Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач має заборгованість по аліментам, що становить 35 194 грн. 80 коп., ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає по цей час. З вересня 2014 року по цей час відповідач не бачив доньку та не прагне з нею спілкуватися, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Вважає, що відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в навчальному закладі, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Крім того, враховуючи малолітній вік дитини, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, та те що особиста участь в розгляді даної справи може завдати дитині душевного болю, надмірну емоційність та хвилювання, суд вважає, що особиста участь дитини в розгляді даної справи недоцільна. В ході судового розгляду встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 137 (а.с. 6). На теперішній час малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з позивачем та знаходиться на її повному уртиманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї ТОВ "ЄРЦ КП" від 24.04.2017 року (а.с. 7), і довідкою про заборгованість по аліментам від 21.04.2017 року Дніпровського відділу ДВС м. Кам'янське (а.с. 12). Як зазначено позивачем в позовній заяві, з вересня 2014 року по цей час відповідач не бачив доньку та не прагне з нею спілкуватися, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Обставини свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, а саме: Актом обстеження умов проживання від 25.04.2017 року (а.с. 8), характеристиками позивача і дитини КЗ "ДНЗ-ЦРД № 35 "Попелюшка" (а.с. 10, 11), довідкою про заборгованість по аліментам від 21.04.2017 року Дніпровського відділу ДВС м. Кам'янське (а.с. 12). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків, та наявність будь-яких його звернень до органів міліції або Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/488 від 19.07.2017 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO]у відношенні його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищенаведене, суд вважає вказані позивачем в позові обставини щодо самоусунення відповідача від виховання, розвитку та утримання їх доньки [PERSON], і ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків - достовірними і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача і третьої особи, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухилявся і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його наміри змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України несе відповідач. На підставі викладеного,

Outcome: approved