Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.11.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АС 9915048), відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність позивача за шкоду заподіяну життю, здоров`ю або майну третіх осіб, під час експлуатації транспортного засобу «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] . Строк дії Договору визначено з 09.02.2014 р. по 08.02.2015 р. 02.06.2014 р. о 08 год. 40 хв по вул.Райдужна, 67 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] під керуванням позивача та автомобіля марки «БМВ « д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 18.07.2014 р. винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано позивача. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що він повідомив Страхову компанію про настання страхового випадку, однак рішення про здійснення виплат власнику пошкодженого транспортного засобу прийнято не було. ПрАТ СК «Інтер-Поліс» зверталось до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом про визнання недійсним укладеного між сторонами Договору страхування цивільно-правової відповідальності (Поліс АС № 9915048), однак у його задоволенні було відмовлено. На вимогу потерпілого 06.09.2014 р. позивач виплатив йому матеріальну шкоду в розмірі 50000 гривень. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу грошові кошти в розмірі 50000 гривень, які були сплачені ним потерпілому в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи встановлено, що 02.06.2014 р. о 08 год. 40 хв по вул.Райдужна, 67 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «БМВ « д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обвинуваченням [PERSON] . Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 25.09.2014 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст.46 КК України в зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито. Закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням з потерпілим не є реабілітуючою обставиною. При розгляді кримінального провадження судом встановлено, що в результаті порушення водієм [PERSON] п.п. 10.1, 10.2.1 Правил дорожнього руху відбулось зіткнення передньою частиною автомобіля «Мерседес Віто» д.н. [NUMBER] , з правою, боковою частиною автомобіля «БМВ-Х5» д.н. [NUMBER] , а крім того водій автомобіля «БМВ» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] відшкодував [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.21), [PERSON] отримав суму 50000 тисяч гривень в якості компенсації витрат за результатами дорожньо-транспортної пригоди. А 30000 гривень в рахунок погашення збитків, завданих ДТП, позивач зобов`ячався сплатити потерпілому протягом 6 місяців. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ст.1167 ЦК України). Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу положень ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. 08.02.2014 р. між позивачем ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АС 9915048), відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю або майну третіх осіб, під час експлуатації транспортного засобу «Мерседес-Бенц Віто», д.н. [NUMBER] . Строк дії Договору визначено з 09.02.2014 р. по 08.02.2015 р. Відповідно до положень даного договору ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 50000 гривень, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100000 гривень, франшиза становить -1000 гривень. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23 Закону). В силу положень ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Згідно з ст.25 Закону в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Згідно з ст.26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст..26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.28 Закону). Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст.12 Закону). Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Як встановлено судом 06.09.2014 р. позивач сплатив потерпілому 50000 гривень в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Звертаючись до суду з вимогами до страхової компанії позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу кошти, в розмірі, сплаченому ним потерпілому в рахунок відшкодування шкоди, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, відповідно до яких було зроблено висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В подальшому, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Верховний Суд висловив позицію, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності Оскільки, позивач сплатив потерпілому відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він набув права вимоги до Страховика, який не виконав свого обов`язку по відшкодуванню шкоди, оскільки будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, щодо відшкодування йому сплачених коштів. Натомість, в даному випадку, позивач має право вимагати відшкодування витрат в розмірі, визначеному відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження яких саме витрат була відшкодована позивачем шкода в розмірі 50000 гривень (шкода, завдана майну потерпілого, шкода, завдана життю і здоров`ю потерпілого, моральна шкода). Матеріали справи не містять в порушення вимог ст..ст. 76, 81 ЦПК України доказів проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого або документів на підтвердження проведення відновлювального ремонту, відповідних документів медичного закладу про призначене лікування та його вартість в зв`язку з завданням шкоди здоров`ю потерпілого у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, доказів понесених витрат на лікування, тощо. У відсутність зазначених доказів суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку про правомірність заявлених вимог в зв`язку з недоведеністю їх розміру. Сам факт відшкодування позивачем потерпілому 50000 гривень не є безумовною підставою для стягнення їх з Страхової компанії без підтвердження відповідними доказами, визначеними Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру завданої шкоди. З огляду на викладене, суд позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок щодо правомірності вимог позивача до відповідача, оскільки дана шкода не є оціненою у встановленому спеціальним Законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК Україниі в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed