Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Прокурор Вільнянського району Запорізької області, діючи в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, звернувся до суду з позовом до Вільнянської райдержадміністрації та [PERSON], в якому вимагає: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вільнянської райдержадміністрації № 255 від 23.05.2002 року "Про затвердження розміру земельної частки (паю) в фізичних гектарах для передачу в приватну власність членам САТЗТ "Україна" в частині надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 011473 від 17.01.2005 року, виданий [PERSON], в частині посвідчення за ним права власності на земельну ділянку, на якій розміщений курганний могильник площею 0,2525 га, охоронний № 1856; зобов'язати [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку у власність держави. Як зазначив прокурор у своїй позовній заяві, згідно оспорюваного розпорядження голови Вільнянської райдержадміністрації № 255 від 23.05.2002 року, було вирішено передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 5,47 га, розташовану на території Павлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва; у подальшому ця земельна ділянка була виділена в натурі, відповідач [PERSON] отримав на неї правовстановлюючий документ Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 011473 від 17.01.2005 року . Проте, як стверджує прокурор, на вказаній земельній ділянці розташована пам'ятка археології курганний могильник № 1856, який було взято під охорону рішенням Запорізької обласної Ради народних депутатів № 354 від 23.10.1984 року, на неї поширюється дія Законів "Про охорону культурної спадщини" та "про охорону археологічної спадщини". Отже, за думкою прокурора, земельна ділянка під цим могильником не могла передаватися у приватну власність відповідно до вимог ч.4 ст.84 ЗК України; вважаючи таку передачу незаконною, прокурор й звернувся до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні прокурор Соколов М.О. підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що відповідачу [PERSON] була передана земельна ділянка, яка за законом не може перебувати у приватній власності. Відповідач [PERSON] та представник іншого відповідача Вільнянської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилися, про дату і місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, рішенням виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів № 354 від 23.10.1984 року, був взятий під охорону курганний могильник, розташований за 1,5 км на захід від південної околиці села Біляївка Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що складається з 2-х курганів. На цей могильник як памятку археології складений паспорт, та рішенням виконкому Вільнянської районної ради № 24 від 27.01.1983 року, встановлена охоронна зона та зона регулювання забудови. На підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації № 255 від 23.05.2002 року, іншим відповідачем [PERSON] була отримана у власність земельна ділянка площею 5,47 га на території Павлівської сільської ради. На цю земельну ділянку [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 011473. Згідно наданої суду ситуаційної схеми, складеної ФОП "[PERSON]В.", підтверджений факт знаходження курганного могильнику саме на земельній ділянці за кадастровим номером 2321586100:01:002:0037, яка перебуває у приватній власності [PERSON] Зазначена схема є результатом проведення відповідних геодезичних робіт щодо отримання точних координат памяток археології, та нанесенню даних на Публічну кадастрову карту України. При цьому також встановлено, що площа курганного могильнику (який включає 2 кургани) разом з охоронною зоною складає 2\~525,36 м2 або 0.2525 га. Крім того, комунальним закладом "Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини" Запорізької обласної ради 25.02.2014 складено Акт технічного обстеження сучасного стану памятки археології - курганного могильнику, охоронний № 1856. При цьому встановлено, що курганний могильник складається з 2 курганів, являє собою земляний насип округлої форми з рівномірно пологими схилами. Поверхня насипу кургану частково задернована, на ній розташовані антропоморфні стели. Схили, охоронна зона та частково поверхня насипу піддається сільськогосподарській обробці та засіяна злаковими культурами. Курган 2 також являє собою земляний насип округлої форми з рівномірно пологими схилами. Поверхня насипу кургану піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання, та засіяна злаковими культурами. Статтею 53 ЗК визначено склад земель історико-культурного призначення. Так, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані кургани, давні поховання. Аналогічне зазначається й в ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Статтею 150 ЗК України встановлено, що землі історико-культурного призначення віднесено до особливо цінних земель. Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", обєктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність). Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено поділ обєктів культурної спадщини за видами. Так, до археологічного виду відносяться рештки життєдіяльності людини (нерухомі обєкти культурної спадщини: кургани, могильники, а також повязані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Також ст.1 цього Закону встановлено, що пам'ятка культурної спадщини, це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Згідно зі ст.1 Закону України "Про охорону археологічної спадщини", пам'ятка археології археологічний об'єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Поряд з цим, п.3 прикінцевих положень Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону. Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що усі памятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи повязані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Цією ж статтею вищезазначеного Закону визначено, що землі, на яких розташовані памятки археології, перебувають у державні власності. Так, зазначений обєкт культурної спадщини курганний могильник (охоронний № 1856), рішенням виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів №354 від 23.10.1984 включено до переліку памяток історії та культури, що знаходяться під охороною держави, у звязку з чим він є памяткою археології. Згідно з ч. 4 ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі під обєктами історико-культурного призначення, що мають історико-культурну цінність. Виходячи з вищевикладеного, розпорядженням Вільнянської райдержадміністрації № 225 від 23.05.2002 року, земельна ділянка відповідачу [PERSON] була виділена незаконно, в порушення вимог ст.ст. 84, 122, 150 ЗК України та ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Відповідно до ч.1 статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ж до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Зважаючи на викладене, розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації №255 від 23.05.2002 року в частині, що стсоується відповідача [PERSON], та Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 011473 від 17.01.2005 року, виданий на його ім?я, підлягають визнанню недійсними. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зважаючи на це, земельна ділянка, на якій розташований курганний могильник, охоронний № 1856, підлягає поверненню її власнику державі, в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved