Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду, мотивуючи свою заяву тим, що вироком Роздільнянського районного суду від 24.02.2015 року його визнанно винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.04.2015 року вирок Роздільнянського районного суду від 24.02.2015 року відносно нього, скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події вказаного кримінального правопорушення. Скасовуючи вирок Роздільнянського районного суду, апеляційний суд Одеської області зазначив, що даний вирок ґрунтується на припущеннях і показах свідків [PERSON], [PERSON], достовірність яких колегією суддів піддана сумніву, не може бути визнаний законним і обґрунтованим в силу вимог ст.62 Конституції України, в зв'язку з чим він підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно нього підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю факту незаконного проникнення до домоволодіння особи. Позивачем вказано, що в період досудового слідства та розгляду справи в суді йому була нанесена величезна моральна шкода, яка виразилася в тому, що у відношенні нього була порушена кримінальна справа, незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, йому незаконно пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, увесь цей час він був вимушений доводити своїм односельцям, родичам, знайомим про те, що він не скоював ніякого злочину, не роблячи нічого протизаконного він вимушений був протягом тривалого часу доводити, що не скоював ніякого злочину, були суттєво порушені його зв'язки у суспільстві і зараз йому приходиться прикладати багато зусиль для того, щоб наладити та привести до того рівня, які були до порушення кримінальної справи. Крім того, своїми незаконними діями органи досудового розслідування призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, його почали цуратися знайомі та друзі, а також з підозрою ставитись сусіди, які перестали з ним вітатися. Такий психічний вплив завдає позивачу постійних моральних страждань, тому позивач просить суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Суду пояснив, що 24.02.2015 року відносно нього Роздільнянським районним судом Одеської області було винесено вирок та його було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 162 КК України. Ухвалою від 21.04.2015 року апеляційним судом Одеської області вирок Роздільнянського районного суду Одеської області відносно нього було скасовано та провадження по справі закрито. Однак, цими діями органів досудового слідства та суду його репутацію було заплямовано, що призвело до того, що його почали цуратися його знайомі та друзі, з підозрою до нього почали ставитися сусіди та перестали вітатися. Він та його сім'я дуже гостро переживали усі ці події та перебували у стресовому стані. Враховуючи строк перебування під слідством та судом, тяжкість спричинених йому моральних страждань, погіршення стосунків з родичами, знайомими та сусідами, позивач оцінює спричинені йому моральні страждання в суму 50000,00 грн. Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв, однак в матеріалах справи наявне заперечення проти позову [PERSON], в якому зазначено, що позовні вимоги заявлені позивачем вони не визнають в повному обсязі та вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки в позовній заяві дані про вину безпосередньо посадових осіб МВС України у спричиненні позивачеві моральної шкоди - відсутні. Так, з позовної заяви вбачається, що позивач фактично зазначає про неправомірні дії працівників Роздільнянського відділу ГУ МВС України в Одеській області при цьому відповідачем визначає Міністерство внутрішніх справ України. Зі змісту позовної заяви не вбачається в чому полягає спричинення позивачеві моральної шкоди саме Міністерством внутрішніх справ України та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи відповідача у справі. Також слід зазначити, що позовна заява не містить жодного посилання на працівника Міністерства внутрішніх справ України який начебто вчинив неправомірні дії відносно позивача. Також вказують, що посилання позивача на ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними та недоведеними, оскільки позивач не надав жодного доказу виникнення у нього такої шкоди. Тому просять суд, відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди- у повному обсязі. Представник Національної поліції України в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомляли, однак в матеріалах справи наявне заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому зазначено, що позовні вимоги заявлені позивачем не визнають в повному обсязі та вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як 02 липня 2015 року Верховною Радою було прийнято Закон України «Про Національну поліцію». На виконання цієї норми в межах повноважень, наданих ч.1 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» , постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Як вбачається зі змісту цієї постанови Кабінету Міністрів України новостворений центральний орган виконавчої влади не є правонаступником міліції та не є структурним підрозділом МВС України. Отже, права та обов'язки юридичної особи, яка припиняється переходять до іншої особи лише у разі реорганізації в той час як територіальні органи МВС України були ліквідовані. Отже, Національна поліція України не є належним відповідачем, щодо позовних вимог [PERSON], оскільки прав позивача не порушувала та жодних дій відносно позивача не вчиняла, тому вважають, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог щодо них. Представники Державної казначейської служби України, Роздільнянського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Одеській області, третьої особи- Роздільнянського районного відділу ГУ МВС України в Одеській області в судове засідання не з'явились, про дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили, письмових заперечень по суті позову не надали. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримільного провадження, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частин 1,2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Судом встановлено, що 14.04.2014 року [PERSON] слідчим СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області Субочевою Ю.Ю., за погодженням прокурора прокуратури Роздільнянського району А.А.Шарандак, було повідомлено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, (а.с.73-77 матеріалів кримінального провадження №12014160390000270). 26.05.2014 року досудове слідство у кримінальній справі було закінчено та надано доступ до матеріалів досудового розслідування (а.с.32). 24.06.2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] внесений в ЄРДР за № 12014160390000270 від 13.02.2014 року, складений слідчим СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області Субочевою Ю.Ю., та погодженим 13.06.2014 року прокурором прокуратури Роздільнянського району А.І.Сагідовим направлено до Роздільнянського райсуду Одеської області для судового розгляду (а.с.1-9 матеріалів судового розгляду по кримінальній справі 511/1864/14-к). 24.02.2015 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області позивача було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, тобто в розмірі 850 грн. (а.с.4-6). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.04.2015 року за наслідками розгляду апеляції засудженого [PERSON] обвинувальний вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року було скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю події вказаного кримінального правопорушення (а.с.7-10). Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21.04.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ від 28.09.2015 року повернуто прокурору разом із усіма доданими до неї матеріалами, оскільки недоліки касаційної скарги в установлений строк усунуто ним не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем надано достовірні докази щодо незаконного перебування його під слідством та судом, та закриття кримінальної справи з підстав відсутності відсутністю події вказаного кримінального правопорушення, тому приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, за весь час перебування його під слідством та судом. Порядок відшкодування зазначеної шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». П.1 ч.1 ст.1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів. що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд вважає, що незаконні дії органів досудового слідства та суду у зв'язку з незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення [PERSON], незаконним його засудженням, завдали позивачу моральних страждань. Щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань, погіршенні стосунків з оточуючими. Що в совукупності, спричинило йому глибокі моральні страждання, заплямували як його репутацію, так і репутацію членів його сім'ї. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. П.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, про що також зазначено в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року №6-2203цс15, яка в порядку ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами України. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, врахує тривалість, характер, глибину та обсяг його страждань, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 01.01.2017 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом у період з 14.04.2014 року по 21.04.2015 року., що становить 12 календарних місяців і 7 днів. Таким чином, розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не може бути меншим ніж 39136,00 грн., виходячи із розрахунку: 12,23 місяць х 3200 грн. Однак, при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує інші встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, а саме: вік засудженого, те що він являючись пенсіонером, тривалий час проживаючи в населеному пункті з невеликою кількістю односельців, повинен був прикладати багато зусиль, для того, щоб їм довести, що він ніякого злочину не вчиняв, що на думку суду негативно вплинуло на репутацію його сім'ї в цілому. При визначенні розміру шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, з врахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, отриманих позивачем, суд вважає, що розмір моральної шкоди завданої [PERSON] за час перебування під слідством і судом необхідно визначити в розмірі 45 000,00 гривень. Посилання відповідачів на ненадання позивачем належних та допустимих доказів стосовно на підтвердження спричинення йому моральної шкоди суд визнає безпідставними, оскільки саме по собі неправомірне притягнення до кримінальної відповідальності є підставою для компенсації спричиненої моральної шкоди. Згідно п.16 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 Казначейство України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі України. Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду має провадитися за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. На підставі наведеного,

Outcome: partial