Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, обґрунтувавши вимоги тим, що її матері - [PERSON] належала земельна ділянка, площею 2,7623 га, розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 01 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 50 років. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті вказану земельну ділянку успадкувала позивач та 22 грудня 2015 року зареєструвала своє право власності. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється виплатити їй орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 2009 року по 2017 рік, позивач просила стягнути з відповідача орендну плату в сумі 16 309,64 грн. та розірвати договір оренди. В судовому засіданні позивач та представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивач не зверталася до підприємства із заявами про виплату орендної плати. В письмовій заяві вказував, що позивач звернулася до суду з пропуском позовної давності, тому просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність, справу просив розглянути справи без його участі. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду спору. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 січня 2007 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON], та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,76 га, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на строк 50 років, договір зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2009 року за №040947600087 (а.с.27-30). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Секретарською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 01 листопада 2008 року(а.с.42). Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду від 01 жовтня 2015 року в цивільній справі №479/1037/15-ц за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] визнано право власності земельну ділянку площею 2,76 га, розташовану в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року (а.с.8-9). Державна реєстрація права власності позивача на вказану земельну ділянку з кадастровим номером:[NUMBER] проведена 22 грудня 2015 року, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51101172 від 28 грудня 2015 року (а.с.10) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4801780492015 від 26 листопада 2015 року (а.с.12-14). Відповідно до положень ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.ст.13,15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі. Змістом цього договору є права та обов'язки сторін договору щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків. 01 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" 16 листопада 2009 року за №0409476100087, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.27-30). Наведені обставини сторонами не оспорюються. Пунктом 9 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім'я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов'язань в певній частині, коли між Сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, Орендар виплачує Орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією. Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг. З моменту підписання договору земельна ділянка обробляється орендарем. Підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця [PERSON] за весь період дії договору представником відповідача до суду не надано. З моменту смерті орендодавця - [INFO] року та по день звернення із даним позовом до суду 19 жовтня 2018 року, орендна плата відповідачем правонаступнику орендодавця [PERSON] - [PERSON] в грошовому виразі не виплачена. Дані про повідомлення правонаступника щодо можливості отримання орендної плати за договором або її накопичення на депозитному рахунку нотаріусу (ст.537 ЦК України), відкриттям рахунку на вимогу, чи будь-яким іншим шляхом, відповідачем ТОВ «Агрофірма Корнацьких» суду не надано, навпаки, відповідачем зазначено, що право на своєчасне отримання орендної плати залежить тільки від обов'язку орендодавця звернутися до орендаря та отримати її. Між тим, змістом пунктів 9, 11 договору оренди передбачено, що оренда плата вноситься орендарем, а не сплачується тільки на вимогу орендодавця. Визначення шляхів її сплати із каси або перерахування на банківський розрахунковий рахунок орендодавця, не звільняє орендаря від своєчасності виконання обовязку по внесенню (сплаті) щорічної орендної плати, яка ним за договором виплачується без врахування індексу інфляції. У відповідності до приписів ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття, незалежно від часу її прийняття, що в даному випадку є [INFO] року. Разом з тим право на отримання При цьому суд вважає таким, що не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що за відсутності заяви орендодавця про вид орендної плати він не мав обов'язку сплачувати орендну плату, а так як позивач не звертався до орендаря за отриманням орендної плати, то відповідач був позбавлений можливості сплатити орендну плату. Такі доводи є надуманими, не відповідають умовам договору. Будь-яких доказів того, що орендар протягом 2006-2017 року не мав можливості, в тому числі із застуванням процедури, передбаченої ст.537 ЦК України, виконати обовязок щодо виплати орендної плати через прострочення орендодавця, здійснював повідомлення позивача про строки та можливість отримання грошових коштів в рахунок орендної плати, але остання ухилявся від її тримання, відповідачем не надано За положеннями п.1 ч.1 ст.537 ЦК України боржник, у даному випадку відповідач, зобов'язаний виконати свій обов'язок, за своїм бажанням, шляхом внесення належних з нього кредиторові коштів на депозит нотаріусу, у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов'язань, який у даному випадку, є орендар, про відсутність якого у місці виконання відповідач повинен був з"ясувати, ще у грудні 2008 року. Згідно з положеннями ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно положень ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями ст.32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно з положеннями ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки. Що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11 жовтня 2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" ст.141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У правовому висновку у справі № 6-977цс16 від 28 вересня 2016 року Верховний суд зазначив, що відповідно до ч.1 ст.32 зазначеного Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно із п."д" ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі№6-146цс12. Оскільки судом встановлено факт систематичної несплати відповідачем орендної плати, що на думку суду є істотним порушенням ТОВ "Агрофірма Корнацьких" договору, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для припинення договору оренди, шляхом його розірвання. За вказаних обставин, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Даючи правову оцінку заяві відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.37-39) суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України). 10 грудня 2018 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 26-39). Так, в заяві вказано, що позивач, звернувшись з позовом у 2018 р., пропустив строк позовної давності, доказів того, що він як власник земельної ділянки не мав можливості дізнатися про порушення свого права в межах строку позовної давності, останнім не наведено. Відповідно до приписів частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності позивачки на успадковану після смерті [PERSON] земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 грудня 2015 року. Після оформлення свого правонаступництва після смерті орендодавця позивач за наданими позивачкою письмовими доказами, вона, окрім усних звернень, зверталася письмово до посадових осіб товариства з вимогою виплатити їй заборгованість з орендної плати (а.с.17) За положеннями п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що право [PERSON] на звернення до суду за захистом своїх прав в примусовому порядку у даних спірних правовідносинах виникло після оформлення своїх спадкових прав на права та обов'язки, які належали на день смерті [PERSON] та відмови ТОВ "Агрофірма Корнацьких" виконати умови договору оренди землі №64/Ск від укладеного 01 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких", зареєстрованого у Кривоозерському реєстраційному відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" 16 листопада 2009 року за №0409476100087, [PERSON], звернувшись з позовом 19 жовтня 2018 року за захистом триваючого систематичного порушення своїх прав щодо отримання орендної плати за період з 2009 - 2017 роки та розірвання вказаного договору, а тому не пропустила строк позовної давності, через що відсутні підстави для відмови в позові з цих підстав. Згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409, 60 грн.

Outcome: approved