Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2006 року, вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з державного реєстру правочинів та технічним паспортом на квартиру. Також, позивач [PERSON] зазначила, що в вищевказаній квартирі окрім неї, зареєстровано місце проживання чоловіка - [PERSON], що підтверджується випискою з фінансово- особового рахунку квартири. Разом з тим, [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] з листопада місяця 2013 року і до теперішнього часу за місцем реєстрації не проживає, його речей в квартирі не має, спроб вселитися відповідач не проводив, оплату за комунальні послуги не здійснює, що підтверджується актом обстеження від 02 березня 2015 року, складеним начальником ЖРЕК-3 комунального підприємства "Тернівське житлово-комунальне підприємство" за участю сусідів. Окрім того, [PERSON] зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку місця проживання - з квартири [ADDRESS], оскільки доводиться сплачувати комунальні послуги, однак, її прохання залишались без уваги. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй квартирі перешкоджає реалізовувати право власності на житло, заважає у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю. В зв'язку з цими обставинами, [PERSON] посилаючись на ст.ст.64,150,156, ЖК України, ст.ст.321,391,405 ЦК України, ч.1ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 p., ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", просить суд: Визнати [PERSON], [INFO], уродженця міста Павлоград Дніпропетровської області таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS]. В судове засідання [PERSON] не прибула, хоча повідомлялась про явку до суду належним чином, однак, подала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, зазначивши в ній, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення по даній справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув та причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про явку до суду належним чином, шляхом розміщення оголошення в пресі. В судове засідання представник третьої особи Тернівського міського сектора Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не прибув та причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про явку до суду належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 9 лютого 2006 року, витяга з реєстру права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.17,18,19,20 ). З паспорта громадянина України, виписки з фінансово-облікового рахунку в [PERSON] зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,14,15). Згідно акта від 02 березня 2015 року працівників ЖРЕУ-3 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з листопада 2013 року (а.с.16). Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені . Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 p., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 p., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користуватися квартирою, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі вказаного,

Outcome: approved