Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

18 грудня 2013 року [PERSON], покликаючись на те, що він є потерпілим у кримінальній справі за фактом крадіжки його автомобіля, звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Як доказ заявлених вимог вказує, що [PERSON] у серпні 2012 року, увійшовши в довіру до нього, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом проведення профілактичного ремонту електропроводки, перегнав його автомобіль IFA-W50L в [ADDRESS], де він тимчасово проживав, і де в подальшому розкомплектував, вищевказаний автомобіль на запчастини, та разом із дочкою [PERSON] здали на металобрухт. Крім того, в той же період часу [PERSON] під видом страхового агента ПрАТ "НФСК "Добробут" оформив позивачу страховий поліс на вказаний автомобіль, за що отримав від нього кошти в сумі 530 гривень, який позивач вважає фіктивним, посилаючись на інформацію страхової компанії ПрАТ "НФСК "Добробут" про те, що вказана особа ніколи не перебувала в штаті компанії. Внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано майнової шкоди, яка становить 31200 грн. і складається з ринкових вартості автомобіля IFA-W50L - 28 300, 00 грн., вартості страхового полюса - 530,00 грн., вартості проведення незалежної товарознавчої експертизи - 360,00 грн., фінансових витрат на оформлення акту технічного огляду - 540,00 грн., попередня оплата відповідачу за ремонт електропроводки - 1200,00 грн., та спричинена моральна шкода та витрати на лікування, які оцінює у 5100 грн., і які просить стягнути з [PERSON] на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю, давши пояснення за обставинами, викладеними в позові, та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. До суду надійшло письмове заперечення на позовну заяву, згідно якого заявлений позов не визнав, посилаючись на те що, до крадіжки автомобіля не має ніякого відношення, автомобіль дійсно зі згоди позивача та у його присутності був перегнаний з с. Качанівка, вул. Першотравнева, 18, Рожищенського району Волинської області в [ADDRESS], де згідно усної домовленості був відремонтований. Однак кошти за ремонт автомобіля він не отримував, автомобіль залишався в с. Путилівка на прохання самого позивача, оскільки останній не мав де його зберігати, і був зданий на металобрухт у його відсутність, оскільки з 02.01.2013 року він поїхав в Миколаївську область, де зареєстрований і проживає. Винним у вчиненні даного злочину за вироком Ківерцівського районного суду від 03.10.2013 року визнана інша особа. Покликаючись на те, що [PERSON] хоча і дійсно перебував на лікуванні в період з 23.03.2013 року по 29.04.2013 року, але не у зв'язку з його "шахрайськими діями", а у зв'язку з наслідками черепно-мозкової травми, отриманої в 1998 році, заперечив щодо стягнення з нього витрат на лікування та моральної шкоди, тому в задоволені позову просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зокрема, за змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі або майну підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тобто, виходячи з положень цієї статті для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, і відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України. Так моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З пояснень позивача та наявних в матеріалах справи доказів ( свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER]) встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля ІФА -W 50L , 1981 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.15-26) починаючи з травня 2013 року [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявою про незаконне, шляхом шахрайських дій, заволодіння [PERSON] належним йому автомобілем марки ІФА-W50L, з подальшим його розукомплектуванням та реалізацією. Зазначені заяви внесені до ЄДРДР 01.05ю2013 року за № 120130201000004446. З повідомлення Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області від 17.01.2014 року у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування. Вирішується питання про пред'явлення підозри [PERSON] Згідно вироку Ківерцівського районного суду від 03.10.2013 року [PERSON] засуджена за ч.1ст.185 КК України за вчинення кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що вона 04.01.2013 року близько 09 години, перебуваючи в [ADDRESS], достовірно знаючи, що автомобіль марки «ІФА» моделі «W50L», 1981 року випуску, ринкова вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення згідно висновку експерта становила 13 018 грн. 23 коп., який на праві приватної власності належить [PERSON] і знаходився на території її подвір'я, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, безперешкодно розпорядилася вказаним транспортним засобом, шляхом його реалізації як металобрухт, чотирьом невстановленим досудовим слідством особам, яким повідомила, що автомобіль належить їй, попередньо організувавши його порізку на частини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Такими обставинами, зокрема, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується протиправна поведінка відповідача [PERSON] щодо спричинення позивачу [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, його вина, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та настанню наслідків у виді збитків, надані позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.41-45) хоча і містять відомості про захворювання та їх лікування, однак також не підтверджують причинного зв'язку між виникненням такої хвороби та неправомірними діями відповідача, тому позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed