Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

12 грудня 2017 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявою про встановлення факту народження дитини. Свої вимоги заявники обґрунтували тим, що 27 вересня 2014 року вони зареєстрували шлюб. 27 квітня 2017 року [PERSON] народила доньку - [PERSON] у місці Харцизьк, у місці яке на даний час є тимчасове окупованою територією. При зверненні до Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявникам було відмовлено у реєстрації народження дитини, у зв'язку з тим, що на даний час м. Харцизьк Донецької області є тимчасово окупованою територією України. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини як громадянки України. У судове засідання заявники не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявниці [PERSON] адвокат [PERSON], у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Окрім того пояснив, що заявниця не може надати до суду оригіналів медичних документів, оскільки у неї немає можливості, тому надає лише копії. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до\~ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, у редакції наказу Мінюсту від 24.12.2010 року № 3307/5 підставою для державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о). Форма, порядок заповнення та засвідчення даного медичного свідоцтва повинні відповідати Інструкції щодо заповнення та видачі медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о), затвердженої\~наказом МОЗ України 08.08.2006 року за № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1152/13026. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. Відповідно до частини 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Зі змісту ст. 14 ЦПК України вбачається, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. За приписами ст.ст.57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження дитини в певний час і за певних обставин. На підтвердження факту народження дитини заявниками було надано лише копію медичного свідоцтва про народження № 300/405 від 27 квітня 2017 р., виданого Донецьким клінічним територіальним медичним обєднанням міністерства охорони здоровя «Донецької народної республіки», оригінал свідоцтва про народження дитини, яке видано 20 вересня 2017 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції «Донецької народної республіки» та фото. Відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який був прийнятий 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Проте, крім оригіналу зазначених свідоцтва про народження дитини, яке було досліджено під час розгляду справи та залучено його копії, та ксерокопії медичного свідоцтва про народження, виданого органами юстиції та охорони здоров'я «Донецької Народної Республіки», яке ніким не завірено, заявниками будь-яких інших належних та допустимих доказів на обґрунтування заяви про встановлення факту народження дитини, які б можна було оцінити разом із зазначеними документами, не надано. На думку суду надані заявниками засобами електронного звязку фотографії не є такими належними та допустимими доказами, оскільки безперечно не свідчать про те, що це саме [PERSON] народила дитину, факт народження якої просять встановити заявники. Згідно ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Заявники [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, тому суд був позбавлений можливості розяснити їм права та обовязки, в тому числі повідомити про необхідність в звязку з недостатністю доказів, надати додаткові докази по справі. В судовому засіданні представнику заявниці - адвокату [PERSON], який діє в інтересах заявниці [PERSON] було запропоновано надати додаткові докази народження дитини, зокрема, оригінал медичного свідоцтва про народження дитини, обмінну карту з медичної установи, в якій [PERSON] перебувала на обліку у зв'язку з вагітністю та пологами або оригінали інших медичних документів, які б свідчили про народження дитини. Проте, представник заявниці не надав оригінал медичної довідки про народження дитини, оригінали інших медичних висновків, або будь-які інші належні та допустимі докази на обґрунтування вимог, що позбавляє можливості суд встановити факт народження дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed