Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначила, що у листопаді 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого нею передано відповідачці 187 доларів США, які остання зобов'язалась повернути у строк до 01.01.2015 року, що підтверджується борговою розпискою, наданої їй відповідачем. В порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України до цього часу борг за договором позики відповідачем [PERSON] їй не повернуто. На неодноразові вимоги повернути позику в сумі 187 доларів США відповідач не реагує. Станом на 16.06.2015 року офіційний курс гривні до долару США становить 21 грн. 45 коп., тобто відповідач повинна повернути їй борг в сумі 4011 грн. 15 коп. (21,45х187= 4011,15), що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, обгрунтувавши їх обставинами викладеними в позовній заяві, позовні вимоги просить задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, надала пояснення, що гроші в сумі 600,00 гривень їй позичав чоловік позивачки, а не позивачка. Долари вона не позичала, проте чоловік позивача, разом з позивачем приїхав до неї додому в грудні 2014 року, погрожував їй і вона написала розписку яка є в матеріалах справи. До правохоронних органів відносно погроз не зверталася. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : В листопаді 2014 позивач надала грошову позику [PERSON] в сумі 187 доларів США, що підтверджуються розпискою, складеною власноручно [PERSON], строк повернення позики встановлено 01 січня 2015 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовя'зується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що написана [PERSON] розписка про те, що вона взяла в борг у [PERSON] 187 доларів США є підтвердженням укладення між ними договору позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума. що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 16.06.2015 року офіційний курс гривні до долару США становить 21 грн. 45 коп., тобто відповідач повинна повернути позивачу борг в сумі 4011 грн. 15 коп. Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Згідно боргової розписки, наданої позивачем, строк виконання зобовязання закінчився 01.01.2015 року. Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позик позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інщих осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем, вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, повернення грошової позики, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей, тому позов слід задовольнити повністю в сумі 4011,15грн. Відповідач заперечуючи проти позову не надала суду належні та допустимі докази своїх заперечень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн. ( двісті сорок три гривні 60 коп. ) . На підставі ст.ст.192,530,533,625, 1046,1047,1049 ЦК України , Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", ст.ст. 3, 4, 5,10, 11,16, 27, 31, 57, 60, 61, 88, 107, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved