Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В березні 2015 року Публічне товариство акціонерний банк «УкрСиббанк» (Позивач, Банк) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2) та [PERSON] (Відповідач-3) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, в якому просив: стягнути солідарно з [PERSON] (ІНН [NUMBER]) та [PERSON] (ІНН [NUMBER]), з [PERSON] (ІНН [NUMBER]) та [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) суми боргу по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за Договором надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р. станом на 04.03.2015р. у розмірі 82 747,58 доларів США, з яких: - 78 825,62 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 3 921,96 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, а також пеню на загальну суму 8 636,60 грн., з яких: - 5 076,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 3 560,52 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009р. - ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11285971000, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 100 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.01.2038 року згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 9,50% річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 21 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 за Договором про надання споживчого кредиту було укладено: Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] за № 173856 від 21.01.2008р. та Договір поруки між Банком та [PERSON] за № 173859 від 21.01.2008р. Позивач зазначив, що Відповідач-1 всупереч умов Кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, в результаті чого станом на 04.03.2015р. заборгованість Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 83 095,54 доларів США (гривневий еквівалент за курсом НБУ станом на 04.03.2015р. становить 2 062 485,98 грн.), з яких: - 78 825,62 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом (гривневий еквівалент 1 956 503,76 грн.); 3 921,96 доларів США заборгованість за простроченими процентами (гривневий еквівалент 97 345,63 грн.); - 5 076,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (еквівалент 204,51 доларів США); - 3 560,52 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (еквівалент 143,45 доларів США). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Мальцев Д.О.) від 03.04.2015р. відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.73 т.1). В травні 2015 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договорів недійсними, зупинення нарахування пені та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.103-114 т.1), який протокольною ухвалою суду від 26.05.2015р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.188-189 т.1). В судовому засіданні 22.09.2015р. за клопотанням представника позивача з зустрічним позовом до участі у справі за зустрічним позовом [PERSON] залучено третіх осіб: Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Сень-Силка Ірину Валеріївну, [PERSON], [PERSON] (а.с.217-218 т.1), в зв'язку з чим представником Позивача за зустрічним позовом надано суду уточнену зустрічну позовну заяву (а.с.221-232 т.1). Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обгрунтовує тим, що укладений сторонами 21.01.2008р. кредитний договір, містить положення, які значно погіршили положення позичальника, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України. Так, ПАТ «УкрСиббанк», надавши кредит у доларах США порушив вимоги чинного законодавства, відтак внесення в кредитний договір умови яка є дискримінаційною, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з ПАТ «УкрСиббанк» в разі настання певних подій. Так, Банк не надав позичальнику застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти кредитного договору, тобто ПАТ «УкрСиббанк» не надав [PERSON] інформації відносно предмету договору, яка необхідні для здійснення свідомого вибору щодо валюти кредиту, та поставив споживача в нерівні умови у порівнянні з позикодавцем, які в подальшому призвели до значного подорожчання продукції за договором про надання споживчого кредиту. Умови спірного кредитного договору є несправедливими, так: встановлення жорстких обов'язків споживача (позичальника), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору та надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, зазначених у договорі. Окрім того, відсутність у Додатку № 2 до Кредитного договору - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, платежів за збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, платежів за комісію банку при оформленні кредиту, платежів за відкриття поточного рахунку, - занижує показники сукупної вартості кредиту у грошовому виразі, реальної процентної ставки у процентах річних та абсолютного подорожчання кредиту (у грошовому виразі та процентах річних), вводячи позичальника в оману. Крім того, відповідно до п.1.3. кредитного договору проценти за користування кредитом ПАТ «УкрСиббанк» нараховує за ставкою 9,50% річних за методом «факт/360», чим створено арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік, чим фактично збільшено реальну процентну ставку (9,50%) за Кредитним договором на 1,4%-1,6%, що призвело до подорожчання кредиту. Разом з тим, Позивач зауважила, що на момент укладення спірного кредитного договору, у Банка була відсутня індивідуальна ліцензія, видана Національним банком України на використання іноземної валюти при здійснення платежів за вказаним договором, що є порушенням ст. 5 Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993р. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила: - відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р.; - визнати недійсними: договір про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], договір іпотеки № 75412 від 21.01.2008р., зареєстрований в реєстрі за № 504, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], договір поруки № 173856 від 21.01.2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], договір поруки № 173859 від 21.01.2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]; - зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» зупинити нарахування пені, відсотків. Штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], з моменту останньої оплати за квитанціями; - виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 75412 від 21.01.2008р., а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 55,3 кв.м., житлова площа 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] повернути ПАТ «УкрСиббанк» у натурі все, що вона отримала на виконання угод за договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р. та договором іпотеки № 75412 від 21.01.2008р., зареєстрованого в реєстрі за № 504; - зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути [PERSON] у натурі все, що воно отримало на виконання угод за договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р. та договором іпотеки № 75412 від 21.01.2008р., зареєстрованого в реєстрі за № 504. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2015р. № 01-24-762 у зв'язку із припиненням п'ятирічного періоду повноважень судді [PERSON], проведено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.202 т.1), за результатами якого головуючим суддею у справі № 761/7651/15-ц визначено [PERSON] (а.с.203 т.1), яка своєю ухвалою від 24.07.2015р. призначила вказану справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.204 т.1). В судовому засіданні 31.05.2016. представник Позивача за первісним позовом - [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Представник Відповідача за первісним позовом, який є Позивачем за зустрічним, - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, позовні вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11285971000 (а.с.5-11 т.1), за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 100 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 505 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 21 січня 2038 року та сплатити плату за кредит - проценти за користування кредитним коштами у розмірі 9,500% річних. Так, відповідно до п.1.3.3., 1.3.4. Кредитного договору нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов цього Договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2., 5.2. Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору. Строк сплати процентів: з 01 по 21 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Згідно п.п.3.4.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, саме: на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк», код Банку (МФО) 351005. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, зокрема надав Відповідачу-1 кредитні кошти згідно умов договору в сумі 100 000,00 доларів США. Однак, Відповідачем-1 після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 за Кредитним Договором, 21 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (Відповідач-2, Поручитель-1), між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (Відповідач-3, Поручитель-2) було укладено Договори поруки № 173856 (а.с.20-21 т.1) та № 173859 (а.с.22-23 т.1) відповідно. За умовами п.п.1.1., 1.3., 1.4. Договорів поруки Поручителі зобов'язуються перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р., укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителі відповідають перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним Договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність Поручителів і Боржника є солідарною. Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а ч.2. ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки відшкодування збитків. Згідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пунктом 2 Постанови № 5 від 30.03.2012р., зокрема, зазначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Разом із тим, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК). Пунктом 20 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що з урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Оскільки, Позичальник не виконує зобов'язання взяті на себе за Договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р який забезпечений Договорами поруки №№ 173856 від 21.01.208р., № 173859 від 21.01.2008р., укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], та [PERSON] відповідно, враховуючи положення ст. 543 ЦК України, та з урахуванням того, що предметом позову є заборгованість, яка виникла за договором кредиту, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і Відповідачем-1, поручителями якої виступали [PERSON] та [PERSON], Банк правомірно звернувся з вимогою до Відповідача-1 та Відповідачів 2-3, як поручителів про стягнення з них солідарно суми заборгованості за кредитним договором. В січні 2015 року Позивач направив на адресу Відповідачів вимоги вих. № 30-11/21642-21644 від 28.01.2015р., в яких, в разі не погашення останніми простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у відповідній сумі, вимагав виконати Відповідачів свої зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11285971000 від 21.01.2008р. по поверненню суми кредиту в повному обсязі та суми нарахованих процентів в загальному розмірі 80 826,25 доларів США (а.с.44-53 т.1). Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з порушенням Відповідачем-1 зобов'язання за Кредитним договором, станом на 04.03.2015р. сума його заборгованості перед Позивачем становить 82 747,58 доларів США, з яких: - 78 825,62 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 3 921,96 доларів США заборгованість за простроченими процентами; а також пеню на загальну суму 8 636,60 грн., з яких: - 5 076,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 3 560,52 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.24-33 т.1). Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, а тому суд присуджує до солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Позивача заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 82 747,58 доларів США, а також пеню на загальну суму 8 636,60 грн. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що Відповідач-1 порушив свої зобов'язання за Кредитним договором в частині своєчасної та повної сплати кредиту та відсотків за його користування, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 82 747,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.05.2016р. (100 дол. США = 2516,60 грн.) становить 2 082 425,60 грн., з яких: - 78 825,62 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.05.2016р. (100 дол. США = 2516,60 грн.) становить 1 983 725,55 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; - 3 921,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.05.2016р. (100 дол. США = 2516,60 грн.) становить 98 700,05 грн. - заборгованість за простроченими процентами; а також пеня на загальну суму 8 636,60 грн., з яких: - 5 076,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 3 560,52 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними, зупинення нарахування пені та зобов'язання вчинити певні дії, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви стосовно визнання Кредитного договору недійсним Позивач посилається на те, що ПАТ «УкрСиббанк», надавши кредит у доларах США порушив вимоги чинного законодавства, відтак внесення в кредитний договір умови яка є дискримінаційною, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з ПАТ «УкрСиббанк» в разі настання певних подій. Так, Банк не надав позичальнику застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти кредитного договору, тобто ПАТ «УкрСиббанк» не надав [PERSON] інформації відносно предмету договору, яка необхідні для здійснення свідомого вибору щодо валюти кредиту, та поставив споживача в нерівні умови у порівнянні з позикодавцем, які в подальшому призвели до значного подорожчання продукції за договором про надання споживчого кредиту. Умови спірного кредитного договору є несправедливими, так: встановлення жорстких обов'язків споживача (позичальника), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору та надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, зазначених у договорі. Окрім того, відсутність у Додатку № 2 до Кредитного договору - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, платежів за збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, платежів за комісію банку при оформленні кредиту, платежів за відкриття поточного рахунку, - занижує показники сукупної вартості кредиту у грошовому виразі, реальної процентної ставки у процентах річних та абсолютного подорожчання кредиту (у грошовому виразі та процентах річних), вводячи позичальника в оману. Крім того, відповідно до п.1.3. кредитного договору проценти за користування кредитом ПАТ «УкрСиббанк» нараховує за ставкою 9,50% річних за методом «факт/360», чим створено арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік, чим фактично збільшено реальну процентну ставку (9,50%) за Кредитним договором на 1,4%-1,6%, що призвело до подорожчання кредиту. Разом з тим, Позивач зауважила, що на момент укладення спірного кредитного договору, у Банка була відсутня індивідуальна ліцензія, видана Національним банком України на використання іноземної валюти при здійснення платежів за вказаним договором, що є порушенням ст. 5 Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993р. Разом з тим, в судовому засіданні представник Банку зауважив, що права позичальника як споживача та можливі валютні ризики, що пов'язані з отриманням кредиту в іноземній валюті, визначені в інформаційному листі, який був отриманий позичальником перед укладенням Кредитного договору. Так, відповідно до п.7.13. Кредитного договору сторони домовилися вважати, що уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем за зустрічним позовом не надано суду для огляду інформаційний лист, який був нею отриманий від Банку до підписання Кредитного договору, відтак, доказів на підтвердження того, що у вказаному листі також відсутнє застереження щодо можливих валютних ризиків, які несе Позивачка, та перелік прав позичальника як споживача послуг, - [PERSON] не надано та в судовому засіданні не здобуто. У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як визначено в умовах Кредитного договору, укладеного між сторонами, договір було укладено в іноземній валюті (доларах США), проте діючим законодавством України не передбачений стабільний курс долару США по відношенню до національної валюти України - гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженим Постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, долару США установлюється щоденно. Для розрахунку гривні до іноземних валют використовується інформація для котирування іноземних валют станом на останню дату. Таким чином, позивач при укладанні Кредитного договору в іноземній валюті погодився щодо його істотних умов, зокрема, надання кредиту саме в іноземній валюті - доларах США та повернення коштів, відповідно до офіційного курсу долара по відношенню до національної валюти-гривні. Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Окрім того, у кредитному договорі №1285971000 від 21.01.2008р., укладеному, між Відповідачем та Позивачкою чітко визначені кредитні умови, зокрема, право банку на ініціювання зміни (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитом тільки за певних умов, та внесення змін та доповнень до вказаного договору лише шляхом укладання додаткових угод за підписом обох сторін договору. З умов Кредитного договору та додатків до нього чітко вбачається сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг, що пов'язані з наданням та погашення кредиту та процентів за його користування, так, згідно Додатку № 3 до Кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» сторони погодили графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки згідно Договору (а.с.156-161 т.1), окрім того в Додатку № 4 «Тарифи Банку» Банк зазначив ряд супутніх послуг, що надаються Позичальнику в рамках укладеного між сторонами кредитного договору із зазначенням вартості таких послуг згідно тарифів банку та порядок стягнення відповідної плати (а.с.162 т.1). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного Кредитного договору № 11285971000 від 21.01.2008р., у Відповідача була наявна банківська ліцензія № 75 на право здійснення банківських операцій, визначених ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», видана Національним Банком України 24.12.2001р. (а.с.113 т.2). Окрім того, Відповідач отримав в установленому законодавством порядку Дозвіл Національного Банку України № 75-2 від 19.11.2002р. на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.114 т.2) згідно з додатком до цього дозволу, в якому, зокрема, зазначено право Відповідача на ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті тощо (а.с.115 т.2). Пунктом 11 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Окрім того, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним (п.13 Постанови № 5 від 30.03.2012р.). Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент укладення кредитного договору № від 21.01.2008р. Відповідач мав право надавати споживчий кредит у іноземній валюті, за наявності генеральної ліцензії та дозволу Національного банку України на здійснення валютних операцій. Щодо нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за методом «факт/360», суд вважає, що сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо всіх обставин порядку надання та повернення кредиту з урахуванням відсотків за користування кредитом, відтак оскільки метод нарахування процентів за Кредитним договором «факт/360» не суперечить вимогам постанов Кабінету Міністрів України та Національного банку України, нарахування Банком процентів у передбаченому Кредитним договором порядку, який підписаний сторонами, не суперечить положенням чинного законодавства та не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Разом з тим, Позивачем за зустрічним позовом надано суду Висновок експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 21.05.2015р. № 1217, проведеної експертом Київської незалежно судово-експертної установи за заявою представника [PERSON], зокрема яким експертом було визначено зокрема абсолютне значення подорожчання кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 7-60 т.2). Представник Відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні заперечив щодо врахування вказаного висновку, в зв'язку з тим, що експертне дослідження проводилось лише за наданими Позивачем документами, та за визначеним останнім переліком питань, окрім того з Відповідачем не було погоджено установа, що проводила експертизу. Дослідивши вказаний Висновок експерта від 21.05.2015р. № 1217, суд дійшов висновку, що зазначений висновок не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, на підтвердження тверджень Позивача за зустрічним позовом зокрема щодо невірного визначення Банком абсолютного подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки за кредитом, оскільки при проведення експертизи експертом розраховано абсолютне подорожчання кредиту та реальну відсоткову ставку, виходячи з суми кредиту в гривні, разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, споживчий кредит надавався Позивачці в іноземній валюті - доларах США, відтак проведення будь-яких розрахунків за вказаним договором повинно проводитись, виходячи саме з валюти в якій надавався кредит - долари США. Так, враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні встановлено, що, підписавши Кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11286293000 від 21.01.2008р., Позивач вступив в договірні відносини з відповідачем, взявши на себе певні обов'язки зазначені у договорі із зазначенням терміну виконання даних зобов'язань. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Отже, як встановлено судом при укладенні кредитного договору та додаткових угод до нього сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Так, щодо посилань позивача на необхідність визнання Кредитного договору недійсним згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то укладаючи договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін. Тому суд прийшов до висновку, що вказані обставини не можуть бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Крім того, слід зазначити, що у відповідності з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу для задоволення зустрічного позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, отже вимоги не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, - підлягає задоволенню, з одночасною відмовою в задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними, зупинення нарахування пені та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з Відповідачів в рівних частинах на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в загальній сумі 3 654,00 грн., тобто по 1218,00 грн. з кожного. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215, 525, 526, 530, 533, 625, 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та

Outcome: approved