Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - передати малолітню дитину [PERSON], [INFO] Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради; - стягувати аліменти з [PERSON] на утримання малолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесено за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 05.12.2016 на адресу Служби у справах дітей надійшло повідомлення Комунального закладу охорони здоров'я Кам'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», про те, що за адресою: проспект Героїв АТО, 13-6, народилася дитина - хлопчик, пологи відбулися на дому. Мати - [PERSON] з приводу вагітності у жіночій консультації не спостерігалася. Санітарний стан приміщення незадовільний, засобів догляду за немовлям немає. Спеціалістами служби сім'ї [PERSON] було відвідано за місцем проживання та з'ясовано, що зазначена особа у шлюбі не перебуває, не має паспорту, у зв'язку з чим не має можливості зареєструвати дитину в органах РАЦСу, за адресою проживання [ADDRESS], відсутні умови для новонародженої дитини. Малолітнього [PERSON], [INFO] було поставлено на облік в службі у справах дітей, як дитину, що перебуває в складних життєвих обставинах та направлено листа до Кам'янського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо здійснення соціального супроводу сім'ї, в якій виховуються діти, які перебувають у складних життєвих обставинах. Враховуючи тяжке матеріальне становище, [PERSON] написала заяву щодо влаштування малолітнього сина до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» тимчасово. Дитину було направлено до КЗ «Дитяча лікарня міста Кам'янське»ДОР» для проходження медичного обстеження з подальшим переведенням до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР». 12.05.2017 року за №35-р було прийнято розпорядження голови адміністрації Дніпровського району «Про влаштування малолітнього [PERSON], [INFO]», до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР». 19.05.2017 року малолітнього [PERSON], [INFO], перевели до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР». З цього часу до 18.10.2017 року [PERSON] відвідувала дитину кожного дня. Але відповідно до повідомлення КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» [PERSON] з 18.10.2017 по теперішній час жодного разу дитину не відвідувала, долею не цікавилися. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов, інших заяв чи клопотань від останньої не надходило. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, КЗ "Кам'янський спеціалізований будинок дитини", Заводського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без участі їх представників, заперечень проти позову не мають. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Крім того, враховуючи малолітній вік дитини, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, суд вважає, що особиста участь дитини в розгляді даної справи недоцільна. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], а відомості про батька дитини до актового запису про народження внесено за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 395 від 05.04.2017 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відмостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 27, 28). Як зазначено в позовній заяві, 05.12.2016 на адресу Служби у справах дітей надійшло повідомлення Комунального закладу охорони здоров'я Кам'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», про те, що за адресою: проспект Героїв АТО, 13-6, народилася дитина - хлопчик, пологи відбулися на дому. Мати - [PERSON] з приводу вагітності у жіночій консультації не спостерігалася. Санітарний стан приміщення незадовільний, засобів догляду за немовлям немає. З 06.04.2017 року на облік Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради було поставлено малолітнього [PERSON], [INFO] як дитину, що перебуває в складних життєвих обставинах та направлено листа до Кам'янського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо здійснення соціального супроводу сім'ї, в якій виховуються діти, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 15, 17). При обстежені умов проживання [PERSON], [INFO] з матір'ю - позивачем [PERSON] за адресою проспект Героїв АТО, 13-6, у період з 14.12.2016 року по 06.04.2017 року Службою у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради було виявлено незадовільні умови проживання, не приємний запах у житлі, в квартирі брудно і є таргани, квартира потребує ремонту, дитина не мала кроватки і коляски, на дитину не були оформлені документи (а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 23). За заявою [PERSON] від 05.05.2017 року (а.с. 12), 12.05.2017 року було видано Розпорядження Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 35-р від 12.05.2017 року (а.с. 12) про влаштування [PERSON], [INFO] до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР». 19.05.2017 року малолітній [PERSON], [INFO], був переведений з КЗ "Дитяча лікарня міста Кам'янське" ДОР" до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» (а.с. 11) Згідно з повідомлень КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» № 531 від 23.05.2018 року, № 556 від 16.08.2017 року, (а.с.9-10) мати [PERSON] відвідувала свою дитину кожного дня та цікавилася його здоров'ям, але з 18.10.2017 року по теперішній час жодного разу дитину не відвідувала, не цікавилися станом його здоров'я (а.с. 9,10) На теперішній час місце проживання [PERSON] судом не встановлено, зареєстрованого місця проживання відповідач не має та згідно листа Дніпровського ВП вих. № 46.2/10-11.332 від 01.10.2018 року, станом на 01 жовтня 2018 року відсутня інформація щодо теперішнього місця знаходження [PERSON] Як встановлено судом, починаючи з 18.10.2017 року обставини свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню [PERSON], [INFO], підтверджується вищезазначеними письмовими доказами наданими позивачем. Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні нею своїх батьківських обов'язків, та наявність будь-яких її звернень до органів поліції або Служби у справах дітей з цього приводу Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/542 від 20.07.2018 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). З урахуванням вищезазначеного, суд вважає вказані позивачем в позові обставини щодо самоусунення відповідача від виховання, розвитку та утримання її дитини, і ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків - достовірними і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність заперечень проти позову з боку матері [PERSON], підтримання позову третіми особами, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матері, обов'язків, ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно частини 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід дитини, повнолітні брати та сестри, інші родичі. Згідно частини 6 ст. 167 СК України, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України розмір аліментів у частині заробітку(доходу) матері або батька визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача з 18.10.2017 року по теперішній час займатися вихованням своєї дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання про передачу дитини, суд визнає ці вимоги обгрунтованими виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині передачі дитини підлягають задоволенню в повному обсязі, та вважає за необхідне передати дитину органам опіки та піклування для подальшого її влаштування. Щодо стягнення з відповідача аліментів на користь майбутнього опікуна, суд вважає необхідним задовольнити повністю ці позовні вимоги виходячи з наступного. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. З цих підстав, допускається можливість стягнення аліментів на користь майбутнього опікуна з метою захисту прав дітей. Слід зазначити, що якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. З цих підстав, суд вважає обгрунтованим та доцільним стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь майбутнього опікуна у розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з часу звернення позивача до суду (з 26 липня 2018 року) до досягнення дитиною віку повноліття. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved