Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У січні 2015 року КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР пред'явило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг позивача з постачання опалення жилого приміщення - квартири [ADDRESS], де зареєстрований, проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснює, в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 01 січня 2014 року в сумі 12175,22 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, пояснивши, що квартира є його приватною власністю і з 2004 року він там зареєстрований, але з 2007 року не проживав і відповідно не сплачував у повному обсязі комунальні послуги, тому дійсно має заборгованість за період з 2007 року по січень 2014 року в сумі 121175,22 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] за даними паспорту з 10 листопада 2004 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що узгоджується з довідкою КП «Житлове господарство Кіровського району» №4505 від 23 грудня 2013 року (а.с.21, 3), куди позивач по справі КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР здійснює постачання теплової енергії. Для здійснення оплати таких послуг позивачем видана розрахункова книжка і відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Одночасно судом встановлено, що відповідачу квартира [ADDRESS] належить на підставі договору купівлі-продажу на праві власності. Відповідач користуються послугами позивача з централізованого опалення квартири, що об'єктивно підтверджується витягом з особового рахунку [NUMBER] з даними про проведені проплати за вказані послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ст. 162 Житлового кодексу України про те, що наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обов'язкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обов'язковою умовою щодо виникнення прав та обов'язків сторін такого правочину. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, відносини між споживачами та суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору. Судом встановлено, що відповідач, будучи з позивачем у фактичних договірних відносинах щонайменше з січня 2011 року, свої зобов'язання з оплати фактично наданих послуг позивача у відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України належним чином не здійснював, оплати не проводили, з порушенням встановлених строків та нарахованих сум, в результаті чого станом на 01 січня 2014 року виникла заборгованість, яка в добровільному порядку відповідачами не сплачена. Визначаючи розмір заборгованості суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.4), приходить до висновку про його обґрунтованість та достовірність, оскільки останній проведено виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, відсутності відповідних лічильників, розміру опалювальної площі квартири, встановлених тарифів, відсутності у споживачів пільг та

Outcome: approved