Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: -визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Біловодськ, Луганської області; -зобов`язати Біловодський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) у Луганській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 338 від 26 жовтня 2017 року, складеного Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у Луганській області, в графі відомості про батька вказати: прізвище, ім`я, по-батькові - [PERSON] , [INFO] , громадянство - України; -зобов`язати Біловодський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Луганської області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 338 від 26 жовтня 2017 року, складеного Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у луганській області, в графі прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Біловодськ, Луганської області, аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати за сплату судового збору у розмірі 904 гривень та витрати на правовому допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] в позовній заяві вказала, що вони з відповідачем знайомі ще зі шкільних років. У 2016 році почали зустрічатися, а пізніше почали разом проживати як чоловік та дружина у [ADDRESS] . Шлюб був незареєстрований. Під час сумісного проживання наприкінці січня 2017 року вона завагітніла. Сумісне проживання тривало недовго, через несумісність характерів сторін. Позивач будучи вагітною повернулася проживати до своїх батьків, які мешкають в [ADDRESS] . [INFO] від сумісного проживання народилася дитина [PERSON] . 27 жовтня 2017 року Біловодським ДРАЦС ГТУЮ в Луганській області зареєстровано народження дитини - дівчинки [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 338, матір`ю зазначено позивача, а батько дитини записаний зі слів матері - [PERSON] . На її прохання до [PERSON] вирішити питання про встановлення батьківства їх спільної дитини відповідач уникав розмови. Разом з тим, відповідач на її прохання надає матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, але ця допомога не носить системного характеру та не покриває всіх витрат, що стосуються одягу, продуктів харчування. Тому на підставі вищевикладеного вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. В заяві адресованій суду просять справу розглянути за їх відсутності, підтримують позовні вимоги, просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , згоден сплачувати аліменти на її утримання в розмірі ј частини від його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згоден позивачу сплатити витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 жовтня 2017 року Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , відповідний актовий запис № 338. В графі батьки вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України № 00030441339 встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , місце народження: смт. Біловодськ, Біловодський район, Луганська область, Україна. Номер актового запису 338, дата складання 27 жовтня 2017 року, Біловодський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у луганській області. Відомості про батьків: батько - [PERSON] , громадянин України; мати - [PERSON] , громадянка Україна (а.с.10). Згідно Довідки про склад сім`ї та проживання № 439 від 20 квітня 2021 року Виконавчого комітету Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області встановлено, що [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] (голова д/г), [INFO] , [PERSON] (дружина), [INFO] , [PERSON] (донька), [INFO] , [PERSON] (донька), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] (а.с.9). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини. Статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно положень ст.125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст.133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року N 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 встановлено, що Судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України) - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно положень статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно положень статті 147 Сімейного кодексу України по-батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з положенням ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Згідно до п. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно ч. 3 ст.185 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено суду ті обставини, на які вона посилається в позові, а тому позов [PERSON] поданої через представника [PERSON] до [PERSON] (про встановлення батьківства та стягнення аліментів, підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити, що згідно положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VІ (далі - Закон № № 5076-VІ). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закон № № 5076-VІ договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з положеннями ст.13 цього Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно положень ст.30 Закон № № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (14-382цс-19). З вимог ст.137 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що позивачем надано до суду договір № б/н про надання правової допомоги від 16 квітня 2021 року згідно якого адвокат Кладко Олександр Вікторович надає [PERSON] правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Зокрема адвокат надає замовнику консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, відділах ГУ Держгеокадастру у Луганській області, у відділеннях Приватбанку з приводу отримання банківської картки, у відділах державної реєстрації актів цивільного стану з питань отримання свідоцтва про смерть, народження, дублікатів свідоцтв про народження, смерть, укладення шлюбу, та ін. актів цивільного стану, також в органах державної реєстрації прав, центрі з надання адміністративних послуг населенню, органах прокуратури, в органах Пенсійного фонду України, архівах, СБУ, органах національної поліції, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарський судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляти замовника з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу. Потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладення мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання рішень, ухвали, виконавчого листа та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання, отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах замовника не передбачених даним договором; представляти інтереси замовника в судах, в органах прокуратури, СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів замовника (а.с.11). До суду надано копію Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 16 квітня 2021 року від 16 квітня 2021 року згідно якого адвокат Кладко Олександр Вікторович, діючий на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого Луганською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури № 01/03-6 від 01 березня 2019 року з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, уклали договір про наступне: ціна договору від 16 квітня 2021 року за правову допомогу передбаченого п.п.1.2. п.3 Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначено додатком № 1 до цього Договору: надання позивачу консультації з приводу встановлення батьківства та стягнення аліментів - 500 гривень; збирання доказів - 500 гривень; складання позовної заяви про встановлення батьківства - 1500 гривень; складання клопотання про проведення судово-біологічної генетичної експертизи - 1000 гривень; за представництво та захист інтересів позивача у суді - 1500 гривень. Додаток № 1 підписаний Замовником [PERSON] та Адвокатом Кладко О.В. (а.с.12). Згідно копії Акту наданих послуг від 16 квітня 2021 року сторони договору про надання правової допомоги № б/н від 16 квітня 2021 року [PERSON] (адвокат) з однієї сторони та [PERSON] (клієнт) з іншої сторони, склали цей акт про те, що Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги: складання позовної заяви про встановлення батьківства - 1500 гривень; надання консультації з приводу встановлення батьківства та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] - 500 гривень; представництво інтересів позивача в Біловодському районному суді незалежно від кількості засідань - 1500 гривень; складання клопотання про призначення судово-біологічної генетичної експертизи - 1000 гривень; збирання доказів - 500 гривень. Загальна вартість послуг складає 5000 (п`ять тисяч) гривень. Акт наданих послуг підписаний Замовником [PERSON] та Адвокатом Кладко О.В. (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 01 березня 2019 року відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Кладко Олександр Вікторович має право на заняття адвокатською діяльності на підставі рішення Ради адвокатів Луганської області від 01 березня 2019 року № 01/03-6 (а.с.15). Згідно копії Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26 квітня 2021 року адвокат Кладко Олександр Вікторович на підстав посвідчення адвоката № 000226 виданого 01 березня 2019 року радою адвокатів Луганської області надає правову допомогу у Біловодському районному суді Луганської області [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 16 квітня 2021 року (а.с.14). Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VІ адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Закон № 5076-VІ не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Чинним законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Аналогічну позицію зазначено в постанові Верховного Суду справа № 727/4597/19 (к/9901/32645/15) від 16 квітня 2020 року. Таким чином, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 гривень, витрачені позивачем [PERSON] є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому в цій частині необхідно задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути на її користь з [PERSON] витрати на надання правової допомоги в сумі 5000 гривень. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved