Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Індустріал - Сервіс» (далі - ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс»), [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, який неодноразово уточнювали в ході розгляд справи. Свої вимоги мотивують тим, що 10 вересня 2013 року приблизно о 06:45 годин, відповідач [PERSON] керуючи належним підприємству TOB Індустріал-Сервіс» автомобілем [NUMBER], рухався по проспекту Трубників, збоку Альпова у бік вул. Корбута в м. Нікополі Дніпропетровської області, де в районі «Вічного вогню» розташованого по проспекту Трубників, не прийнявши заходів належної уваги, обережності, не впевнившись, що маневр буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху вході випередження транспортного засобу змінив напрямок руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Хонда такт», під керуванням [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку. Керуючи автомобілем [NUMBER] [PERSON] порушив Правила дорожнього руху, а саме: - п. 1.3 Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими. - п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Хонда такт» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті [INFO] Померлий [PERSON] доводиться позивачам рідним сином та чоловіком [PERSON] від шлюбу з яким в них залишилися малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. Цим же вироком [PERSON] звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст.1 п. В Закону України «Про амністію у 2014 році». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 11852 грн. 34 коп. Стягнуто з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] у розмірі 25 000 грн. і на користь [PERSON] 25 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України скасовано в частині вирішення цивільних позовів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року щодо [PERSON] залишено без змін. В своїй позовній заяві, позивачі зазначають, що автомобіль [NUMBER] належить [PERSON], який помер [INFO]. Право керування вказаним транспортним засобом мала його дружина [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач [PERSON] користувався даним автомобілем за спільною згодою подружжя [PERSON] та працюючи в ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» використовував вказаний автомобіль в службових цілях. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 березня 2013 року, була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АЕ/0452416 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 січня 2013 року відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 100 000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. У зв'язку з втратою сина та чоловіка в їх сім'ї були зруйновані усі життєві плани, що завдало їм значної моральної шкоди. Позивачі переживаючи втрату сина та чоловіка, відчувають постійні моральні та душевні страждання, які супроводжуються депресією, безсонням, постійним перебуванням у пригніченому та нервовому стані. Всі ці обставини завдали батькам та дружині загиблого [PERSON] неабиякого болю, оскільки з того часу, коли сталася ця дорожньо-транспортна пригода вони вимушені повторювати розповідь про те, як жив їх син та чоловік, як їм стало відомо про його загибель, про обставини, що передували цьому, щоразу знов переживаючи ці події. Враховуючи усі наведені обставини, позивачі просили суд стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на свою користь витрати на поховання в сумі 11 850,32 грн., страхову виплату у зв'язку зі смертю потерпілого в розмірі 41 292,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 13 764,00 грн., які були розраховані відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, просять стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та ТОВ «ВО «Індустріал-Сергвіс» суму заподіяної моральної шкоди в розмірі 286 236,00 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, та в своєму відзиві від 19 лютого 2018 року (а.с.114, 115) зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн. на користь кожного з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Також, зазначив, що він вже сплатив відповідачу [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн., про що має відповідну розписку. У зв'язку з цим, просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її частини позовних вимог щодо стягнення з нього на її користь моральної шкоди. Позивачі в судове засідання 20 листопада 2018 року не з'явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с. 143,145,146). 20 листопада 2018 року від представника позивачів [PERSON] надійшло клопотання про визнання обов'язкової явки в судове засідання відповідача [PERSON] На думку суду, визнання обов'язковою явки відповідача [PERSON] в судове засідання не є доцільним, оскільки свою думку щодо позовних вимог він висловив у своєму відзиві, обставини справи [PERSON] не оспорюються, а його винуватість була доведена в рамках розгляду кримінального провадження за фактом скоєння [PERSON] кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілому. Відповідачі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «ВО «Індустріал-Сергвіс» з позовом ознайомлені, про день та час розгляду даної справи 20 листопада 2018 року були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення судової повістки (а.с.142,148), однак в судове засідання їх представники не з'явилися, жодних заяв та відзиву на позов від них не надходило. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися про день розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України (а.с.144,147,148). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши усі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті. Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів (а.с.30-34). На підставі ст.1 п. В Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 11 852 грн. 34 коп. Стягнуто з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] у розмірі 25 000 грн. і на користь [PERSON] 25 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України скасовано в частині вирішення цивільних позовів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.35-40). Вирок набув чинності 01 червня 2016 року. Вказаним вироком суду встановлено, що 10 вересня 2013 року приблизно о 06:45 годин, відповідач [PERSON] автомобілем [NUMBER], рухався по проспекту Трубників, збоку Альпова у бік вул. Корбута в м. Нікополі Дніпропетровської області, де в районі «Вічного вогню» розташованого по проспекту Трубників, не прийнявши заходів належної уваги, обережності, не впевнившись, що маневр буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху вході випередження транспортного засобу змінив напрямок руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Хонда такт», під керуванням [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку. Керуючи автомобілем [NUMBER] [PERSON] порушив Правила дорожнього руху, а саме: - п. 1.3 Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими. - п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Хонда такт» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті 17 вересня 2013 року (а.с.178). Данні обставини встановлені вироком суду від 10 березня 2016 року, а тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.152,153), який помер [INFO] (а.с.168). Право керування вказаним транспортним засобом мала його дружина - відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідач [PERSON] користувався даним автомобілем за спільною згодою подружжя [PERSON], про що [PERSON] зазначила в своїй заяві від 14 липня 2014 року, яка була подана нею під час розгляду кримінального провадження стосовно [PERSON] (а.с. 166). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 березня 2013 року, була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АЕ/0452416 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 січня 2013 року відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 100 000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. (а.с.153). Згідно ст 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 04 лютого 2013 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначає підстави відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого. За змістом вказаної норми , страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. В той же час, жоден з позивачів на день смерті [PERSON] 17 вересня 2013 року не входив до переліку осіб, які у відповідності до ч. 1 ст. 1200 ЦК України мають право на таке відшкодування. З цих підстав, вимоги позивачів щодо стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого суми у розмірі 41 292,00 грн. задоволенню не підлягають. Пунктом 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З позовної заяви вбачається, що загальний розмір витрат на поховання становить 11 850,32 грн., однак позивачами не надано доказів на підтвердження визначеної ними суми витрат, а саме: не зазначено з чого саме складаються ці витрати та яка сума витрат була понесена кожним з позивачів. Враховуючи те, що суд при ухвалені рішення не може ґрунтуватися на припущення, тому приходить до висновку, що вимоги позивачів, щодо відшкодування витрат на поховання задоволенню не підлягають. Однак відмова суду в задоволенні вимог в цій частині, не перешкоджають позивачам в подальшому звернутися до суду з цими вимогами із зазначенням сум за підтверджуючими доказами про їх сплату відповідними особами. Що стосується вимог позивачів стосовно стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, визначено в статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На думку суду, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. Суд дійшов висновку про необхідність покладення такого обов'язку на страхову компанію в рамках страхового платежу, зменшивши суму моральної шкоди, визначену позивачами, розмір якої розрахований без врахування вимог ст. 23 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вирішуючи питання про відшкодування позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з принципу справедливості, розумності та виваженості. Суд враховує, той факт що позивачі втратили сина та чоловіка, понесли значні моральні страждання, які носять триваючий характер, суд вважає, що позивачі зазнали істотних негативних змін в особистому житті, перенесли страждання пов'язані зі смертю рідної людини, з його похованням, проведенням ритуальних заходів і продовжує нести ці душевні страждання. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Щодо морального відшкодування, суд вважає, що позивач безумовно зазнав моральних страждань через втрату рідної людини, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода має бути відшкодована. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У частині третій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з урахуванням обставин справи, факту наявності винної поведінки [PERSON], яка виразилась у порушенні вимог п. 1.3., 10.1. Правил Дорожнього руху, вимог закону в цій частині, суд вважає, що розумний розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 50 000,00 грн. кожному з позивачів (разом 150 000,00 грн.), а не в тому розмірі, який визначено позивачами. З яких, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на 17 вересня 2013 року в розмірі 1147,00 грн., страховою компанією повинно бути відшкодовано 13 764,00 грн. (1147,00 грн. х 12). Дана сума не перевищує ліміту відповідальності визначеного Полісом № АЕ/0452416. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо відшкодування ним позивачу [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн., що підтверджується власноручно написаною нею розпискою від 30 березня 2016 року (а.с.115). Жодних застережень щодо відсутності в майбутньому претензій до [PERSON] з цього приводу в розписці відсутні. Отже, різницю між фактичним розміром моральної шкоди у розмірі 135 000,00 грн. (50 000 + 50 000 + 35 000) та страховою виплатою в розмірі 13 764,00 грн., що складає 121 236,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], як того вимагає норма ст. 1172 ЦК України. Аналогічну за змістом позиція викладена у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 199/3877/15. Суд вважає безпідставними вимоги позивачів щодо стягнення суми моральної шкоди з ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» оскільки згідно автомобіль [NUMBER] на балансі або оренді не перебуває та не використовувався в службових цілях. Дані обставини підтверджуються довідкою ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» від 17 липня 2014 року (а.с.165). Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження зазначених обставин позивачами суду надано не було. Також не підлягають задоволенню вимоги позивачів щодо відшкодування їм моральної шкоди відповідачем [PERSON], оскільки автомобіль [NUMBER] був переданий в користування відповідачу [PERSON], про що вона зазначала в своїй заяві від 14 липня 2014 року, поданою нею під час розгляду кримінального провадження стосовно [PERSON] (а.с.166). та даний факт відповідачем [PERSON] не оспорювався. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір, а саме з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс\~Груп» в розмірі 704,80 грн., а з [PERSON] в розмірі 1212,36 грн.

Outcome: partial