Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

В грудні 2017 року до суду звернувся [PERSON] із зазначеним з позовом про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя. В обґрунтування позову зазначив, що тривалий час перебуваючи в трудових відносинах на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання причиною чому стала тривала робота у шкідливих та небезпечних умовах праці. Вважає, що професійне захворювання виникло саме з вини відповідача, посадові особи якого, в порушення діючого законодавства, не створили безпечні умови праці. Внаслідок ушкодження здоровя на виробництві [PERSON] переживає не лише фізичні страждання: больові відчуття в пальцях рук, оніміння і слабкість в руках, побіління пальців рук на холоді, шум у голові, підвищення AT, головний біль, запаморочення, зниження слуху, а також і моральні страждання, а саме: нічні болі у в пальцях рук та шум у голові не дають спокійно відпочивати, постійне відчуття того, що отримане захворювання неможливо вилікувати, стан здоровя не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Порушено звичайний для позивача спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, оскільки вимушений постійно приймати медичні препарати рекомендовані лікарями, тобто порушено нормальні життєві звязки внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди 160\~000 грн. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог [PERSON] виклавши свої заперечення у письмовому відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем належним чином не доведено факту наявності моральних страждань оскільки відсутній висновок лікаряпсихіатра ЛПЗ або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану. Посилаючись на зміну відсоткової втрати працездатності при переогляді МСЕК з 30 % до 25% вважає, що стан здоровя [PERSON] поліпшився. Також зазначено, що [PERSON] в позовній заяві та доданими до неї доказами не доведено протиправність діяння відповідача та наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням відповідача. На підставі зазначеного просила суд відмовити [PERSON] у позовних вимогах щодо відшкодування останньому моральної шкоди. Позивач [PERSON] до суду не зявився. Його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь його довірителя у відшкодування моральної шкоди\~160\~000 гривень. Представник відповідача [PERSON] «Суха Балка» [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Вважала, що позивачем не доведено факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань та спиралася на інші заперечувальні міркування, які викладені у відзиві на позовну заяву [PERSON] Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем що підтверджено записами у трудовій книжці [PERSON], а саме: - з 06.07.1966 року 04.11.1968 року працював в рудоуправлінні ім.Фрунзе треста «Ленруда» та був звільнений у звязку з призивом до лав Радянської армії. - з 19.06.1972 року по 04.04.2000 року працював на шахті ім.Фрунзе тресту "Ленруда", правонаступником є [PERSON] "Євраз [PERSON]", нещодавно перейменована на [PERSON] «Суха Балка» на різних професіях: підземним електрослюсарем, підземним бурильником, підземним прохідником та був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України. Через погіршення стану здоровя перебував під наглядом лікарів та за висновком ЛТЕК (медико-соціальної експертної комісії) від 09.06.1994 року [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та встановлено 3 групу інвалідності терміном з 07.06.1994 року по 01.07.1995 року з переосвідченням 01.06.1995 року. При повторному переогляді за висновком МСЕК від 06.06.1995 року [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково у звязку із професійним захворюванням. 20.06.1994 року уповноваженою комісією до складу якої увійшли представники підприємства директор шахти «Фрунзе» РУ Суха [PERSON], завідуючий дільничної поліклініки, голова рудкома тощо було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання (далі - Акт), що виникло у [PERSON] якому лікарями встановлено такий діагноз: вібраційна хвороба 1 ст., вегетативносенсорна полінейропатія. Згідно акту, причиною професійного захворювання стало тривала робота [PERSON] з віброінструментами за відсутністю засобів приведення рівня вібрації на їх рукоятках згідно вимогам ГОСТ 12-1-012-18. Відсутність засобів індивідуального захисту в шахтних умовах. \~\~ Твердження позивача про погіршення стану здоровя та постійне перебування на лікуванні підтверджуються наявними в матеріалах справи медичними висновками (виписки - епікризи) де відображено, що [PERSON] звертається до лікарів зі скаргами на біль, оніміння і слабкість в руках, побіління пальців рук на холоді, шум в голові, підвіщення АТ, головний біль, запаморочення, зниження слуху тощо. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд дійшов висновку, що факти щодо моральних страждань [PERSON] є належним чином підтвердженими, тому що, дійсно, внаслідок отриманих професійних захворювань позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача,який порушував норми безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, [PERSON] частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода . Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з отриманням ушкодження здоровю внаслідок тривалої праці в небезпечних умовах на підприємстві відповідача, [PERSON] спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому моральної шкоди є обґрунтованими, не суперечать чинному законодавству,однак,позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з оглядом на викладене нижче. Суд вважає, що в даному випадку відповідач [PERSON] «Суха Балка» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1 та 3ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих позивачем доказах, встановлений факт завдання [PERSON] моральної шкоди підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України обовязок відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок ушкодження здоровя, спричиненого нещасним випадком під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди . Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд критично ставиться до позиції представника відповідача з приводу того, що позивач не довів належним чином наявність у останнього підстав для відшкодування моральної шкоди. За твердженням представника відповідача, у позивача існує необхідність довести наявність моральних страждань як підстави для відшкодування моральної шкоди.\~\~\~\~\~\~ З даним твердженням суд не погоджується. Суд виходить з того, що у деліктних зобовязаннях саме\~на відповідача\~покладено обовязок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу (якщо зазначена презумпція в суді не спростована - це є підставою для висновку про наявність вини відповідача-заподіювача шкоди, а відтак цьому кореспондує право позивача на відшкодування такої шкоди). Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] шкоди здоровю, винність відповідача в його спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, високий процент втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Так, згідно положеньст.8\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» 2246-VIII мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на момент ухвалення рішення становить - 3723,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин і характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 26 061 грн. (сім мінімальних заробітних плат), що буде, на думку суду, пропорційно відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. При цьому суд зважає на те, що природа моральних страждань, їх заглибленість у тонку сферу емоційних глибин психіки людини - не дає змоги чітко і виважено оцінити їх розмір у матеріальному еквіваленті підрахувати з математичною точністю, тому розмір у сім мінімальних заробітних плат, це та величина, яку суд визначив на підставі урахування всіх обставин справи та їх взаємозвязку між собою і позицією сторін по справі. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір»позивач звільнений від сплати судового збору. Пунктом 6 статті 141 Цивільнопроцесуального Кодексу України передбачено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial