Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

22.12.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Новосанжарської державної нотаріальної контори, [PERSON] , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Новосанжарською держаною нотаріальною конторою 13.10.2020 зареєстрованого у реєстрі за номером 714 виданого на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, після померлої [PERSON] але не оформив своїх спадкових прав, стосовно спадкового майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями (житловий будинок (А-1) загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 22 кв.м., з господарськими будівлями у вигляді: (б) - погреб, (Г) - гараж, (г) - навіс, (П) - сарай, (Д) - літній душ, (Е) - вбиральня № 2 - колодязь, № 3 - огорожа, № 4 - ворота огорожі), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності відносно [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Новосанжарською держаною нотаріальною конторою 13.10.2020 зареєстрованого у реєстрі за номером 715 виданого на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, після померлої [PERSON] але не оформив своїх спадкових прав, стосовно спадкового майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 5323482203:03:001:0187, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження: [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності відносно [PERSON] щодо земельної ділянки кадастровий номер - 5323482203:03:001:0187, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження: [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка мешкала в с. Вісичі Новосанжарського району Полтавської області. Згідно з заповітом від 15 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Буленко М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 221, [PERSON] заповіла все своє майно внуку [PERSON] позивачу у справі. Після смерті [PERSON] ,\~ відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 5323482203:03:001:0187 площею 0,2476 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та житлового будинку з господарськими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS] . У позові зазначив, що він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, оскільки на момент видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер - 5323482203:03:001:0187, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження: [ADDRESS] право власності на вищезазначене нерухоме майно припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлою [PERSON] , у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину за законом Новосанжарською державною нотаріальною конторою на іншу особу. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 грудня 202 року позовну заяву залишено без руху. 05.01.2021 позивач надав до суду квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2021 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 14 травня 2021 року та витребувано в Новосанжарській ДНК спадкову справу, що заведена після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 11 червня 2021 року. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року відкладено підготовче судове засідання до 25 червня 2021 року. 25.06.2021 представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 червня 2021 року відкладено підготовче судове засідання до 13 липня 2021 року. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 липня 2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 28 липня 2021 року. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року судове засідання відкладено до 06 вересня 2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача - адвокат Плішкін Ю.С. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги позивача, з підстав, наведених у позові та в уточненій позовній заяві. Представник відповідача Новосанжарської державної\~нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та шляхом поміщення на офіційній сторінці суду на веб-сайті «Судова влада України» оголошення про призначення судового засідання. Положеннями статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З опублікованим оголошенням про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 06.09.2021 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Плішкіна Ю.С., дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що факт смерті [PERSON] , що померла [INFO] підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кунцівської сільською радою від 06 вересня 2019 року, актовий запис № 10 (а.с. 13). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Буленко М.М. 15 лютого 2013 року, [PERSON] , [INFO] , усе своє майно де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі, що на день її смерті буде їй належати і на що за законом вона буде мати право заповідала своєму онуку [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2020 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 2020 року, справа № 542/895/20, [PERSON] визначено, додатковий строк тривалістю в 3 (три) місяці для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлої баби [PERSON] (а.с. 8-9). 11.11.2020 приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволосом О.В. заведена спадкова справа №85/2020 до майна [PERSON] , померлої [INFO] (четвертого вересня дві тисячі дев`ятнадцятого) року, що проживала за адресою: [ADDRESS] . 30.11.2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволоса О.В., з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за зазначеним вище заповітом від 15 лютого 2013 року за реєстровим № 221. При цьому, для вчинення зазначених нотаріальних дій надав нотаріусу документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини. Крім того, спадкоємцем було надано договір купівлі-продажу житлового будинку /ННК 196385/, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М. 29.082018 року за реєстровим № 924 та договір купівлі-продажу земельної ділянки /ННК 196387/, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М. 29.082018 року за реєстровим № 926. Право власності за померлою [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 серпня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1631919753234 (а.с. 19). Право власності за померлою [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер - 5323482203:03:001:0187 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 серпня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1631919753234 (а.с. 22). Водночас, постановою від 30.11.2019 приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Семиволоса О.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Постанова нотаріуса від 30.11.2020 мотивована тим, що на момент видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер - 5323482203:03:001:0187, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження: [ADDRESS] право власності на вищезазначене нерухоме майно припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлою [PERSON] , у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину за законом Новосанжарською державною нотаріальною конторою на іншу особу (а.с. 10). Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.11.2020, про право власності на вище зазначене майно зареєстровано за [PERSON] , згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.10.2020 року зареєстровані у реєстрі за номером 714 та 715, що видані Новосанжарською державною нотаріальною конторою (а.с. 26-27). 30 листопада 2020 року [PERSON] , звернувся до Новосанжарського районного суду з заявою про забезпечення позову. Ухвалою Новосанжарського районного суду від 02 грудня 2020 року справа № 542/1553/20, заяву [PERSON] про забезпечення позову, задоволено та накладено арешт на житловий будинок (А-1) загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 22 кв.м., з господарськими будівлями у вигляді: (б) погреб, (Г) гараж, (г) навіс, (П) сарай, (Д) літній душ, (Е) - вбиральня № 2 колодязь, № 3 огорожа, № 4 ворота огорожі та земельну ділянку площею 0,2476 га кадастровий номер - 5323482203:03:001:0187, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-32). Судом також встановлено, що на день смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , де і померла [INFO] . На день смерті проживала разом із сином [PERSON] (а.с. 114). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.114-зворот). 13 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька- [PERSON] (а.с. 121-зворот-122). Цього ж дня державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я відповідача [PERSON] після смерті батька- [PERSON] . Спадщина, на яку були видані свідоцтва складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що розташована на території [ADDRESS] , що належали [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син- [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані в реєстрі за № 714 та 715 (а.с. 141-145). Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Зі змісту статті 1296 ЦК України випливає, що спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Отже, на підставі встановлених судом обставин та релевантних джерел права, суд приходить до висновку про порушення спадкових прав позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] . Так, на переконання суду, отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька- [PERSON] , який, відповідно до змісту вказаних свідоцтв є таким, що прийняв спадщину,\~але не\~оформив своїх\~спадкових прав\~після смерті\~ [PERSON] порушує\~положення частини першої статті 1223 ЦК України, якою визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За відсутності підстав, визначених частиною 2 статті 1223 ЦК України, спадкування у такому випадку повинно здійснюватися не інакше, як за заповітом, відповідно до волевиявлення заповідача. Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за заповітом, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я відповідача недійсними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)». Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: - судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; - судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; - судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскільки доводи позивача відповідачами не були спростовані у будь-який визначений законом спосіб, знайшли своє підтвердження, обґрунтовані належними й допустимими доказами, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним і відповідає встановленим правовідносинам і обставинам справи, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved