Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

20.08.2020р. [PERSON] через свого представника адвоката Капітанова Д.Г. (діє на підставі договору від 03.08.2020р. а.с. 13) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 2-6). Ухвалою судді Наумової О.С. від 25.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 17). Ухвалою суду від 25.09.2020р. за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано у ПрАТ «Страхова група «ТАС» належним чином завірені матеріали, що стали підставою для виплати страхового відшкодування за страховим випадком ДТП, що мало місце 02.12.2019р. за участю автомобіля «Рено», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільна відповідальність якого застрахована згідно із полісом АО 5506964, включаючи розрахунок розміру завданої шкоди, а також копію полісу АО 5506964 (а.с. 22). 30.10.2020р. представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» Бондар Є.Р. (діє на підставі довіреності № ГО-19/110 від 25.11.2019р. а.с. 40) надав до суду належним чином завірені матеріали, витребувані судом (а.с. 31 29). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2020р. позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 45 - 49). Ухвалою судді від 30.10.2020р. виправлено описку в ухвалі суду від 25.08.2020р. про відкриття провадження у даній цивільній справі наступним чином: вважати вірним особу позивача « [PERSON] », замість невірно вказаної « [PERSON] » (а.с. 50). Ухвалою суду від 22.12.2020р. за заявою відповідача заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 82-83). Заявою від 12.03.2021р. представник позивачки зменшив розмір позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди до 2000,00 грн. (а.с. 104-105). Ухвалою суду від 12.03.2021р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (а.с. 108 109). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 02.12.2019р. о 13 год. 30 хв. у м. Дніпрі сталася ДТП, за обставинами якої [PERSON] , керуючи автомобілем «Рено», р.н. [NUMBER] , рухався в районі буд. № 7 на пл. Шевченка в м. Дніпрі, де при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не дотримався безпечного-інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «КІА», р.н. [NUMBER] , належний позивачу, що був припаркований водієм [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1,13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобом. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2572/20 від 08.04.2020р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «TAC» згідно з полісом АО 5506964 від 27.05.2019р. За умовами договору страхування ПАТ «Страхова група «TAC» виплачене страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи, обумовленої договором (полісом) страхування в розмірі 1 005,50 грн. шляхом перерахування коштів позивачеві. Розмір фактично спричиненої матеріальної шкоди складає 3005,50 грн. Згідно із полісом АО 5506964 розмір франшизи визначений в сумі 2000,00 грн. Тому позивачка особисто сплатила за послуги з відновлення пошкодженого автомобіля 2000,00 грн. Таким чином, на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачці 2000,00 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Як зазначає позивачка, у результаті ДТП їй також спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із завданням матеріальних збитків і категоричною відмовою відповідача в добровільному порядку як відшкодувати шкоду, так і визнати факт її заподіяння. Позивачка оцінює заподіяну моральну шкоду у 2000,00 грн. (з урахуванням зменшених вимог а.с. 105) На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь 2\~000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, здійснити розподіл судових витрат. Відповідач позовні вимоги не визнав. 05.03.2021р. надав відзив на позовну заяву (а.с. 95-99), в якому, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вважав, що він є неналежним відповідачем, оскільки відповідно до ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Заперечуючи проти вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначив, що він взагалі не знає позивачку, доводи про те, що йому пропонувалося у позасудовому порядку вирішити спір не відповідають дійсності. На момент ДТП позивачка не перебувала на місці, відомостей щодо того, що в неї погіршився стан внаслідок адміністративного правопорушення, вона почувала себе незадовільно суду не надано. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим і недоведений жодними доказами. Також не погодився із вимогами про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вважав їх недоведеними і неспівмірними, оскільки договір з представником позивачки не містить детальний опис послуг, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо, також не надано документів, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікацій витраченого часу адвоката тощо); документів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку, касових чеків або інший банківських документів). На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачка правом на надання відповіді на відзив не скористалася. Представник позивачки адвокат Капітанов Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши в судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що встановлено, що 02.12.2019р. о 13 год. 30 хв. у м. Дніпрі сталася ДТП, за обставинами якої [PERSON] , керуючи автомобілем «Рено», р.н. [NUMBER] , рухався в районі буд. № 7 на пл. Шевченка в м. Дніпрі, де при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «КІА», р.н. [NUMBER] , належний позивачці (а.с. 10), що був припаркований водієм [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/2572/20 від 08.04.2020р. [PERSON] визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України, що потягло за собою настання ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Адміністративну справу у відношенні [PERSON] на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України провадженням закрито у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 9). Як видно із постанови у справі про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобом. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] , не оспорюючи тих обставин, що він дійсно знаходився в час та місці зазначені в протоколі, у судовому засіданні пояснив, що в момент ДТП він нічого не відчув від зіткнення, при цьому на його автомобілі не залишилось видимих пошкоджень, у зв`язку з чим він поїхав далі з того місця. Потерпіла [PERSON] під час судового розгляду підтвердила фактичні обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , крім того додала, що на її автомобілі були залишені незначні пошкодження лакофарбового покриття. Винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підтверджувалося рапортом поліцейського, яким було виявлено та зафіксовано правопорушення, схемою місця дорожньо-транспортної події від 02.12.2019р., поясненнями водія-учасника дорожньо-транспортної події [PERSON] , а також відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД 182799 від 02.03.2020р., відповідно до яких [PERSON] дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України) При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова група «TAC» згідно з полісом АО 5506964 від 27.05.2019р. (а.с. 37). Розмір спричиненої позивачці матеріальної шкоди, визначений страховиком ПАТ «Страхова група «TAC», склав 3 005,50 грн. (а.с. 33 36). За умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 5506964, розмір франшизи було визначено в сумі 2 000,00 грн. На виконання умов договору страхування ПАТ «Страхова група «TAC» виплатила позивачці страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту (3 005,50 грн.) за вирахуванням франшизи, обумовленої договором (полісом) страхування (2000,00 грн.), тобто в розмірі 1005,50 грн. (3005,50 грн. 2000,00 грн. = 1005,50 грн.) шляхом перебування перерахування коштів позивачці (а.с. 12, 32). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014р. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з вказаним Законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Разом із тим, оскільки завдана дорожньо-транспортною пригодою позивачці шкода не перевищує ліміта відповідальності страховика, то на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачці франшизу у розмірі 2 000,00 грн. Жодних доказів на спростування заподіяний шкоди і її розміру відповідачем не надано. У зв`язку із цим підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача 2 000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Втім позивачкою завлено до відшкодування моральна шкода, заподіяна на загальних підставах, а не внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачці спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного майна. Як видно з матеріалів справи, позивачка у травні 2020 року звернулася до страховика за страховою виплатою і отримала часткове відшкодування від страховика в сумі 1\~005,50 грн., а 20.08.2020р. звернулася до суду із позовом про відшкодування решти суми. Протягом всього розгляду справи (з серпня 2020 року і до травня 2021 року, тобто, майже 10 місяців) відповідач не відшкодовував позивачці шкоду навіть частково, хоча його вина у скоєнні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, під час розгляду якої він та потерпіла були присутніми. При цьому, постанова набрала законної сили і відповідачем не оскаржувалася. Отже, внаслідок тривалого невідшкодування відповідачем шкоди, необхідністю у зв`язку із цим відновлювати порушене право в судовому порядку, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях і душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із завданням матеріальних збитків. Позивачка оцінює моральну шкоду у 2000 грн. Суд вважає, що достатньою та співмірною із допущеним порушенням сума, яку слід стягнути із відповідача є 1\~000,00 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином. Суд враховує, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Означена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018р. по справі №761/11472/15-ц. При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної і моральної шкоди) (а.с. 1), які слід стягнути із відповідача повністю, оскільки означена ставка судового збору є мінімальною, менше якої не сплачувалося станом на 2020 рік. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до\~прибуткового касового\~ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги представником позивачки адвокатом Капітановим Д.Г надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 23.11.2018р. (а.с. 14), договір про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту (представництва) від 03.08.2020р. (а.с. 13), попередній (орієнтований) розрахунок витрат на правову допомогу з детальним описом і вартістю кожної послуги (а.с. 15), квитанцію від 29.10.2020р. за № 030820-1, яка містить опис послуг, за які отримані кошти, а саме: надання консультації, узгодження правової позиції \~ \~ \~ \~ - 810,80 грн., вивчення наданих клієнтом матеріалів - 1621,60 грн., складення позовної заяви 2 432,40 грн., всього 4865,00\~грн. (а.с. 42), квитанцію від 11.03.2021р. за № 030820-7, яка містить опис послуг, за які отримані кошти, а саме: участь у судових засіданнях (3 засідання) 2\~400,00\~грн. (а.с. 106). З урахуванням того, що адвокат приймав участь у чотирьох судових засіданнях (а.с. 108 109, 114, 122), то суд бере до уваги, що участь в одному судовому засіданні складає 800,00 грн. (2400/3=800), і тому вартість участі у чотирьох судових засіданнях складатиме 3200,00 грн. (800*4=3200). Отже, загальна сума витрат на правову допомогу складає 8065,00\~грн. (4865 + 3200). Суд вважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту (представництва) від 03.08.2020р. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] витрати на правову допомогу в розмір 6\~048,75\~грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 75% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (8 065,00грн.* 75% /100%). Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути [PERSON] на користь [PERSON] становить 6\~889,55 грн. (840,80 грн. (судовий збір) + 6\~048,75 грн. (витрати на правову допомогу). На підставі викладеного,

Outcome: partial