а отже і державний акт на право власності на землю, серії ЯЕ № 450153 від 21 липня 2008 року, яким посвідчується право власності на земельну ділянку надану у власність гр. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , загальною площею 0,09 га, для ведення особистого селянського господарства, виданий на підставі цього незаконного рішення є недійсним та порушує право власності позивача на належну їй земельну ділянку. Оскільки ст. 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, то трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду нею не порушено, позаяк про порушення свого права власності на земельну ділянку позивачка дізналась лише на початку осені 2018 року. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. 386 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, на пункт «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно якого одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування недійсними, ч. 2 ст. 158 ЗК України відповідно до якої виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач у позовній заяві зазначила, що спірна земельна ділянка площею 0,0900 га, що на даний час належить йому на праві власності, ніби накладається на земельну ділянку площею 0,5500 га, яка належить позивачу та незаконно перейшла йому у власність і таким чином порушені її права та інтереси, які вона може захистити тільки в суді. Позивач зобов`язаний довести в суді порушення його права. Відповідно до доданих до позовної заяви документів не можливо встановити вчинення ним таких дій, якими було би завдано шкоду правам та інтересам позивача. Із матеріалів справи випливає, що навпаки порушуються його права та інтереси, бо спір стосується земельної ділянки, яка відповідно до рішення № 139 Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 04 травня 2007 року була виділена йому на законних підставах площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0, 2000 га для ведення особистого селянського господарства та на підставі вищевказаного рішення він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на сьогодні спірна земельна ділянка належить йому на праві власності. Рішенням Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 06 лютого 1997 року відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №1 5-16 «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі цього рішення позивачці [PERSON] було видано державний акт на право власності на землю серії ЗК -011 № 00475 про право власності на земельну ділянку площею 0, 055 га, що розташована в [ADDRESS] , а також виготовлена технічна документація, в яку входить заява [PERSON] про виділення їй земельної ділянки, виписка із рішення Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, довідка про те, що [PERSON] в [ADDRESS] користується земельною ділянкою площею 0, 55 га., абрис-схема земельної ділянки, наданої [PERSON] у приватну власність, акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] .. Фактично [PERSON] постійно користується земельною ділянкою, яка є у її власності та огороджена навколо житлового будинку, площа якої йому не відома, але не більше як 0, 20 га, яка була їй надана 06 лютого 1997 року на підставі рішення Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку, а земельна ділянка площею 0,40 га по документах фактично належить на праві власності [PERSON] , але в натурі їй не виділялася і нею вона не користувалася і не користується, тому що така велика кількість земельної ділянки могла бути виділена позивачці [PERSON] в натурі тільки за рахунок земельних ділянок її сусідів, тому [PERSON] до сьогодні не може приватизувати земельну ділянку площею 0, 40 га. та зробити кадастровий номер і виготовити технічну документацію із землеустрою. Відповідно до п. 2 Перехідних положень Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення цим громадянам технічної документації із землеустрою та реєстрації права власності в Укрдержреєстрі. Розділом 7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний Земельний Кадастр» установлено, якщо на земельній ділянці право власності чи користування на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місце розташування поворотних точок меж земельної ділянки в натурі. [PERSON] , яка вважає, що має користуватися земельною ділянкою площею 0,5500 га і зацікавлена у приватизації відповідно до п. 1 ст. 118 ЗК України повинна була подати заяву до Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області щодо приватизації земельної ділянки на підставі виготовлених технічних документів із землеустрою, якими підтверджується розмір земельної ділянки, яка є насправді у користуванні позивачки. Він на законних підставах користується спірною земельною ділянкою, до якої [PERSON] немає ніяких законних прав та підстав для відсудження. Позивач просить визнати недійсним та скасувати спірні рішення та державний акт на право вланості на землю з тих підстав, що суміжний землевласник [PERSON] не підписувала погодження меж земельної ділянки, а зазначений підпису документах із землеустрою є підробленим, що вказує на сумнівність прийнятих рішень. ВС у постанові № 467/1637/16-ц від 03 липня 2019 року зазначає, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільради та державних актів недійсними. Також [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що їй ніби стало відомо про порушення свого права на земельну ділянку у 2018 році, тоді коли він розгородив частину паркану, вирубав частину дерев та захопив ніби її земельну ділянку. До відзиву додав відповідь з Тячівського РВ УМВС України від 23 березня 2010 року, в якій зазначено, що в діях [PERSON] немає складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і йому рекомендовано у спірних земельних питаннях звернутися до суду. Тоді вже позивачка [PERSON] вирубувала дерева на спірній земельній ділянці і між нами виникла сварка, де він їй показував правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. Таким чином, відповідачка ще із 2010 року знала про те, що відповідно до документів йому належить спірна земельна ділянка, тому вважає, що вона пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Просить у позові [PERSON] відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області надала письмові пояснення, де зазначила, що земельна ділянка, яка є предметом спору знаходиться в межах населеного пункту за адресою: [ADDRESS] , вирішення земельних спорів щодо неї належить до повноважень органу місцевого самоврядування - Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. Отже, Головним управлінням не порушено жодних прав та законних інтересів ні позивача, ні відповідача.Рішенням 7 сесії Тересв`янської сільської ради Тячівського району від 06.02.1997 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам" було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва жилого будинку та земельну ділянку площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі вище вказаного рішення було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-ОІІ № 00475, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 31 за цільовим призначенням для будівництва жилого будинку (0,15 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,40 га). Отже, позивачу вказані земельні ділянки були передані у власність та користування відповідно до чинного законодавства на момент вчинення всіх реєстраційних дій, але не були сформовані у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина перша статті 79-1 Кодексу). Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина десята статті 79-1 Кодексу).Згідно з рішенням Державного кадастрового реєстратора РВ-2100331232019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 07 травня 2019 року та схеми накладки земельних ділянок позивачці було відмовлено у реєстрації земельної ділянки через перетин з ділянкою за кадастровим номером 2124456200:03:009:0030. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений статтею 140 ЗК України. Просить врахувати вказані пояснення при прийнятті рішення судом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Варга Д.Д. в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Матіко Р.І. в судовому засіданні вимоги позову не визнали та просять у задоволенні позову відмовити. При цьому, подали суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначили, що у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право вланості на земельну ділянку [PERSON] міститься акт встановлення та погодження меж землекористування від 17 березня 2008 року, де суміжним землекористувачем значиться позивач [PERSON] , що свідчить про те, що позиваці було відомо ще 17 березня 2008 року про те, що власником суміжної земельної ділянки є відповідач [PERSON] , а також повідомленням № 3173 від 23 березня 2010 року за підписом начальника Тячівського РВ ГУМВС Бібена А.В., де [PERSON] інформували про результати розгляду його звернення щодо неправомірних дій, спірних земельних питань, які вчинила саме позивачка по справі та при розгляді даного звернення досліджувалися державний акт та технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] , що свідчить про те, що позивачка достеменно була поінформована про те, хто являється власником суміжної до її земельної ділянки. Просять застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність та у зв`язку із її спливом в задоволенні позову відмовити. Представники відповідача Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській областів судове засідання не з`явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в аметріалах справи. Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд уважає, що позов потрібно задовольнити частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК - 011 за №№ 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 31, позивачу [PERSON] на підставі рішення сьомої сесії Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 06 лютого 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,55 гектарів, яка розташована на території Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,15 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,40 га та його оригінал судом оглянуто в судовому засіданні. Також в судовому засіданні встановлено, що суміжним землекористувачем позивача [PERSON] є відповідач [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . В подальшому позивач [PERSON] 25 листопада 2019 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки відчужила [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0, 1500 га, за кадастровим номером: 2124456200:03:009:0204, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаником Ф.М. зроблено відмітку на оригіналідержавного акту на право приватної власності на землю серії ЗК - 011 за №№ 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області позивачу [PERSON] . Укладенню цього договору передувало формування земельної ділянки з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та здійснення державної реєстрації речових прав на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 1956302621244. Також позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 25 листопада 2019 року відчужила [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] , який розташований на вищевказаній земельній ділянці площею 0, 1500 га, за кадастровим номером: 2124456200:03:009:0204, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У 2018 році при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, яка належить позивачу [PERSON] на підставідержавного акту на право приватної власності на землю серії ЗК - 011 за №№ 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області, з`ясувалося, що формування земельної ділянки з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру є неможливим з тих підстав, що ця земельна ділянка накладається на суміжну земельну ділянку за кадастровим номером 2124456200:03:009:0030, площа співпадає на 22, 4997 %, у зв`язку з чим, державним кадастровим реєстратором Відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області прийнято рішення від 07 травня 2019 року за № РВ-2100331232019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. На запит адвоката Варги Д.Д. 19 жовтня 2018 року та 11 грудня 2018 року Відділ у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надав копію державного акта на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2124456200:03:009:0030, площею 0,0900 га, та копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства. Так, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 450153, виданого 21 липня 2008 року на підставі рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року, [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , належить земельна ділянка площею 0,0900 га, розташована в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, та який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2124456200-0108070900081, кадастровий номер земельної ділянки: 2124456200:03:009:0030. Підставою для видачі цього державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 450153, виданого [PERSON] , слугувало рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року "Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] », яким йому передано у приватну власність земельну ділянку в [ADDRESS] , в тому числі, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га. Також в ході судового розгляду за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Варги Д.Д. в справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № 446/12-20 від 25 лютого 2021 року встановлено, що має місце накладання земельної ділянки за кадастровим номером 2124456200:03009:0030, площею 0,0900 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, що розташована на території Тересв`янської селищної Тячівського району Закарпатської області та належить громадянину [PERSON] на земельну ділянку площею 0,40 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, яка розташована на території Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області по [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЗК-ОІІ № 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області. Графічно таке накладання зображено на План-схемах № 2 та № 3, що додаються в Додатках 6 та 7 до даного висновку. Земельна ділянка громадянина [PERSON] за кадастровим номером 2124456200:03009:0030 площею 0,0900 га, всією свою площею входить в контур земельної ділянки [PERSON] площею 0,40 га, цільове призначення - ведення особистого підсобного (селянського) господарства, яка розташована на території [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЗК-ОІІ № 00475, виданого 01 жовтня 1997 року Тересв`янською селищною радою Тячівського Закарпатської області. Площа накладання становить 0,09 га і має такі геометричні розміри, починаючи точки, на яку на План-схемах № 2 та № 3, що додаються в Додатках 6 та 7 до даного висновку, позначено під номером «1», проти годинникової стрілки: 8,77 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, до точки 2; 10,47 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 163°28'49" до точки 3; 4,29 по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, без повороту до точки 4; 9,98 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 па 1 поворотом на 135° 12'20" до точки 5; 11,87 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 192°40'37" до точки 6; 20,03 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 183°25'15" до точки 7; 17.32 м - по межі між земельною ділянкою [PERSON] згідно з його землевпоряною документацією, що співпадає із межею земельної ділянки [PERSON] площею 0,40 га та межею сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером 2124456200:03:009:0154 з поворотом на 111 °52'34" до точки 8; 18.07 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 70°20'05" до точки 9; 17,42 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщуєтеся на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 171 °03'03" до точки 10; 14.83 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га з поворотом на 179°00'54" до точки 11; 10,67 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0.40 га, з поворотом на 182°34'55" до точки 12; 6.67 м - по межі земельної ділянки [PERSON] згідно з його землевпорядною документацією, яка розміщується на земельній ділянці [PERSON] площею 0,40 га, з поворотом на 168°12'16" до точки 1. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно зі статтею 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до статті 373 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку статті 140 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно пунктів «г», «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що "визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку". Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що "оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку". Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових, речових доказів та електронних доказів, висновків експертів. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що на час видачі спірного рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року "Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] » в частині передачі земельної ділянки у приватну власність в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, право власності позивача [PERSON] на належну їй земельну ділянку площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства не було припинено в порядку статті 140 ЗК України, то суд приходить до висновку, що це рішення порушує право позивача [PERSON] на користування та розпорядження належної їй земельної ділянки площею 0,09 га, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково та визнати незаконним і скасувати дане спірне рішення в частині передачі земельної ділянки у приватну власність в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства площею 0,0900 га, яка згідно висновку експерта накладається на земельну ділянку позивача [PERSON] .. В іншій частині позовних вимог щодо визнання недійсним даного рішення Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в частині передачі відповідачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1100 га потрібно відмовити, оскільки в судовому засіданні доказів накладення цієї частини земельної ділянки на ділянку позивача не здобуто. Також підлягає до задоволення вимога позивача [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 450153, виданого [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] » на земельну ділянку площею 0,0900 га, розташовану в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2124456200-0108070900081, кадастровий номер земельної ділянки: 2124456200:03:009:0030, оскільки такий виданий на підставі рішення п`ятої сесії 5 скликання Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 139 від 04 травня 2007 року, яке є незаконним в частині передачі відповідачу [PERSON] земельної земельну ділянки площею 0,0900 га, розташованої в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, та порушує право позивача [PERSON] на володіння, користування і розпорядження належною їй земельною ділянкою в зв`язку з накладенням на її ділянку земельної ділянки відповідача [PERSON] , що підтверджено висновком судової земельно-технічної експертизи, який є належним та допустим доказом. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні доведено, що цими незаконними рішенням селищної ради та державним актом на право власності на земельну ділянку завдано шкоди її правам і, на думку суду, ухвалене рішення в цій справі відновить її права. Що стосується посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву на висновки, викладені у постанові ВС у справі № 467/1637/16-ц від 03 липня 2019 року, то суд звертає увагу, що у цій постанові Верховний Суд зазначав, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільради та державних актів недійсними, а у справі, яка розглядається, судом встановлено накладення земельних ділянок сторін відповідно до державних актів, тобто, правові висновки, наведені у згаданій постанові ВС, у даній справі не підлягають застосуванню. Що стосується заяви відповідача[PERSON] та його представника - адвоката Матіко Р.І. щодо застосування строків позовної давності у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач про порушення свого права довідалася значно раніше, а тому пропустила строк позовної давності, то така є безпідставною, виходячи з такого. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порушення права позивача [PERSON] підтвердилось офіційно у жовтні 2018 року, коли на запити адвоката Варги Д.Д. від 19 жовтня 2018 року та від 11 грудня 2018 року Відділ у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надав копію державного акта на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2124456200:03:009:0030, площею 0,0900 га, та копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства. З даним позовом позивач звернувся до суду 06 червня 2019 року, тобто, в межах 3-річного строку на звернення до суду за захистом порушеного права з часу, відколи її адвокат та вона отримали копії правовстановлюючих документів про належність відповідачу [PERSON] на праві власності спірної земельної ділянки. Суд, вирішуючи питання щодо вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Варги Д.Д. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, зважає на таке. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 141ЦПК України). Зважаючи на положення частини восьмої статті 134 ЦПК України, Верховний Суд у своїх судових рішеннях дотримується позиції, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (постанова КГС ВС від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17). Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова КГС ВС від 14.01.2019 у справі № 927/26/18). Так, представником позивача [PERSON] - адвокатом Варгою Д.Д. до закінчення судових дебатів надано розрахунок судових витрат, які поніс позивач у справі з детальним описом робіт (надання послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в загальній сумі 63 257, 51 гривень, однак, заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а також доказів, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг), які сторона сплатила або має сплатити адвокату в зв`язку з розглядом справи до цього детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, адвокат Варга Д.Д. не надав, а тому суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката Варги Д.Д.. При цьому, з цього розрахунку судових витрат позивача у справі містяться докази про сплату позивачем судового збору та оплати вартості експертизи. Зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, та ті обставини, що спір стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем [PERSON] , то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1 536,80 гривень (Одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) та витрати по оплаті вартостісудової земельно-технічної експертизи в сумі18 718, 71 гривень (Вісімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять гривень 71 копійку) належить покласти на відповідача [PERSON] .. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2019 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Варги Дмитра Дмитровича про забезпечення позову задоволено та накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,0900 га, яка розташована на території Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та належить на праві власності [PERSON] та заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії щодо її відчуження до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майнопродовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили та після вказаного строку вищевказані заходи забезпечення позову скасовуються.

Outcome: partial