Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, пов"язаної зі смертю потерпілої особи, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] близько 19.00 год. по вул.Іщенка в с.Новоподимка Новоукраїнського району Кіровоградської області водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2110», державний номерний знак [NUMBER] , допустив виїзд автомобіля за межі проїздної частини дороги, де він загорівся, внаслідок ДТП пасажир автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Цивільна-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченного транспортного засобу марки ВАЗ 2110, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дії якого загинув [PERSON] , була застрахована у ПрАТ «УПСК», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 6225895. Відповідно до вироку Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Позивач є дружиною загиблого [PERSON] , а неповнолітній [PERSON] в інтересах якої заявлено позов - матір`ю. 07.12.2018 р. представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 6960 грн. та страхового відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 52 200,00 грн. 06.03.2019 р. відповідач, листом повідомив представника позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, посилаючись на п.п. «е» п. 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та про відмову у виплаті страхового відшкодування пов`язане із заподіянням моральної шкоди. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою у розмірі 59 160 грн., Крім того, просить стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 7925,82 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 680,25 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 1242,36, витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою судді від 13.08.2019 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання на 03.09.2019 року. 03.09.2019 року підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою представника відповідача та неналежним його повідомленням відкладено на 17.09.2019 року, 17.09.2019 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача на 02.10.2019 року, 02.10.2019 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду на 31.10.2019 року, 31.10.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному на 07.11.2019 року. Позивач та її представник в судове засідання 07.11.2019 року не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився по невідомим суду причинам, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, заяв, клопотань до суду не подавав. Станом на 07.11.2019 року представник відповідача відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, від якої надійшла заява 08.10.2019 року (а.с.84), враховуючи належне повідомлення представника відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [INFO] близько 19.00 год. по вул.Іщенка в с.Новоподимка Новоукраїнського району Кіровоградської області водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2110», державний номенрний знак [NUMBER] , допустив виїзд автомобіля за межі проїздної частини дороги, де він загорівся, внаслідок ДТП пасажир автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ 2110, д.н.з. [NUMBER] застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», поліс АЕ № 6225895 , діючий на 16.05.2016 року (а.с. 31). Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки, за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки (а.с.12-18). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.21). У загиблого в ДТП [PERSON] на утриманні знаходилась неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Позивач, матір неповнолітньої [PERSON] , через свого представника звернулася до страховика ПрАТ «УПСК» із повідомленням від 05.12.2018 року про дорожньо-транспортну пригоду і подала заяви на виплату страхового відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 6960,00 грн. (2/5 частки), що належить дружині та неповнолітній дочці та страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 52200,00 грн. (а.с.10,11). Відповідно до листа вих №848/18 від 06.03.2019 року відповідачем відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, посилаючись на п.п. «е» п. 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто ненадання підтверджуючих документів та відмовлено у виплаті страхового відшкодування пов`язане із заподіянням моральної шкоди, посилаючить про стягнення з засудженого моральної шкоди за вироком суду від 21.02.2017 року (а.с.29-30). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини другої ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено п. 22.1.ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; Відповідно до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 17.08.2018 року за №6696 померлий [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , донькою [PERSON] (а.с.27). Як вбачається з матеріалів справи, дочкі загиблого [PERSON] на день його загибелі, було 13 років, знаходилася на його утриманні, на даний час є неповнолітньою та відповідно має право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 19.06.2019 року за №54 вбачається, що [PERSON] нарахована заробітна плата з березня по травень 2016 року в розмірі 6453,75 грн. (а.с.28). У такому випадку розрахунок належної до виплати суми здійснюється виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленого законом на день настання страхового випадку, що станом на травень 2016 року, відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 р.», становив 1450,00 грн., тому зважаючи на те, що страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника розраховується на одного утриманця, тобто на неповнолітню доньку [PERSON] , тому становить 52200,00 грн. (36*1450,00). Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника малолітньої [PERSON] , є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] моральна шкода завдана батькам загиблого: [PERSON] та [PERSON] (підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.19)); дружині загиблого [PERSON] (підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.21)); та дітям: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, вищевказані особи мають право на компенсацію моральної шкоди. Як раніше зазначалося відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати станом на травень 2016 року становив 1450,00 грн. Тому відшкодування моральної шкоди становить 2/5 розміру страхового відшкодування, що становить 6960 грн. (12: 2/5*1450,00), що підлягає задоволенню. Заподіяну моральну шкоду та шкоду, завдану смертю годувальника неповнолітній [PERSON] відповідачем не було виплачено, тому вона підлягає стягненню в загальному розмірі 59160,00 грн. (52200,00 грн.+6960,00 грн.). Що стосується вимог позивача про стягнення пені, інфляційних збитків та 3 % річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 16 Закону «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Вбачається, що фактично кошти позивачу в період, який зазначений у позовній заяві, виплачені не були, тому вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних ґрунтуються на законі. Відповідач свого розрахунку щодо стягнення пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних суду не надав. Загальний строк прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) за період з 11.03.2019 року до 29.07.2019 року становить 140 календарних днів (згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках). Так, сума пені складає 7925,82 грн. та обраховується від суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 59160,00 гривень, 140 днів прострочення виплати страхового відшкодування та з урахуванням розмірів подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 11.03.2019 р. по 29.07.2019 р. включно. Наведений позивачем розрахунок інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 1242,36 грн. є арифметично вірним, а також три проценти річних становить суму 680,75 грн. за 140 днів прострочення за період з 11.03.2019 р. по 29.07.2019 р. включно згідно розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві, є арифметично вірним, відповідає вимогам закону. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Окрім того, оскільки позивач не є фахівцем в галузі права, то для захисту своїх прав вона була змушена звернутися до осіб, що надають послуги в галузі права - Адвокатське об`єднання «Гранд Груп Партнерс». Ст. 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. За надану правову допомогу позивач сплатила 7000,00грн., що підтверджується актом виконання робіт від 06.09.2019 року, рахунок-фактурою №08-09/03 від 08.09.2019 року та квитанцією №ПН1763 від 12.09.2019 року (а.с.66,67,68). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що представник позивача довів належними, допустимими та достатніми доказами викладені в позові обставини, а тому в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь позивача страхового відшкодування, повязаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою у розмірі 59160 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 7925,82 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 680,25 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 1242,36, витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, від якого позивачка була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: approved