Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2019 року [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух в м. Запоріжжі по вул. Фабричній в районі буд. №79, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який лежав обличчям до гори на проїзній частині дороги, на смузі руху автомобіля. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та був направлений до лікарні, де [INFO] помер під наглядом лікарів. Померлий [PERSON] є рідним батьком позивачки. Позивач посилається на сильні душевні страждання, причиною яких є смерть батька та просить стягнути з [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 160000,00 грн. та з ПрАТ Страхова компанія «Галицька» суму страхового відшкодування в розмірі 50076,00 грн. Ухвалою від 23 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представинк відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнає частково. У відзиві зазначив, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем «ГАЗ 33021», д.р.н. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.12.2018 р. № АО/0092912, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну, в т.ч. життю, становить 200 000 грн. Позивач, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди до особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен довести в ході розгляду справи, що у страховика (ПрАТ «СК «Галицька») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») або ж розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Позивач надав заяву про виплату страхового відшкодування від 24.07.2019 р., проте відсутні докази прийняття ПрАТ «СК «Галицька» вмотивованого рішення про здійснення страхового відшкодування або ж про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі ст. 37 вказаного Закону. З огляду на викладене. Відповідач вважає, що покладання обов`язку з відшкодування моральної шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з чим, оскільки позивачем не доведено, що у страховика (ПрАТ «СК «Галицька») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») або ж розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, відповідач, вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 160 000 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Крім того на підтвердження моральних страждань Позивача, нею не надано жодного доказу. У відзиві відповідач зазначив, що постановою слідчого від 27.12.2019 кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування встановлено, що саме груба необережність потерпілого [PERSON] , стала причиною даної дорожньо-транспортної пригоди. Матеріали справи свідчать про перебування [PERSON] на момент ДТП в стані сильного алкогольного сп`яніння, а його дії - такими, що грубо порушували правила дорожнього руху, оскільки саме він лежав на неосвітленій ділянці дороги в забороненому для цього місця. Відповідачу - [PERSON] на даний момент виповнився 71 рік. На момент події ДТП, яка сталася [INFO]. йому було 70 років. Всі ці події мали значний вплив на здоров`я відповідача. Будучи літньою людиною останній дуже сильно хвилювався через події, які сталися, через смерть [PERSON] та просив свою доньку - [PERSON] всіляко допомагати [PERSON] в лікуванні та допомогти матеріально, адже йому через проблеми з тиском, який підвищився на фоні стресу та хвилювань лікарем було наказано суворо дотримуватися постільного режиму. Так, 14.02.2019 р. [PERSON] (донька Відповідача) прибула до лікарні, куди був госпіталізований [PERSON] .. [PERSON] діючи від імені батька передала позивачу кошти для лікування її батька, яка отримала суму коштів в розмірі 16644 грн., про що склала відповідну розписку. Дізнавшись про смерть [PERSON] . Відповідач передав своїй донці всі свої фінансові накопичення, які мав на той момент - для того, щоб донька переказала їх позивачці в якості компенсації моральної шкоди. Так, [PERSON] через банківську установу поклала кошти на свій рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та переказала їх на карту позивачки, номер якої остання повідомляла раніше. Таким чином 16.02.2019 р. [PERSON] переказала на картку [PERSON] суму коштів в розмірі 5900,00 грн., а 20.02.2019 р. донька відповідача переказала на картку позивачки суму коштів в розмірі 21030,00 грн. Окрім того, під час лікування [PERSON] в лікарні відповідачем в особі його доньки - [PERSON] було придбано лікарських засобів, які передані для лікування [PERSON] на загальну суму 14 786,19 грн.. Враховуючи складну економічну ситуацію в країни та вік [PERSON] , який являється пенсіонером за віком це є просто всі заощадження останнього. У зв`язку з чим, представник відповідача просить суд врахувати суму коштів 58 360,19 грн. як таку, яка передана позивачу в якості компенсації за моральну шкоду. Представником позивача надано відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] відповідно до якого просить відхилити відзив з причин його необґрунтованості та недоведеності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просить у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] , у судовому засіданні підтримав думку свого представника зазначив, що є пенсіонером за віком, у лютому 2021 року буде 72 роки, отримує дохід у виді пенсії у розмірі 3800 грн. Від ПрАТ Страхова компанія «Галицька» відзиву на позов не надходило, будучи належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи свого представника для участі в судовому засіданні не направило. Суд, заслухавши сторони , вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази надані сторонами як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.02.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Останній, скоївши наїзд на батька позивачки - пішохода [PERSON] завдав йому тілесних ушкоджень, від яких останній помер у лікарні [INFO] що підтверджується копією довідки про причину смерті до форми №106/о №685 від 18.02.2019 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2019 року. Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькі області від 29.03.2019 року кримінальне провадження №12019080050000524 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі ч.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, в якій зазначені висновки судової інженерно-транспортної експертизи, з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-164 від 28.03.2019 р. в діях водія автомобіля «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , невідповідності вимогам п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України - не вбачається, отже його дії не знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . Враховуючи викладене та оцінивши в сукупності зібрані по кримінальному провадженню докази, слідство дійшло висновку про те, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання пішоходом [PERSON] вимог п.п.4.4., 4.7., 4.14 Правил дорожнього руху. Згідно з висновку комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи № 322/к-760-19 яка розпочата 27.09.2019 р. та закінчена 13.12.2019 р., встановлено, що водій автомобіля «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] , який лежав на проїжджій частині вул. Фабричної, на смузі руху даного транспортного засобу, оскільки з моменту виявлення небезпеки він не встигав зреагувати на неї. А також, встановлено, що в діях водія автомобіля «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , в дорожній ситуації, обставини якої наведені в ухвалі про призначення експертизи, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що перебували би в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 685 яка розпочата 18.02.2019 р. та закінчена 12.03.2019 р., смерть [PERSON] настала від поєднаної тупої травми голови, тулубу, правої верхньої та лівої нижньої кінцівок з ушкодженням м`яких тканин, переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, ускладненої поліорганною недостатністю. По даним історії хвороби при госпіталізації [PERSON] було виявлено етанол в крові - 2,74 г/л. Позивач [PERSON] є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.1986р., копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.08.1998 р., копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.05.2008 р., копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.05.2008 р.. Також судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонер за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] видане 18.03.2009 року. Відповідно довідки про доходи №7091960144041039 розмір його пенсії складає 3808, 57 грн. Відповідно до наданих копії платіжного доручення №ЕСМ_67355488703266537745 від 16.02.2019 р. [PERSON] переказала на картку № [NUMBER] суму коштів в розмірі 5900,00 грн., а також копії платіжного доручення №Р24А67355488706713504582 від 20.02.2019р. [PERSON] переказала на картку [PERSON] суму коштів в розмірі 21030,00 грн., вказаний факт підтверджувався стороною позивача у відповіді на відзив. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У відповідності зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). У судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Відповідно до правового висновку Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України (ухвала від 02 квітня 2014 року по справі 6-647св14) положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що [PERSON] , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. В той же час судом при визначанні розміру моральної шкоди враховано наступне. Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом враховано факти та обставини зазначені в постанові про закриття кримінального провадження від 29.03.2019 р. в частині показань позивачки. Як слідує з постанови остання пояснила, що [INFO]. приблизно о 16 годині її батько прийшов до неї додому, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, далі він поспав деякий час, після чого приблизно о 17:50 годин [PERSON] пішов до себе додому. Як слідує з цього позивачка свідомо дозволила своєму батькові [PERSON] вийти з подвір`я та направитись до дому, при цьому розуміючи, що останній знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Позивачем в якості доказів переживання сильних душевних хвилювань та моральних страждань не надано жодного доказу. Так само позивач жодного разу не прибула до судового засідання з метою надання особистих пояснень щодо заявленого розміру моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність вини [PERSON] , з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача (є особою пенсійного віку, не працевлаштований, розмір пенсії майже дорівнює прожитковому мінімуму), його особи, факту того, що ним було надані кошти на лікування батька позивачки, та після смерті перераховано позивачці 26930,00 грн., які представник відповідача просив врахувати як такі, які оплачені в рахунок моральної шкоди, та враховуючи обставини, що [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, а порушення [PERSON] п.п.4.4., 4.7., 4.14 Правил дорожнього руху і призвело до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, виходячи з принципу розумності і співмірності, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю батька позивача - [PERSON] . Щодо заявленої вимоги про стягнення з ПрАТ Страхова компанія «Галицька» суму моральної шкоди в розмірі 50076,00 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована згідно діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс № АО/0094912), укладеного з ПрАТ «СК «Галицька». Позивач [PERSON] зверталась до вказаної вище страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, на підтвердження чого надано копія вказаної заяви та чеком від 24.07.2019 року з номером відправлення. Згідно із ст..6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст..22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «ГАЗ 33021», д.р.н. [NUMBER] , була застрахована, суд приходить до висновку про те що дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком, тому Відповідач-2 - ПрАТ «СК «Галицька» повинен виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди. Пунктом 27.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлений розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік, який складає 4173,00 грн. Як встановлено судом дорожньо-транспортна пригода сталася 11.02.2019 року, таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 50 076,00 грн. (4 173,00 *12=50 076,00 грн.). Таким чином, враховуючи вищенаведені законодавчі положення, приймаючи до уваги, що позивач є донькою померлого внаслідок ДТП [PERSON] , а отже входить до кола осіб, визначених п. 3 ст. 27 Закону, а розмір моральної шкоди встановлено ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ПрАТ «СК «Галицька» цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача ПрАТ «СК «Галицька» слід стягнути на користь позивача [PERSON] 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що дорівнює 50076,00 грн.. При цьому судом враховано, що позивачем здійснено всі дії, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - надіслано на адресу ПрАТ «СК «Галицька» заяву про здійснення страхового відшкодування з усіма доказами настання страхового випадку та доказами підстав заявленого відшкодування. Проте з боку ПрАТ «СК «Галицька» не було вчинено жодних дій, спрямованих на здійснення страхового відшкодування позивачу, як і не було вчинено жодних дій під час розгляду даної справи судом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даного позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., а саме з кожного окремо по 420,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial