Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] є батьком їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2013 року не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, у наслідок чого не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Малолітня [PERSON] не отримує від батька подарунків на день народження, іграшок. Відповідач не цікавиться життям своєї неповнолітньої дочки: не відвідує її вдома та у дитячому садочку, не цікавиться її здоров'ям. У зв'язку із вказаними обставинами позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки. Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 12.09.2016, поданої суду у судовому засіданні представником Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. Просив проводити судове засідання за його відсутності. Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснив суду, що позивач [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду заяви Орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до його дитини - дочки [PERSON]. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника Органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. [PERSON] та [PERSON] з 24 вересня 2011 року до 25 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 7). [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до довідки про неотримання аліментів № 129 від 17.02.2016, [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] (а. с. 14). Згідно з довідкою від 22.02.2016 лікаря дитячої поліклініки [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті з народження. [PERSON] завжди доглядає мати; під час візитів до дому [PERSON] теж завжди була з матір'ю. Лікар за останні два роки батька [PERSON] не бачив, за довідками про стан здоров'я дитини [PERSON] батько не звертався (а. с. 10). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 900 від 22 лютого 2016 року, виданої Житлово-експлуатаційною дільницею № 3 Комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства "Іллічівської міської ради", вбачається що [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] у [ADDRESS] (а. с. 11). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання особи, яка потребує надання соціальних послуг із встановленням диференційованої плати від 18 березня 2016 року мати [PERSON] спроможна утримувати та виховувати дитину [PERSON], [INFO], створювати умови для розвитку дитини (а. с. 12). З характеристик на [PERSON] вбачається, що вихованням [PERSON] займається її мати, яка приводить та забирає дитину з дитячого садочка, відвідує батьківські збори, сплачує за послуги дитячого садочка. У вихованні [PERSON] також приймає участь бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] Мати [PERSON] є авторитетною людиною для дитини. Бабуся є необхідною людиною для дитини. Дідусь - надія та опора для дитини, дає їй відчуття захищеності, спокою, задоволеності. Батько [PERSON] з нею не проживає та не приймає участі у житті дитини, не є для неї авторитетом (а. с. 13, 15). Згідно з висновком від 04.04.2016 № 140/23-02/22 Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], мешканця с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, по відношенню до малолітньої дочки [PERSON], [INFO], Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а. с. 16). Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] та не виконує батьківський обов'язок по відношенню до неї, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дитину не відвідує, маючи можливість проводити час з дочкою не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.549470008.1 від 11.05.2016 Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved