Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 28 січня 2008 року він працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів. 14 травня 2013 року звільнений за власним бажанням. За період з січня 2010 року по жовтень 2013 року включно відповідач нараховував позивачу заробітну плату відповідно до тарифної сітки, встановленої Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2010 рік та Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2011-2015р.р., зокрема, додатком № 2 до нього. За даною тарифною сіткою заробітна плата та інші виплати нараховуються в коефіцієнті до мінімальної заробітної плати. Стверджує, що відповідач використовував не діючий в країні на певний період нормативно встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а закріплений в колективних договорах її показник у розмірі 744грн. Вважає, що при нарахуванні та здійсненні оплати праці та інших трудових виплат йому на основі тарифної сітки, встановленої колективними угодами, відповідач мав використовувати показник мінімальної заробітної плати не у розмірі 744 грн., а встановлений законодавчо розмір мінімальної заробітної плати за певний період. Оскільки дана норма відповідачем не виконувалася, оплата праці його здійснювалася ним не в належному розмірі. Розмір недоплачених позивачу грошових сум за період з січня 2010 року по січень 2013 року включно складає близько 30 тисяч гривень. Здійснити конкретний розрахунок заборгованості він не може, так як відповідач на неодноразові звернення не надає останньому розрахунок заробітної плати із зазначенням кількості відпрацьованих годин та застосованих коефіцієнтів. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по жовтень 2013 року в розмірі 30 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшив просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 570,88 грн. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що згідно проведеного розрахунку з врахуванням державних гарантій у вигляді поступового підвищення рівня мінімальної заробітної плати, застосовуючи передбачені галузевою угодою відповідні коефіцієнти та проведеного перерахунку індексації заробітної плати сума заборгованості з заробітної плати за спірний період складає 5 766, 16 грн. без відрахування податків та обов'язкових платежів. При винесенні рішення, просили суд обов'язково зазначити на кого покладений обов'язок по відрахуванню з стягнутої заробітної плати податків та обов'язкових платежів. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішені спору покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» на посаді водія автотранспортних засобів. 14 травня 2013 року звільнений за власним бажанням. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З січня 2010 року по жовтень 2013 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використовував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в сумі 744 грн., порушуючи таким чином вимоги трудового законодавства. Відповідно до ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати встановлюється в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Підприємства, установи, організації усіх форм власності і господарювання та фізичні особи не мають право змінювати законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а усі їх послуги з цього приводу є нікчемними, оскільки прямо протирічить правовій нормі і окремого визнання недійсними не потребують. Згідно вимог ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», положень Галузевої угоди та колективного договору підприємства заробітна плата [PERSON] складається: із основної заробітної плати/тарифної ставки або відрядних розцінок/; додаткової заробітної плати/щомісячної премії/; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Форми і системи оплати праці, норми праці., розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами ( ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» ). Згідно ст. 97 Кодексу законів про працю України тарифні сітки, як і інші питання щодо порядку і форми оплати праці встановлюються підприємствами, установами, організаціями у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. А тому, при здійсненні нарахування та оплати праці, інших трудових виплат позивачу на основі тарифної сітки, встановленої колективними угодами відповідача, останній повинен був використовувати і, показник мінімальної заробітної плати не у розмірі 744 грн., а встановлений законодавчо розмір мінімальної заробітної плати за певний період. Частина 6 статті ст. 95 КЗпП України передбачає, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством, яка здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлена законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, об'єктом якого є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. А тому, можна зробити висновки, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою. Із наданого суду розрахунку відповідача вбачається, що останній при його здійсненні врахував виплачену позивачу індексацію, та врахував коефіцієнт за видами робіт у розрахунку діючої годинної тарифної ставки 1,48 . За таки х обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: approved