Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

16.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на її користь: - оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 7611,77 грн.; - оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року та за лютий-липень 2016 року у сумі 9294,35 гривень; - компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1417,80 грн.; - вихідну допомогу при звільненні в сумі 4421,92 грн.; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює добутку середнього (годинного) заробітку та кількості робочих днів із 18.07.2017 року по день ухвалення рішення судом. 29.08.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просила додатково стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати станом на місяць ухвалення рішення судом (а.с. 44-48). Повідомлені належним чином про час та місце судового засідання сторони до судового засідання не зявились, але позивачем до суду було надано клопотання в якому вона просила справу розглянути за її відсутністю та в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 85). Представник відповідача також надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 54) і ухвалою суду було прийняте рішення справу розглянути за відсутності сторін, оскільки на думку суду, сторони не побажали надати суду особисті пояснення. Судом при досліджені письмових доказів по справі встановлено. Позивач працювала у відповідача з 09 лютого 1962 року по 17.07.2017 року коли була звільнена у звязку із скороченням штату працівників згідно ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 8-9). Згідно з відомістю на виплату грошей №556 за березень 2017 року за першу половину березня 2017 року [PERSON] отримала 11.07.2017 року заробітну плату у розмірі 1275,51 грн. (а.с.60-62). У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість за : - оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 7611,77 грн.; - оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі 1063,20 грн.; - оплату заробітної плати за лютий-липень 2016 року у сумі 6955,64 грн.; - компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1417,80 грн.; - вихідну допомогу при звільненні в сумі 4421,92 грн. (а.с. 10-20). Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлювання виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників , спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 63-79), встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобовязаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця , Регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця , за невиконання обовязків , передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст.47,49-2 ч.ч.1,3; 83, 115-116, 184 ч.3, 186 -1, 198, КЗпП України , з урахуванням норми ст.4 КЗпП України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В статті 115 КЗпП України зазначено - Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 УПК України - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача, а також щодо прийняття відповідних заходів, щодо організації роботи відповідної комісії по врегулюванню спірних питань по виплаті заробітної плати звільненим працівникам, в тому числі і прийнятті рішень по виплаті не оспорюваних сум. Суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що деякі структурні підрозділи регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснюють господарську діяльність на підконтрольній Україні території починаючі з квітня 2016 року а звільнено позивача 17.07.2017 року. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах - документах (довідках), наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем підтверджено наявність заборгованості за оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 7611,77 грн., оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі 1063,20 грн., оскільки згідно відомістю на виплату грошей №556 за березень 2017 року за першу половину березня 2017 року [PERSON] отримала 11.07.2017 року заробітну плату у розмірі 1275,51 грн. (а.с.60-62), компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1417,80 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 4421,92 грн. (а.с. 10-20). Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає про таке. Згідно із ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~ст.117 КЗпП України\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі\~ст. 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Норми ч. 1\~ст. 9 ЦК України\~кореспондуються з нормами\~КЗпП України\~щодо застосування\~ЦК України\~до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Ст. 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч.1\~ст. 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до наданого представником відповідача висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 (а.с.63-79) щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганську, у м. Донецьку. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в у м. Луганську, у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», РФ «Донецька залізниця», обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей\~47,83,115,116\~КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Луганська, м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором. Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом, підтверджує відсутність вини відповідача у нездійсненні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11.11. 2015 року № 6-2159цс15, від 11.05.2016 року № 6-383цс15, від 23.03.2016 року № 364цс16, від 23.03.2016 року № 365цс16, від 25.05. 2016 року № 948цс16, від 31.05.2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 264/925/17-ц, від 10.10.2018 року у справі № 225/5072/17. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. На підставі Закону України\~від 24.03.1995\~№ 108/95-ВР\~"Про\~оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статті 1\~Закону України\~від 03.07.1991\~N\~1282-XII\~"Про\~індексацію грошових\~доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. На підставі ст.1,2,3\~Закону України\~від 19.10.2000\~№ 2050-III\~"Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв'язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зведеній таблиці індексів споживчих цін, сума компенсації втрати частини доходів позивача складає за підрахунками суду 2671,66 грн.\~заборгованість за лютий-липень 2016 року; 4100,83 грн. - за березень-квітень 2017 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 6772,49 грн. Отже, позов [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, натомість з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 7611,77 грн., оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі 1063,20 грн., оплату заробітної плати за лютий-липень 2016 року у сумі 6955,64 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1417,80 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 4421,92 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати станом на місяць ухвалення рішення судом у сумі 6772,49 гривень. Відповідно до частини 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеноїчи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 22745,84 грн., при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково на суму 21470,33 грн., що складає 94% від заявлених вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 662,51 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial