Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 47250 грн. 29 коп. звернулось ПАТ КБ "ПриватБанк". Позивач зазначає, що 19.01.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №5577212702347918, який було збільшено до 4200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та пеню на умовах, передбачених договором. Вказує, що в разі виникнення прострочених зобовязань, відповідач зобов'язалася сплачувати банку пеню, а відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову. Зазначаючи про те, що відповідач порушила умови договору по поверненню коштів та ст.. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором станом на 31.10.2016 року на суму 47250 грн. 29 коп., яка складається: 4050 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом; 37024 грн. 01 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3450 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2226 грн. 20 коп. штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розглянути справу без його присутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердила укладенням між нею та банком кредитного договору та отримання кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік. Зазначила, що дійсно 19.01.2011 року подала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку та при цьому була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, в тому числі з можливістю стягнення з неї штрафів та пені в разі прострочення виконання зобов'язання по поверненню коштів, розмірів яких не пам'ятає. Зазначила, що кредитні кошти вона використовувала на навчання, лікування матері та своє лікування. Пояснила, що відповідно до умов кредитного договору, вона зобовязано була вносити кошти до 25 числа місяця. Вказала, що на погашення кредитної заборгованості вона спочатку вносила кошти, а останні 3 роки заборгованості не погашає. Пояснила, що працівники ПАТ "ПриватБанк" пропонували їй укласти угоду про реструктуризацію за вказаним кредитним договором, однак потрібно було зробити перший внесок 12000 грн., але такої можливості вона не має. Крім того зазначила, що раніше вона мала кредитні зобовязання, частина з яких погашена, а заборгованість за одним кредитним договором з неї стягується в примусовому порядку. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 19.01.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 4200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] взяла на себе зобовязання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду"). Відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. З заяви-анкети [PERSON] вбачається, що вона була ознайомлена та згідна з умовами надання банківських послуг і тарифами банку. Вказаний договір відповідає вимогам ст.. 634 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Оскільки за договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] остання взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та зазначені обов'язки порушила, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 4050 грн. 08 коп. та сплати процентів. При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідача мала місце в березні 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором визначено, що [PERSON] отримала кредит зі сплатою 2,5 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.1.3.2.3 умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків та при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунку і якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Водночас, зазначеним пунктом визначено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню та без попереднього повідомлення клієнта. В судовому засіданні з розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що банком було змінено розмір відсоткової ставки за кредитним договором з 30% до 34.8 % на рік та з 34,8 % до 43,2 % на рік. Оскільки така зміна відсоткової ставки відповідає умовам договору і станом на 31.10.2016 року борг по відсотках за користування кредитом становив 37024 грн. 01 коп. і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до довідки про умови кредитування, у разі виникнення прострочених зобовязань, клієнт сплачує банку пеню, яка є сумою базової процентної ставки за договором, розділеної на 30 і нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць і нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. та більше Оскільки [PERSON] зобов'язання перед банком порушила, то відповідно до довідки умови кредитування та вимог ст.549 ЦК України з неї на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню пеня в розмірі 3450 грн. При укладенні кредитного договору від 19.01.2011 року сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів більш ніж на 30 днів [PERSON] зобов'язалася сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг). Оскільки [PERSON] зобов'язання перед банком порушила, то відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та вимог ст.1050 ЦК України з неї на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та в розмірі 2226 рн. 20 коп. (процентна складова). Статтею 616 ЦК України визначено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. З наданого банком розрахунку заборгованості по пені вбачається, що заборгованість по пені нараховувалась банком з серпня 2011 року. Отже, банк, будучи обізнаним, що позичальник тривалий час перестала сплачувати належні за кредитом договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зросла сума заборгованості, з березня 2014 року (дати останньої проплати заборгованості по кредитному договору) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків протягом майже трьох років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені. З урахуванням положень ст. 10 ЦПК України, суд вважає, що банк своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, а тому наявні підстави для зменшення її розміру, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності. Враховуючи вказані обставини, розмір збитків та дії позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені із суми 3450 грн. до 700 грн. Одночасно, беручи до уваги зазначені вище обставини та те, що процентна складова штрафу залежить від розміру позовних вимог, який був збільшений внаслідок тривалого незвернення позивача до суду, суд вважає, що наявні підстави для зменшення зазначеного штрафу до 600 грн., відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності. При вирішенні питання про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" штрафу (фіксована частина), суд виходить з того, що розмір штрафу, в даному випадку, не залежить від часу звернення позивача до суду, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному об'ємі. За таких обставин, з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути 500 грн. штрафу. На підставі ст. 3, 549, 616, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial