Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У січні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] підприємства Миколаївської міської ради "Центр захисту тварин" про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди. В позові позивач зазначив, що 11 листопада 2014 року, [PERSON], був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів за сумісництвом ловця бездоглядних тварин КП ММР «Центру захисту тварин» (далі відповідач) відповідно до наказу № 56-К від 10.11.2014 року. З призначенням в 2016 році нового директора [PERSON] на підприємстві почалися масові звільнення працівників, які не підходили новопризначеному директору. Працівникам, які не погодилися звільнитися самі, кожного разу надавалися доручення, виконання яких було неможливим в обумовлені директором терміни, а саме: в неробочий час і без відповідних наказів про залучення до надурочних робіт. Всі доручення директора супроводжувались погрозами про звільнення. 12.12.2016 року позивачем було подано на імя директора КП ММР «Центру захисту тварин» заяву про звільнення за власним бажанням. В той же день позивача було ознайомлено з наказом № 79-К від 12.12.2016 року про його звільнення 26.12.2016 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.? 19.12.2016 року позивачем та іншими працівниками КП MMP «Центру захисту тварин» було подано відповідну заяву до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради за вх. № Д-Г-3684-1/Л-КО стосовно залучення працівників до надурочних робіт. 20.12.2016 року позивачем та трьома іншими працівниками КП ММР «Центру захисту тварин» було подано відповідну заяву директору за вхі № 185-12 з проханням розібратися щодо залучення працівників до надурочних робіт. Аналогічне звернення з проханням розібратися та вжити відповідних заходів було подано на імя Миколаївського міського голови 26.12.2016 за вх. № KO-6814-І/л. 26 грудня 2016 року позивача було ознайомлено з наказом від 22.12.2016 № 89-К про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, у звязку з відмовою виконувати свої посадові обовязки, а саме: 16.12.2016 року виїжджати за виловом бездоглядних тварин за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова, 117. Жодних письмових пояснень по даному факту від мене ніхто не затребував аж до 26 грудня 2016 року. Зі службовою запискою диспетчера від 19.12.2016 та з доповідною запискою кінолога від 17.12.2016 його не було ознайомлено належним чином, оскільки вони були написані під тиском директора пізніше ніж зазначені дати в них. Пояснення позивач надавав 26.12.2016 року стосовно неможливості виїзду у понад встановлену тривалість робочого дня для вилову бездоглядних тварин за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова, 117. В той же день, 26.12.2016 відповідно до наказу директора КП ММР «Центр захисту тварин» від 22.12.2016 № 90-К [PERSON] було звільнено за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ про притягнення мене до дисциплінарної відповідальності та наказ про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України не мають законного обґрунтування і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачем та директором КП ММР «Центр захисту тварин» [PERSON] Притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення вважає незаконним, як проведені із суттєвими порушеннями трудового законодавства. Також, просив про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.12.2016 року і по день ухвалення рішення про поновлення на роботі. Крім того, неправомірними діями з боку адміністрації підприємства щодо незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення, позбавлення гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти, призвели до значних моральних страждань, до нервового стресу, перебування постійно у роздратованому стані, приниженні перед трудовим колективом і родиною, втрати в певності в завтрашньому дні, що спричинило душевні страждання, втрату звичайного ритму роботи, нормальних життєвих зв'язків. Спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 9600 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення вимог. В подальшому подали заяву про слухання справи за їх відсутності. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В подальшому представник відповідача, повідомлявся належним чином, але в судові засідання не з'являвся. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Центр захисту тварин" з 03.08.2015 року, коли наказом №56-К був прийнятий на роботу на підприємство, на посаду водія автотранспортних засобів за сумісництвом ловця бездоглядних тварин. Наказом директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] № 90-К від 22.12.2016 року звільнено водія автотранспортних засобів за сумісництвом ловця бездоглядних тварин комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» - [PERSON] за відсутність на роботі протягом робочого дня за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 26 грудня 2016 року. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог позивача, суд встановив наступне. Стаття 41 КЗпП України, передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог позивача, суд встановив наступне. Згідно вимог ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до службової записки диспетчера [PERSON] 16.12.2016 року ловці [PERSON] та [PERSON], отримавши завдання о 16.20 год., на виїзд за адресою буд.117 по вул. Поштова с. Варварівка м. Миколаїв на відлов собаки, відмовились його виконувати, що також підтверджується докладною запискою кінолога [PERSON] Суду не надано доказів, які б підтверджували, той факт, що позивач був ознайомлена зі змістом вказаних службових записок. Згідно пояснень [PERSON] від 26.12.2016 р. виклик диспетчера надійшов о 17.00 год. і виїзд повинен був відбутися після закінчення робочого часу, що порушує умови трудового договору. Як вбачається з пояснень позивача суду, які підтвердили допитані в суді свідки, підставою для відмови від виїзду 16.02.2016 р. стало те, що він надійшов в кінці робочого дня та потребував декількох годин, що призвело би до надурочних робіт на які він не погоджувався. Пунктом 3.3 Колективного договору КП ММР «Центр захисту тварин» передбачено, що роботодавець зобов'язується спільно з представником трудового колективу розробити Правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства та ознайомити з ними працівника. Докази ознайомлення [PERSON] з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства суду не надані. Правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий день встановлений з 9.00 до 17.30 год. Відповідно ч.V п.8 надурочні роботи, як правило не допускаються. Застосування надурочних робіт адміністрацією може провадиться у виняткових випадках і в межах, передбачених чинним законодавством, лише з дозволу уповноваженого представника трудового колективу. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування накладеного стягнення є обґрунтованими, а оспорюваний наказ директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» є незаконним, оскільки при його винесенні не було враховано всі суттєві обставини, а саме відмова позивача виконати вимогу, яка порушувала умови колективного договору. Також при застосуванні дисциплінарного стягнення були порушенні права позивача передбачені ст. 149 КЗпП, а саме пояснення від нього були отримані після притягнення до дисциплінарної відповідальності. Наказом директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] № 90-К від 22.12.2016 року звільнено водія автотранспортних засобів за сумісництвом ловця бездоглядних тварин комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» - [PERSON] через відсутність на робочому місці більше трьох годин за ч.4 ст. 40 КЗпП України з 26 грудня 2016 року. Стаття 40 ч. 4 КЗпП України, передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду. В п. 22 вказаної постанови Пленумом Верховного Суду України роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40і п.1 ст. 41 КЗпП України; чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. З'ясовуючи в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом для звільнення, суд встановив, що відповідно акту про відсутність на роботі від 19.12.2016 року [PERSON] був відсутній на робочому місці з 10.30 до 14.00 та з 15.00 до 17.30 год. Службовою запискою від 19.12.2016 року кінолог [PERSON] повідомила про виїзд [PERSON] та [PERSON] на відлов собаки з 15.00 до 17.30 год. та доставку її в лікувальний заклад без постановки на облік. Суду не надано доказів, які б підтверджували, той факт, що позивач був ознайомлений зі змістом акту та службової записки, також відсутні пояснення позивача з приводу порушення ним трудової дисципліни. Відповідно до доповідних [PERSON] на ім'я директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] від 20.12.2016 року, 19.12.2016 року в телефонному режимі диспетчер [PERSON] передала розпорядження [PERSON] покинути територію КП ловцям, що вони зробили з 10.00 до 12.15 год. В той же день на диспетчера [PERSON] надійшов телефонний виклик про відлов собаки, на що остання відповіла, що на підприємстві відсутні ловці. [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення про самостійний відлов собаки, що вони зробили з 15.15 до 17.30. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що зранку 19.12.2016 року зателефонувала директор комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] та відпустила ловців тварин з роботи у зв'язку з поломкою автомобілю. Позивач покинув робоче місце о 10.00 год, однак повернувся через дві години. Після обіду [PERSON] та [PERSON] виїхали на відлов собаки. Службові записки та акт про відсутність позивача на робочому місці вона складала під тиском [PERSON] у якої склалися неприємні стосунки з позивачем. Згідно дост.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно дост.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Аналіз вище викладених обставин встановлених судом, дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а оспорюванний наказ директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] від 22.12.2016 року № 90-к про звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин свого підтвердження не знайшов. Крім того, суду не були надані докази проведення перевірки обставин викладених в наказі на звільнення, в тому числі отриманні пояснення з боку працівника. У відповідності з вимогами ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав передбачених п.4 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На КП ММР «Центр захисту тварин» створена первинна профспілкова організація, членом якої є позивача. Директором комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] на момент звільнення подання про розірвання трудового договору з позивачем не направлялось. Аналізуючи норми діючого трудового законодавства суд дійшов висновку, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права: Кодексом законів про працю України, правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника, як дисциплінарного проступку, має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Крім того, слід зауважити, що звільнення позивача відбулось у зв'язку з неприязненими стосунками, що склалися між директором підприємства [PERSON] та позивачем, як зазначив сам позивач та підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працювала кінологом на КП Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин». Таким чином, у зв'язку з викладеним, суд приходить до переконання, що порушене право позивача підлягає відновленню, шляхом скасування наказу №90-К від 22.12.2016 року про звільнення [PERSON] та поновленням позивача на роботі в займаних посадах. Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 26 грудня 2016 року по день ухвалення судом рішення 21.05.2018 року, що становить 347 днів. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Як вбачається з довідки відповідача №180-05 від 11.05.2017 року за два останніх місяця роботи позивача до звільнення (жовтень та листопад 2016 року) заробітна плата складала 9275,97 грн. і 5467,67 грн. відповідно, з урахуванням кількості робочих днів за ці два місяця, середньоденна заробітна плата дорівнює 249,98 грн., а компенсація середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, становить 86743 грн. 00 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86743 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. На думку суду безспірним є той факт, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо незаконного звільнення [PERSON], останньому була заподіяна моральна шкода, яка проявилася у позбавленні гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти, призвело до значних моральних страждань, до нервового стресу, перебування постійно у роздратованому стані, приниженні перед трудовим колективом і родиною, втрати впевності в завтрашньому дні, що спричинило душевні страждання, втрату звичайного ритму роботи, нормальних життєвих зв'язків. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України з врахуванням роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступінь вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме 1000 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача та третьої особи щодо порушення позивачем трудової дисципліни, оскільки вказане протирічить зібраним доказам по справі. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач\~\~при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір\~\~в загальному розмірі 640,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial