Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до голови правління Добровільного товариства володірів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» Куліша Ю.П., Добровільного товариства володірів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» про усунення перешкод у користуванні гаражем. Мотивуючи свої вимоги тим, що він являється членом гаражного кооперативу з часу його заснування, сплатив 100% пайовий внесок за створення каражного боксу [ADDRESS], який був виділений йому в користування. Між ним та керівництвом кооперативу виникли непорозуміння з приводу плати по членським внескам. У жовтні 2014 року відповідач заблокував двері його гаража шляхом зварювання металевих дверей, в подальшому він дізнався, що в січні 2012 року його було виключено з членів кооперативу як такого, що має заборгованість по членським внескам. Вважає дії відповідача протиправними, такими, що позбавляють його права володіння та користування його власним майном протятом двох років. З метою захисту порушеного права він неодноразово звертався до правоохоронних органів (міліції/поліції, прокуратури) та йому рекомендовано звернутися до суду п порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити - зобов"язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні гаражним боком [ADDRESS], залучивши в якості співвідповідача Добровільне товариство володірів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич». В судовому засіданні представник відповідачів Безруких В.В., діючий на підставі довіреності від 14 березня 2016 року (а.с.132) та доручення від 30 серпня 2016 року (а.с.133), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Заперечення будував на тому, що позивач виключений з членів кооперативу, має значну суму заборгованості за членським внесками по гаражному боксу, внаслідок чого кооператив заблокував його вхідні двері, повісивши на них замок, й наразі у позивача немає доступу до гаражного боксу. При цьому, визнав той факт, що як член ЖБК [PERSON] у період 1993-1994 років виконав зобов»язання по сплаті пайового внеску за гаражний бокс вцілому. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні дотавини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], будучи членом ЖБК «Славутич» з часу його заснування, сплатив 100% пайовий внесок у створення гаражного боксу, та йому було виділено у користування гаражний бокс [ADDRESS] (а.с.6), й відновідно до ч.1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність", який був чинним на час набуття ним майна, став його власником. Так, відповідно до ч.1 ст. 15 вказаного Закону член житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно. Між позивачем та керівництвом кооперативу виникли непорозуміння з приводу плати по членським внескам, за їх наслідком у жовтні 2014 року відповідач заблокував двері гаражного боксу позивача шляхом зварювання металевих дверей, й наразі позивач позбавлений доступу до свого майна, що визнається відповідачем. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права власності. Суд вважає дії відповідача протиправними, такими, що позбавляють права позивача на володіння, користування та розпорядженням його власним майном, оскільки на підставі ч.1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" він є власником гаражного боксу. З метою захисту порушеного права позивач неодноразово на протязі з листопада 2014 року й по даний час звертається до правоохоронних органів (міліції/поліції, прокуратури, суду) (а.с. 9-23). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність", який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України"). Суд вважає, що вимоги позивача про зобов»язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні гаражним боксом є доведеними та обґрунтованими за своєю правовою природою, що не спростовується відповідачем, й підтверджено матеріалами цивільної справи, відтак приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача шляхом зобов»язанням відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні гаражним боксом [ADDRESS], який належить йому відновідно до ч.1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" на праві власності. Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання та розгляду позову. Так, в судовому засіданні доведений факт, триваючий й на день розгляду справи, порушення з боку відповідача права на користування майном, яке належить позивачу на праві власності. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним, таким, що підлягає задоволенню; підстав, що спростовують позовні вимоги судом не встановлено. При цьому суд вважає безпідставними вимоги до голови правління Добровільного товариства володірів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» Куліша Ю.П. як посадової особи, оскільки судом не встановлений факт порушення вказаною посадовою особою прав позивача. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.8). За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягають 487 грн. 20 коп. - судового збору. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність", який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України"), ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: partial