Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

22 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди мотивуючи свої вимоги наступним. 11 липня 2014 року приблизно о 9 годині 20 хвилин на перехресті вулиць Горького та Пирогова в м. Красноармійську Донецької області, відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - мопедом "Viper aktiv ZS50", реєстраційний номер [NUMBER], скоїв наїзд на позивачку, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди їй були заподіяні тілесні ушкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення Правил дорожнього руху та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу. Винними діями відповідача [PERSON] заподіяна матеріальна шкода, яка складається з витрат, понесених нею на придбання медичних препаратів та вартості лікування. Крім того, неправомірними діями відповідача їй була заподіяна й моральна шкода, яка полягає в зміні її звичайного способу життя, оскільки вона не має фізичної можливості займатися звичайними справами, виконувати важку роботу, обмежена в рухливості, так як навіть прості рухи викликають у неї різкі болі в місцях переломів та забоїв, зокрема, в районі тазу та голови. Через фізичний біль вона вимушена приймати знеболюючи препарати. Отже, позивачка вважає за необхідність стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 28 травня 2015 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 9 194 гривні 28 копійок, на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 5 000 гривень, сплаченого судового збору 487 гривень 20 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду відповідач, [PERSON], надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди змінити, а саме позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди на медикаментозне лікування задовольнити частково та стягнути з нього витрати у розмірі 5 894,48 гривень. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у медикаментозному лікуванні підтверджені лише на суму 5 874,93 гривень. Дана сума відповідає переліку медикаментів, призначених лікарем в період знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні. Отже, вартість медикаментів зазначених у фіскальних чеках, наданих позивачкою при придбанні медичних препаратів, які були призначені лікарем та при первинному зверненні до лікарні складає 3843,88 гривень. Апелянт зазначив, що у судовому засіданні першої інстанції ним визнавалась сума на придбання позивачкою цих препаратів, з урахуванням їх середньої вартості на час оскарження. Крім цього, він визнає суми, які були витрачені позивачкою на проведення КТ кісток таза у розмірі 600 гривень та сума витрачена на придбання перев'язочних матеріалів, засобів для взяття аналізу, вати, дезінфікуючих засобів, перчаток, систем ПК, спирту, шприців у розмірі 929,10 гривень. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать телефонограми у матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №1 за №176-178 (а.с.86-88). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - в частині стягнення суми матеріальної шкоди зміни. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині стягнення матеріальної шкоди, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується. Відповідно до статті 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. Згідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається наступне: 11 липня 2014 року приблизно о 9 годині 20 хвилин, відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - мопедом "Viper aktiv ZS50", реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на перехресті вулиць Горького та Пирогова в м. Красноармійську Донецької області, допустив наїзд на позивачку, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди їй були заподіяні тілесні ушкодження. 19 січня 2015 року згідно висновку судово - медичного огляду №13 [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с.18-19). 25 лютого 2015 року постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.22). Внаслідок ДТП та отримання тілесних ушкоджень позивачка [PERSON] перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні Димитрівської центральної міської лікарні (ЦМЛ) в період з 11 липня 2014 року по 29 серпня 2014 року, що підтверджується довідкою лікарні (а.с.94). Зі змісту епікризу з історії хвороби №5905/755 [PERSON], остання знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської ЦМЛ в період з 11 липня 2014 року по 29 серпня 2014 року. Згідно ВКК від 28 серпня 2014 року №159 їй продовжено лікування амбулаторно до 12 вересня 2014 року та рекомендовано приймати ліки у продовж одного місяця (а.с.92). Придбання лікарських засобів позивачкою, які були призначені лікарями, підтверджується оригіналами фіскальних чеків та розрахунковими квитанціями (а.с.54- 60). Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з вимог ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року зі змінами, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у сумі 9 194,28 гривень, правильно виходив з того, що шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У наслідок ДТП, позивачем понесена матеріальна шкода у зв'язку з витратами на лікування і це підтверджено належними доказами, а саме товарними чеками, які підтверджують придбання лікарських засобів, які були призначені лікарями. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що не підлягає стягненню витрати понесені на придбання палива згідно фіскального чеку від 11 липня 2014 рок у сумі 39,02 грн., мила у сумі 16,20 грн., серветок на суму 28,60 грн., а всього на загальну суму 83,82 гривні, оскільки позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення матеріальної шкоди за лікування, не доведено необхідність придбання зазначених товарів. А тому, судова колегія апеляційного суду, перевіряючи суми витрат на лікування, а саме фіскальні чеки та вирішуючи питання щодо правильності стягнення суми в частині відшкодування матеріальної шкоди, вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9121,36 гривню. Довід апеляційної скарги про те, що позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у медикаментозному лікуванні підтверджені лише на суму 5 874,93 гривень, оскільки відповідає переліку медикаментів, призначених лікарем в період знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні, є неспроможним. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської ЦМЛ в період з 11 липня 2014 року по 29 серпня 2014 року. Згідно ВКК від 28 серпня 2014 року №159 їй продовжено амбулаторне лікування до 12 вересня 2014 року та рекомендовано приймати ліки у продовж одного місяця, зазначене підтверджується епікризом з історії хвороби №5905/755 (а.с.92). Придбання лікарських засобів позивачкою, які були призначені лікарями, підтверджується оригіналами фіскальних чеків та розрахунковими квитанціями (а.с.54- 60). Отже, виходячи з наведеного вбачається, що позивачка проходила курс лікування у травматологічному відділенні Димитровської ЦМЛ у зазначений період та отримувала медичну допомогу, але ліки були придбані, як зазначено у довідці Димитровської ЦМЛ за власний рахунок позивачки. Крім того, після виписки вона повинна була знаходитися на амбулаторному лікуванні та продовжувати приймати ліки, які були призначені лікарями у продовж одного місяця. Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що відповідач порахував вартість придбаних позивачкою ліків з урахуванням їх середньої вартості на час оскарження, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 9 аб.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року передбачено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи. Перевіряючи суми витрат на лікування, а саме фіскальні чеки, апеляційний суд, виходив з наявності в матеріалах справи оригіналів фіскальних чеків Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Outcome: partial