Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

До суду звернувся позивач ТзДВ «СК «ВіДі-Страхування» до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 49 642, 75 грн., посилаючись на те, що 21.04.2017 р. в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ» д/н [NUMBER], під керуванням відповідача. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва подія сталася з вини відповідача. Автомобіль «Nissan» на момент ДТП був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу від 15.09.2016 р. Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. На виконання умов договору страхування, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій в розмірі 149 642, 75 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СГ«ТАС», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого в розмірі 100 000 грн. У зв'язку з тим, що фактично розмір, завданої шкоди перевищує встановлений розмір страхової суми, позивач звертається до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці, посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2018 р. відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щдо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву до суду не подавалось. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі позивача та відповідача. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 21.04.2017 р. на перехресті вул. Січових Стрільців, вул. Глибочицької та вул. Чорновола в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ» д/н [NUMBER], під керуванням відповідача Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2017 р. подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП автомобіль «Nissan» був застрахований в позивача на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №CLAU №7823 від 15.09.2016 р. Згідно з цим договором позивач брав на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП. 16.05.2017 р. [PERSON] звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту №КР-012337 та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту, рахунку №ІСзС-0007919 від 16.05.2017 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 136 997, 51 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.06.2017 р. за № 1539. 04.08.2018 р. [PERSON] повторно звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі рахунку №ІСзС-0011392 від 25.07.2017 р. На підставі страхового акту №512 від 15.08.2017 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12 645, 24 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2017 р. за № 2330. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ«ТАС», на підставі Полісу №АК/5176826. У відповідності до вказаного Полісу ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100 000 грн. Ч.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року передбачає, що оскільки відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-ІУ обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, так і захисту майнових прав страхувальника, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, встановлюється залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах, передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв'язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стороною відповідача не надано суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем. З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 49 642,75 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди, виплаченим позивачем потерпілій особі (149 642,75 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а в даному випадку лімітом відповідальності за Полісом №АК/5176826 (100 000 грн.). На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved