Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог ВАТ «Укртелеком», Корольовський ВДВС Житомирського МУЮ про звільнення заставленого майна з-під арешту. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 11.04.2008 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МК-83-08. В забезпечення виконання своїх зобов'язань по вказаному вище Договору, відповідачем в заставу банку передано автомобіль MAN модель 26.410, рік випуску 2001, тип ТЗ, бортовий - С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором застави транспортного засобу. Право застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 23.04.2008 року за №7083538. Під час продажу предмету договору застави позивачу стало відомо, що Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на предмет застави, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. В судове засідання представник позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.04.2008 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МК-83-08. В забезпечення виконання своїх зобов'язань по вказаному вище договору, відповідачем в заставу банку передано автомобіль MAN модель 26.410, рік випуску 2001, тип ТЗ, бортовий - С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]., що підтверджується договором застави транспортного засобу (а.с. 3-8). Право застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 23.04.2008 року за №7083538 (запис №1). Разом з тим, згідно витягу з Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 13.01.2014р., приватне обтяження позивача згідно договору застави внесено до реєстру за №13722080, запис 7 (а.с.9-14). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави). Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням - є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Статтею 4 даного Закону встановлено, що обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Відповідно до ст. 14 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження має вищий пріоритет як над незареєстрованим обтяженням, так і над обтяженнями, зареєстрованими пізніше, що дає право з вищим пріоритетом задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета обтяження переважно перед іншими кредиторами з нижчим пріоритетом. На думку позивача, накладення відповідачем арешту на предмет застави, унеможливлює реалізацію його прав, як заставодержателя. Проте, суд не погоджується з такими доводома позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач реалізував своє право заставодержателя та звернув стягнення на заставне майно шляхом подання позову до суду. Згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06.10.2010р. позов позивача до відповідача було задоволено та в рахунок погашення за кредитним договором №МК-83-08 від 11.04.2008р. в сумі 240253,07грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль MAN модель 26.410, рік випуску 2001, тип ТЗ, бортовий - С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання договору купівлі продажу предмету застави від імені [PERSON] Згідно ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону Згідно п. 2 ч.1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження через укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. При цьому, ч.2 ст. 26 Закону зазначає, що у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення. Згідно ч.1 ст. 30 Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Згідно ч.7 ст. 20 Закону України "Про заставу" реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Проте, доказів звернення до державної виконавчої служби з метою виконання рішення суду позивач не надав. Як вказувалося вище, з наданої копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 13.01.2014р. (а.с. 12-14) вбачається, що публічне обтяження, яке зареєстроване на підставі постанови державного виконавця про арешт майна від 25.09.2012 року має вищий ступінь пріоритету, оскільки запис в Державному реєстрі має номер шість від 19.10.2012р., а приватне обтяження позивача зареєстроване під записом номер сім від 04.06.2013р. Згідно ч.2 ст. 44 Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п'яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п'ятирічний строк. Отже, Законом встановлене право обтяжувача на продовження строку дії реєстрації, а тому, у разі закінчення строку реєстрації, ризики його не продовження несе обтяжувач. На думку суду, сам факт накладання арешту на заставне майно не може бути підставою для скасування арешту, оскільки, Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлюється пріоритетність обтяжень та черговість задоволення вимог кредиторів за рахунок заставного майна, оскільки чинним законодавством передбачається можливість багаторазового обтяження певного майна боржника. Позивачем не доведено, що Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, в порушення вимоги банку про припинення звернення стягнення, реалізував заставне майно, при цьому не задовольнивши за його рахунок вимоги позивача. При цьому, звернувши стягнення на заставне майно на підставі рішення суду, позивачем не було надано доказів що ним вчиняються дії щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, виконання статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яка вимагає повідомити інших обтяжувачів про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Крім того, згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем визначено відповідача [PERSON], який є власником заставного майна, при цьому, позов обґрунтовується порушенням прав позивача з боку Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Жодного доводу щодо порушення прав позивача відповідачем не наведено, при цьому, в прохальній частині позовної заяви ставиться вимога про зобов'язання вчинити дії щодо звільнення майна з-під арешту - Корольовський ВДВС Житомирського МУЮ, який бере участь у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов про звільнення заставлено майна з під арешту та зняття з розшуку автомобіль безпідставним та необґрунтованим. Реалізація права на першочергове задоволення вимог за рахунок заставного майна не може відбуватися шляхом скасування інших обтяжень. Таким чином, в задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити. На підставі ст. ст. 572 ЦК України, ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: dismissed