Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] (Позивач), через свого представника [PERSON], звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON].( Відповідач-1), ТОВ «Алан-Реєстр»(Відповідач-2), [PERSON].(Відповідач-3), про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії (а.с.1-6, 27-31). Свої позовні вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що 10 червня 2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу та за спільні кошти з Відповідачем-3 було придбано майно, що є їх спільною сумісною власністю, в тому числі і цінні папери - прості іменні акції в бездокументарній формі (емітент ПрАТ «АТЕК», код ЄДРПОУ емітента 00240112), кількістю 8234 штуки, номінальною вартістю однієї акції 500,00 грн., загальною номінальною вартістю 4 117 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу цінних паперів №04-06/14 від 04.06.2014р. між ПрАТ «АТЕК» та [PERSON], які зберігались на рахунку у цінних паперах [NUMBER], належному [PERSON] та відкритому в депозитарній установі - ТОВ «Алан-Реєстр». Частки у праві спільної сумісної власності визначені та виділені подружжям не були. Разом з тим, у червні 2015 року Позивачці стало відомо, що 04.07.2014р. було укладено договір № 41-1-БВ купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до якого її чоловік- [PERSON], без її на те згоди, продав [PERSON] цінні папери, що є об'єктом їх спільної сумісної власності, а саме: акції прості іменні, в без документарній формі (ідентифікаційний код цінного паперу ISIN UA 4000178149, емітент ПрАТ «АТЕК», код ЄДРПОУ емітента 00240112), кількістю 1689 штук, номінальною вартістю однієї акції 500,00 грн., загальною номінальною вартістю ЦП 844 500,00 грн., загальна вартість ЦП 168 900,00 грн., які були зараховані на рахунок у цінних паперах [NUMBER], належний [PERSON] та відритий у депозитарній установі - ТОВ «Алан-Реєстр». Про вказаний факт укладення вищезазначеного правочину Позивачці нічого відомо не було, а тому відповідно письмової згоди на продаж цінних паперів вона не надавала. Відтак, даний Договір купівлі-продажу є таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства України, та таким, що порушує законні права та інтереси Позивачки. Як вбачається з Договору, вартість цінних паперів, що були продані без згоди на це Позивача, була визначена Відповідачем -3 у сумі 168 900,00 грн., в той час як загальна номінальна вартість, зазначеного подружнього майна складала 844 500,00 грн., таким чином договір № 41-1-БВ від 04.07.2014р. не являється дрібною побутовою угодою, укладений в порушення інтересів сім'ї, за ціною, що була нижчою порівняно з ринковою вартістю майна та за умовах відсутності письмової згоди Позивача на таке укладення правочину і як наслідок призвело до порушення її (позивачки) прав та інтересів як власника майна, що перебуває в режимі спільної сумісної власності. Позивач в судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.64). Відповідач-1 - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі - газета «Урядовий кур'єр» № 237 (5611) від 18.12.2015р. (а.с.106), про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог до суду не направив. Відповідач-2 - ТОВ «Алан-Реєстр» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Алан-Реєстр», проти позовних вимог не заперечував, просив справу вирішити на розсуд суду (а.с.50). Відповідач-3 - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі у відповідності до чинного законодавства, проти позовних вимог не заперечував (а.с.52). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між [PERSON] (Відповідач-3), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб, про що 10.06.2011р. складено відповідний актовий запис № 498 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб «Повторно» серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 05.10.2012р. (а.с.14) та копіями паспортів Позивачки (а.с8-10) та [PERSON] (а.с.11-12). В період шлюбу 04 червня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «АТЕК» (Продавець за договором) та [PERSON] (Покупець за договором) було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № 04-06/14 (а.с.15-17), за умовами якого Продавець зобов'язується передати в передбачені договором терміни у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити на умовах Договору цінні папери в кількості 8 234 штуки, емітент: ПрАТ «АТЕК» (код ЄДРПОУ емітента 00240112), номінальною вартістю одного ЦП 500,00 грн., ціна одного ЦП 500,00 грн., загальна номінальна вартість ЦП 4 117 000,00 грн., загальна вартість ЦП 4 117 000,00 грн. Згідно п.2.3. зазначеного Договору купівлі-продажу цінних паперів від 04.06.2014р. визначено, що право власності на ЦП в бездокументарній формі переходить до Покупця з моменту зарахування на рахунок Покупця у депозитарній установі та підписанням Акту виконаних зобов'язань до даного договору між Сторонами. Відповідно до Акту виконаних зобов'язань від 04.06.2014р. до договору купівлі-продажу №04-06/14 від 04.06.2014р. Продавець передав, а Покупець прийняв за договором купівлі-продажу ЦП № 04-06/14 від 04.06.2014р. цінні папери відповідно до умов Договору (а.с.18). На виконання умов Договору купівлі-продажу від 04.06.2014р. ПрАТ «АТЕК» своїм розпорядженням Центральному депозитарію на виконання облікової операції переказу цінних паперів переказало цінні папери: акції прості іменні, емітент ПрАТ «АТЕК» (код ЄДРПОУ емітента 00240112) в кількості 8234 шт. на депозитарний рахунок [PERSON] [NUMBER] в депозитарній установі ТОВ «Алан-Реєстр» (а.с.69), що також підтверджується випискою про стан рахунку Відповідача-3 в цінних паперах на 20.06.2014р. (а.с.70). Водночас, 04 липня 2014 року між [PERSON] (Покупець за договором) та [PERSON] (Продавець за договором) було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів (а.с.19-20), за умовами якого Продавець передає Покупцю цінні папери - акції прості іменні в бездокументарній формі, код UA4000178149, емітент ПрАТ «АТЕК» (код ЄДРПОУ емітента 00240112), в кількості 1689 штук, номінальна вартість одного ЦП 500,00 грн., загальна номінальна вартість ЦП 844 500,00 грн., загальна вартість ЦП 168 900,00 грн., а Покупець зобов'язується сплатити вартість зазначених ЦП та прийняти їх у власність. Так, судом встановлено, що на виконання умов договору від 04.07.2014р. купівлі-продажу цінних паперів Відповідачем-3 було перераховано 08.07.2014р. на депозитарний рахунок Відповідача-1 [NUMBER] зазначені в Договорі цінні папери в кількості 1689 штук, що підтверджується випискою про операції з цінними паперами за депозитарним рахунком [PERSON] [NUMBER] за період з 06.06.2014р. по 05.09.2014р. (а.с.67), випискою про операції з цінними паперами за депозитарним рахунком [PERSON] [NUMBER] за період з 01.07.2014р. п 17.12.2015р. (а.с.68). Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до положень ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. За ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, судом встановлено, що за час шлюбу Позивачки та [PERSON], останнім на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 04-06/14 від 04.06.2014р. було придбано цінні папери в кількості 8 234 штуки, емітент: ПрАТ «АТЕК» (код ЄДРПОУ емітента 00240112), номінальною вартістю одного ЦП 500,00 грн., ціна одного ЦП 500,00 грн., загальна номінальна вартість ЦП 4 117 000,00 грн., які відповідно до положень ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані за час шлюбу Позивачки та Відповідача-3. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Крім того, слід зазначити, що ч. 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. При цьому, положеннями ст. 31 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом спірного Договору є купівлі-продаж цінних паперів: простих іменних акцій в кількості 1689 шт., номінальною вартістю одного ЦП 500,00 грн., загальною номінальною вартістю 844 500,00 грн., загальною вартістю ЦП 168 900,00 грн., а відтак вказаний договір виходить за межі дрібного побутового правочину та стосується цінного майна. Тому суд приходить до висновку, що на укладання спірного договору Позивачка повинна була надати свою письмову згоду як дружина Продавця - [PERSON], чого нею зроблено не було, оскільки остання не знала про укладення зазначеного договору. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.». Якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним (п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9). Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р., відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно Постанови Верховного Суду України від 07.10.2015р. у справі № 6-1622цс15 визначено, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Так, судом встановлено, що при підписанні Договору купівлі-продажу цінних паперів № 41-1-БВ від 04.07.2014р. Відповідачем-3 не було зазначено, що він не перебуває у зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах, жодних Додатків до договору або анкет, які б містили відомості про факт того, що Продавець за договором повідомив Покупця про відсутність у нього дружини сторонами не укладалось. Покупець за договором належним чином не перевірив факт перебування Продавця у зареєстрованому шлюбі, хоча про це містилась відмітка в паспорті [PERSON].(Продавця), серія і номер, якого було вказано в договорі (а.с.11-12), який мав би бути оглянутий Покупцем для встановлення та підтвердження особи Продавця цінних паперів. Саме по собі зазначення в договорі про те, що цінні папери є особистою власністю Продавця на думку суду не є достатнім доказом добросовісності Покупця при укладенні договору купівлі-продажу, оскільки з даних паспорта Продавця сам Покупець не міг не знати, що той перебуває у шлюбі, а тому для відчуження майна (акцій на значну суму) необхідна згода дружини. Відтак, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 07.10.2015р. у справі № 6-1622цс15, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів № 41-1-БВ від 04.07.2014р діяли недобросовісно. Враховуючи те, що як встановлено судом, що на час укладення договору купівлі-продажу цінних паперів № 41-1-БВ від 04.07.2014р. між [PERSON] та [PERSON], не було отримано згоди Позивачки як дружини [PERSON] на укладення відповідного правочину щодо купівлі-продажу цінних паперів, що належали подружжю на праві спільної сумісної власності, з урахуванням встановлення у судовому засіданні факту недобросовісності Покупця та Продавця під час укладення спірного договору, суд приходить до висновку, що укладення договору купівлі-продажу цінних паперів № 41-1-БІ від 04.07.2014р. є таким, що вчинено з порушенням вимог ст.203 ЦК України, а отже відповідно до ст. 215 ЦК України такий правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу V Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013р. № 735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2013р за № 1084/23616 право власності на цінні папери бездокументарної форми існування переходить до депонента - нового власника з моменту зарахування прав на ці цінні папери на його рахунок у цінних паперах у депозитарній установі. Не допускається зарахування прав на цінні папери на рахунок у цінних паперах депонента - нового власника без проведення їх списання (або переказу) з рахунку в цінних паперах депонента - попереднього власника в депозитарній установі. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему» внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підставі, зокрема розпорядження, що подається кожним депонентом, що є стороною правочину, - у разі вчинення депонентами однієї депозитарної установи правочину щодо цінних паперів поза фондовими біржами без додержання при розрахунках принципу "поставка цінних паперів проти оплати"; рішення суду або уповноваженого законом державного органу або його посадової особи. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено факт порушення Відповідачем-3 вимог ст.ст. 61, 65 СК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України, при укладенні спірного Договору купівлі-продажу цінних паперів № 41-1-БВ від 04.07.2014р., суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Алан-Реєстр», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити дії, - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача сплачений нею судовий збір при зверненні до суду в сумі 4 141,20 грн., в рівних частинах з кожного, тобто по 1 380,40 грн. з кожного. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 31, 177, 190, 202, 203, 215, 216, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 та Постанови Верховного Суду України від 07.10.2015р. у справі № 6-1622цс15, та

Outcome: approved