Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

02.02.2021 року до суду звернувся представник КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у розмірі 8536,58 грн., що складається з: за надання послуг централізованого водопостачання за період з 01.10.2013 по 31.12.2020 у розмірі 5445 грн. 27 коп.; заборгованості за надання послуг централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.12.2020 у розмірі 2668 грн. 52 коп.; інфляційні витрати у розмірі 284 грн. 78 коп.; 3% річних у розмірі 138 грн. 01 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS] та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] . Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення заборгованості. Добровільно борг, що утворився за відповідачами, не був сплачений, тому представник позивача звернувся до суду з позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачі подали відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що при формуванні розрахунку заборгованості позивачем не були враховані усі платежі, на підтвердження сплати яких, відповідачами надано копії квитанцій за квітень 2018 року, та лютий, квітень, грудень 2020 року. Крім того, вказували на подачу позову з порушенням строку позовної давності. Одночасно з відзивом відповідачі подали заяву про застосування строків позовної давності. Також до відзиву було надано копії квитанцій про оплату комунальних послуг за січень 2018 - грудень 2020 років, які містять в тому числі щомісячні платежі за оплату послуг водопостачання та водовідведення. Від представника позивача подано відповідь на відзив, у якому посилались на переривання пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що 18.04.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості всього на суму 6053,44 грн. 18.12.2020 року за заявою споживачів судовий наказ скасовано. Відповідачі подали заперечення на відповідь на відзив, у якій вказали на безпідставність доводів представника позивача щодо переривання строку позовної давності у зв`язку із подачею заяви про видачу судового наказу. У серпні 2021 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та уточнення періоду стягнення заборгованості, у якій просили стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 6256,25 грн., що складається з: за надання послуг централізованого водопостачання за період з 01.10.2013 по 31.04.2021 у розмірі 3818 грн. 11 коп.; заборгованості за надання послуг централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.04.2021 у розмірі 2189 грн. 84 коп.; інфляційні витрати у розмірі 180 грн. 28 коп.; 3% річних у розмірі 68 грн. 02 коп. Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечувала, вказала, що за останні три роки у неї відсутня заборгованість перед відповідачем, в іншому просила застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про розгляд справи поідомлений належним чином. За відомостями відповідача [PERSON] він за станом здоров`я не може прибути до суду. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до даних, які містяться в інформаційних довідках з Реєстру територіальної громади м. Харкова, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними картки абонента відповідачі є користувачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За змістом статті 1 Закону України "Прожитлово-комунальніпослуги"житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (стаття 2 Закону). Відповідно до статті 6ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі(індивідуальнітаколективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу-постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу,та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії-енергопостачальника бо інший суб`єкт,визначений законом; послуг з постачання теплової енергії -теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води -суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки,за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення -суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статей 67,162 ЖКУкраїни плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Відповідно до п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення …» розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч.1 ст. 64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною 1 статті 509 ЦКУкраїни зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903ЦКУкраїни за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статей 67 і 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до статті 5Законом України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги,укладеним за вимогами цьогоЗакону. Споживач щомісяця вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги, у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (стаття 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги). Частиною 1статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбаченістаттею 16 ЦК України. Відповідно частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82ЦПКУкраїни встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачами, останні є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за адресою [ADDRESS] . У встановленому законом порядку відповідачі не відмовлялася від послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами не надано. Отже, останні мають обов`язок оплати позивачу вартість отриманих послуг. Кількість споживачів на яких здійснювались нарахування повністю відповідає кількості осіб, які були зареєстровані і фактично проживали за вказаною адресою. Згідно наданого КП "Харківводоканал» розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , числиться заборгованість (із врахуванням уточнення) у розмірі 6256,25 грн., що складається з: - за надання послуг централізованого водопостачання за період з 01.10.2013 по 31.04.2021 у розмірі 3818 грн. 11 коп.; - заборгованості за надання послуг централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.04.2021 у розмірі 2189 грн. 84 коп.; - інфляційні витрати у розмірі 180 грн. 28 коп.; - 3% річних у розмірі 68 грн. 02 коп. Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно пункту 1 статті 26 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Відповідачами подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог. Відповідно достатті 256 ЦК Українипозовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться устаттях 252-255 ЦК України. Згідно з частиною четвертоюстатті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5статті 267 ЦК Українипозивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовноїдавності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності. В даному випадку, сам факт звернення позивача до суду в квітні 2017 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення не може свідчить про переривання позовної давності. Крім того, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що за межами позовної давності відповідачами вчинялись будь-які дії , які б могли свідчити про визнання ними свого боргу. Так, згідно до усталеної судової практики визнання боргу в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Так, коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, але при цьому не зазначає, що це в погашення попередньої заборгованості, правових підстав вважати, що такі дії є свідченням визнання нею боргу, а відтак переривають перебіг позовної даівн6ості не має. В даному випадку трирічний строк позовної давності охоплює період (з урахуванням часу звернення до суду 02.02.2021 року) з 02.02.2018 року по 02.02.2021 року, а з урахуванням уточнених позивачем вимог - по 31.04.2021 року. Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за межами трирічного строку позовної давності, тобто щодо платежів з 01.10.2013 р., та аналізуючи надані позивачем розрахунки заборгованості та інші зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які свідчили б про визнання відповідачами боргу за вказаний період та вчинення ними дій, які в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України переривали б перебіг позовної давності. За вказаних обставин, суд відмовляє у задовленні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів: заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, 3% річних та інфляційні втрати, заявлених поза межами строку позовної давності, тобто за період з 01.10.2013 року по січень 2018 року включно, тобто вимог поза межами строку позовної давності, оскільки позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності. Щодо періоду з лютого 2018 року по 31.04.2021 року. Так, згідно наданого розрахунку зазначеного у зведеній картці абонента особовий рахунок № [NUMBER] поданого представником позивача 29.09.2021 року вбачається, що за період з 01.01.2018 року по серпень 2021 року споживачам було нараховано до сплати - 18 069,27 грн.; за вказаний період оплачено було - 18462,02 грн. Тобто, на час розгляду справи, заборгованість за вказаний період відсутня. Зважаючи на встановлені судом обставини щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги за період з лютого 2018 року по 31.04.2021 року , суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення в частині пред`явлених до відповідачів вимог та приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed