Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє представник - адвокат Качмар А.І., 17.07.2020 р. звернулись в суд і позовом, в якому просять стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 12 519 грн. моральної шкоди, 3 775 грн. витрат на поховання, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 296 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 325 грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 278,09 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Окрім цього, просить стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 12 519 грн. моральної шкоди, 1 846, 25 грн. витрат на поховання, 18 307 грн. 27 коп. витрат на лікування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 084 грн. 44 коп., три відсотки річних у розмірі 301 грн. 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 245 грн. 17 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 11.03.2019 р. близько 14.21 год. у м.Львові по пр.Свободи, 47 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «MAN NL 202», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] . Внаслідок даного ДТП потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження і була доставлена до лікарні, де [INFO] померла. Відповідальність водія автобуса марки «MAN NL 202», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №176818850 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 18.04.2019 р. на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах чоловіка загиблої - [PERSON] та сина загиблої - [PERSON] , розмір якої складає 200 000 грн., з яких: для чоловіка [PERSON] - моральна шкода 25 038 грн., витрати на поховання 7 550 грн., відшкодування на утримання (пенсіонер) 150 228 грн.; для сина [PERSON] - моральна шкода 25 038 грн., витрати на поховання 3 692, 50 грн., відшкодування витрат на лікування 36 314,54 грн. 14.11.2019 р. відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про зменшення на 50% розміру страхового відшкодування та виплачено для чоловіка [PERSON] - моральна шкода 12 519 грн., витрати на поховання 3 775 грн., для сина [PERSON] - моральна шкода 12 519 грн., витрати на поховання 1 846,25 грн., а всього виплачено 30 659,25 грн. Відмовлено у виплаті витрат на лікування у зв`язку з необхідністю надання копії свідоцтва про спадщину за законом, а саме право на отримання страхового відшкодування. 11.06.2020 р. на адресу відповідача була скерована заява про долучення копії свідоцтва про спадщину за законом, на підставі якої ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплачено 18 307,27 грн. [PERSON] , що фактично становить 50 % від суми понесених витрат на лікування. В обґрунтування відмови у виплаті 50 % страхового відшкодування, страховик покликається на те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Також ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовлено у виплаті витрат на утримання зазначаючи, що для отримання такого права, непрацездатна особа повинна мати дохід менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Позивачі вважають відмову відповідача у виплаті належного страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на лікування та поховання неправомірною та такою, що не гуртуються на нормі закону. Ухвалою судді від 20.07.2020 р. прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження. 31.08.2020 р. до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» В.Г.Шевченко, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. До відповідача в інтересах позивачів надійшли заяви від 25.04.2019 р. та 13.08.2019 р. про виплату страхового відшкодування. До вказаних заяв долучено документи, які підтверджують понесені витрати на лікування потерпілої та у відповідності до вимог п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), на підставі наданої медичної документації, відповідачем проведено розрахунок страхового відшкодування, а саме понесених позивачами витрат на лікування потерпілої. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що така відшкодована позивачам у відповідності до п. 27.3 ст.27 та п.36.3 ст.36 Закону. Зокрема, позивачам сплачено страхове відшкодування із розрахунку: 12 519 грн. моральної шкоди на кожного потерпілого - 50% від заявлених 25 038 грн.; 3 775 грн. витрат на поховання - 50% від заявленої суми 7 550 грн., 1 846,25 грн. витрат на поховання - 50% від заявленої 3 692,50 грн. Отримання даних сум позивачами не заперечується. З покликанням на п.36.3 ст.36 Закону зазначив щодо розподілу розміру страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість потерпілих осіб. Щодо відшкодування шкоди на утримання вказав, що для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід менший, встановленого законом прожиткового мінімуму на місць. Оскільки станом на момент ДТП розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становив 1 497 грн., а згідно із довідкою Пенсійного фонду України, позивач [PERSON] отримував пенсію в розмірі 2 856, 04 грн., відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди на утримання. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що до поданих в інтересах позивачів заяв про здійснення страхового відшкодування та до позовної заяви не долучено свідоцтво про спадщину за законом, а саме право на отримання страхового відшкодування, таким чином відсутні підстави для здійснення відшкодування шкоди на лікування потерпілої в сумі 36 614,54 грн. Щодо стягнення штрафних санкцій вказав, що оскільки відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем за Полісом страхування, що виключає порушення строків виконання зобов`язань та будь-яке нарахування штрафних санкцій. 02.09.2020 р. від представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Качмар А.І., надійшла відповідь на відзив, у якій остання навела спростування щодо покликання у відзиві представника відповідача про розподіл розміру страхового страхування на кількість потерпілих, та зазначила, що п. 36.3 ст. 36 Закону стосується відповідальних осіб за заподіяння неподільної шкоди і розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Оскільки в даному випадку смерть пішохода настала внаслідок наїзду на неї одного транспортного засобу, розподіл між винними особами не застосовується. Також представник зазначила, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, а відтак відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді, покладається на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в повному обсязі. Щодо відшкодування шкоди на утримання зазначила із покликанням на ст.1200 ЦК України, п.27.2 ст. 27 та п.35.1 ст. 35 Закону, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої потрібно додати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого. 18.04.2019 р. до заяви про виплату страхового відшкодування долучено довідку про доходи [PERSON] , відповідно до якої остання одержувала заробітну плату - 3 899,20 грн. у місячному розмірі, що перевищує розмір пенсії позивача [PERSON] . Зазначила, що відповідно до позовної заяви позивачами не заявлено позовну вимогу про відшкодування витрат на утримання. Щодо пені, 3% річних та інфляційних втрат вказала, що з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримали належного страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на лікування та поховання, таким чином ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі п.36.5 Закону зобов`язане сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Ухвалою від 20.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивачів - адвоката Качмар А.І. 04.01.2021 р. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачів. До даної заяви долучила детальний опис наданих правничих послуг позивачам. Представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.03.2019 р. близько 14.21 год. у м.Львові по пр.Свободи, 47 відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд транспортного засобу на пішохода) за участю автобуса марки «MAN NL 202», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження. Відомості щодо вказаної події були внесені до ЄРДР за №12019140050001152 від 12.03.2019 р. та відповідно до постанови слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Фургала Р.Р. від 30.05.2019 р., дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України (а.с.8, 28-29). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.04.2019 р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №571 (а.с.12). Позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] (а.с.15 - копія свідоцтва про укладення шлюбу), позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 16 - копія свідоцтва про народження). Цивільно-правова відповідальність водія автобуса марки «MAN NL 202», р.н. [NUMBER] , на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №176818850 (а.с.9). 18 квітня 2019 року представник заявників [PERSON] та [PERSON] звернувся у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у межах встановленого ліміту в розмірі 200 000 грн. (а.с.7). У додатковій заяві від 13.08.2019 р. про долучення документів та виплату страхового відшкодування, позивачі просили здійснити їм виплату страхового відшкодування, зокрема: для чоловіка [PERSON] - моральна шкода: 25 038 грн., витрати на поховання: 7 550 грн., відшкодування на утримання: 150 228 грн.; для сина потерпілої [PERSON] - моральна шкода: 25 038 грн., витрати на поховання: 3 692,50 грн., відшкодування на лікування: 36 614,54 грн. (а.с. 26-27). Окрім цього, 11.06.2020 р. на вимогу відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна», останньому направлено завірене свідоцтво про спадщину за законом від 01.06.2020 р., видане [PERSON] (а.с.63). За результатом розгляду вказаних заяв ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про зменшення на 50% розміру страхового відшкодування та виплачено для чоловіка [PERSON] - моральна шкода 12 519 грн., витрати на поховання 3 775 грн., для сина [PERSON] - моральна шкода 12 519 грн., витрати на поховання 1 846,25 грн., витрати на лікування - 18 307,27 грн., загальний розмір страхового відшкодування - 48 966, 52 грн. (а.с. 66, 67, 68 - копії платіжних доручень). Як підставу для виплати саме такої суми, відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у листах, адресованих потерпілим у відповідь на їх заяви про виплату страхового відшкодування, а також у відзиві на позовну заяву покликається на п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим поділив розмір страхового відшкодування на два (50%), оскільки наявна вина пішохода у даній ДТП, так як у водія автобуса була відсутня технічна можливість уникнути наїзду. Дані cпірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Окрім цього, у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4). При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. Положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілої настала в результаті наїзду на неї одного транспортного засобу. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Із врахуванням вищенаведеного, не заслуговують на увагу покликання представника відповідача щодо наведеної у відзиві на позовну заяву підстави для виплати лише 50% страхового відшкодування, відтак є всі підстави для стягнення із страховика недоплачених сум страхового відшкодування, яка становить: для позивача [PERSON] - 12 519 грн. моральної шкоди та 3 775 грн. витрат на поховання; для позивача [PERSON] - 12 519 грн. моральної шкоди; 1 846,25 грн. витрат на поховання та 18 307,27 грн. витрат на лікування. Щодо позовної вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, слід зазначити таке. У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачами заявлено позовні вимоги щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за період, починаючи з 14.11.2019 р. по 13.07.2020 р. позивачу [PERSON] ; за період з 14.11.2019 р. по 03.07.2020 р. та за період з 04.07.2020 р. по 13.07.2020 р. позивачу [PERSON] . Із розрахунку, наданого представником позивачів вбачається, що розмір пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за порушення строків виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем [PERSON] становить 2 296 грн. 23 коп., три відсотки річних складає 325 грн. 44 коп., а інфляційні втрати - 278 грн. (а.с.5). Щодо позивача [PERSON] , згідно розрахунку, розмір пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України становить 2 084 грн. 44 коп., три відсотки річних - 301 грн. 96 коп., інфляційні втрати - 245 грн. 17 коп. (а.с.6). Виходячи із наведених норм, а також наданих розрахунків, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не спростовано даних розрахунків та не наведено обґрунтованих підстав щодо невиплати позивачам страхового відшкодування у повному обсязі, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних. Щодо вирішення питання судових витрат, суд прийшов до такого висновку. Оскільки позивачі при звернені до суду звільнені від сплати судового збору, відтак з відповідача в дохід держави, на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір в розмірі 1 681 грн. 60 коп. (840,80 грн. х 2 = 1681,60 грн.). Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Встановлено, що правнича допомога позивачам [PERSON] та [PERSON] надавалась адвокатом Качмар Анною Іванівною відповідно до Договору про надання правничої допомоги №32/19 від 18 грудня 2019 р. У позовній заяві [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Качмар А.І., заявлено вимогу про стягнення із відповідача на користь кожного із позивачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 7 000 грн. Разом з тим, до матеріалів справи представником позивачів Качмар А.І. подано до суду: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001513; ордер на надання правничої правової допомоги [PERSON] серія ВС №1029975 від 13.07.2020 р.; ордер на надання правничої правової допомоги [PERSON] серія ВС №1029979 від 13.07.2020 р.; детальний опис наданих послуг позивачам, акт №02-11 прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р.; акт №03-11 прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2020 р.; квитанцію до прибуткового касового ордера №02-11 про сплату [PERSON] адвокату Качмар А.І. за надані послуги з правової допомоги 5 000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №03-11 про сплату [PERSON] адвокату Качмар А.І. за надані послуги з правової допомоги 5 000 грн. Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу, а також із врахуванням того, що іншою стороною не заявлено клопотання про зменшення таких витрат, суд вважає, що фактично понесені позивачами витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5 000 грн. є співмірними із складністю справи та обсягом правничої допомоги у справі, відтак розмір таких витрат можна вважати необхідними і неминучими для позивачів, які були змушені до залучення професійної допомоги адвоката. Із врахуванням вищенаведеного, вимоги позивачів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь кожного із них по 5 000 грн. таких витрат.

Outcome: partial