Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі ТОВ «ЛК «Еталон») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу від 04.04.2017 року недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказав, що у квітні 2017 року у мережі Інтернет на сайті «auto.ria.com» він знайшов оголошення про продаж автомобіля марки ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ, за акційною ціною компанії - 164 000 грн. 00 коп. Він зателефонував за номером, вказаним в оголошенні. Під час телефонної розмови консультант підтвердила актуальність даного оголошення, та призначила зустріч в офісі компанії. 04 квітня 2017 року він разом із дружиною приїхав до офісу компанії, який знаходиться в м. Коломия Івано-Франківської області. В офісі компанії представник підтвердила, що ціна вказаного автомобіля складає 164 000 грн. 00 коп. та пояснила, що після сплати 35 000 грн. цей автомобіль буде доставлено до місця його проживання протягом 7 днів. Решту суми вартості за автомобіль 129 000 гривень він мав сплатити протягом пяти років рівними платежами щомісяця. Він погодився з такими умовами. Представник попросила його, щоб він пішов до банку та оплатив 35 000 грн., а вона за цей час підготує всі необхідні документи. Він здійснив оплату, та повернувся до офісу з квитанцією. Тоді представник надала йому для підписання Договір № 005034 з Додатками. При цьому, вона запевнила, що договір можна не читати, бо вона роз'яснила всі його умови. Крім того, представник наголосила, що зараз в неї почнеться обідня перерва, а я її затримую. За таких обставин, повністю довірившись професіоналізму та добросовісності представника компанії, не читаючи умов договору, він підписав Договір № 005034. Через тиждень автомобіль не був йому доставлений. Після детального вивчення угоди виявилося, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу з розстрочкою платежу як було погоджено з консультантом. При цьому ціна авто марки ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ складає 328\~000 гривень, а не обіцяна акційна ціна 164 000 гривень, а 35000 гривень комісія за консультацію, про яку консультант не повідомила. Сплачуючи 35\~000 гривень він вважав, що здійснює оплату вартості автомобіля та укладає договір купівлі-продажу з розстрочкою. Договір фінансового лізингу містить несправедливі умови для нього як споживача, тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача 35\~000 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити, враховуючи підстави, викладені в позовній заяві. Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005034 від 04 квітня 2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON], спрямований на придбання транспортного засобу марки «ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ», на визначених в договорі та додатках до нього умовах; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», на користь [PERSON] 35 000 (тридцять п'ять тисяч гривень) 00 копійок; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" в судове засідання не зявився, поступила заява про слухання справи за відсутності представника. Позов не визнають, про що подали письмові заперечення, згідно якого вважає, що позивач невірно тлумачить умови [PERSON]. В запереченнях зазначається, що позивач особисто підписав Договір на кожному його аркуші та додатки до нього. [PERSON] викладена на першому аркуші великим шрифтом і написано «ДОГОВІР №005034 ФІНАНСОВОГО ЛІЗИНГУ». Про те, що це договір фінансового лізингу зазначено в преамбулі [PERSON], пункті 1.1 [PERSON]. У додатках №№1, 2 та 3 до [PERSON] написано «вартість предмета лізингу 328 000,090 грн.». Такий напис унеможливлює визначення ціни автомобіля як 164 000,00 грн. Позивач коректно отримав інформацію, прочитав і зрозумів Договір. Вважають, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення [PERSON] та при подальшому його виконанні, щодо введення позивача в оману. Позивач стверджує про несправедливість низки умов [PERSON], але не зазначає зміну яких інших положень [PERSON] зумовить визнання недійсними зазначених ним умов. Тлумачити поняття співмірність розміру платежу «Комісії за організацію» виконаній послузі недоцільно, оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами [PERSON] під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення [PERSON] при його укладанні, що визначено умовами [PERSON], то вищевказані твердження Позивача є безпідставними. На час укладення [PERSON] ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували. Послуги фінансового лізингу надавалися без ліцензії відповідно до затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 № 21 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Стверджують, що договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Просять визнати дійсним укладений 04.04.2017 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу №005034, а позовну заяву залишити без задоволення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони вирішили купити автомобіль. У квітні 2017 року її чоловік [PERSON] у мережі Інтернет на сайті «auto.ria.com» знайшов оголошення про продаж автомобіля марки «ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ» за акційною ціною компанії - 164 000 грн. 00 коп. 4 квітня 2017 року вона разом із чоловіком приїхали до офісу компанії за оголошенням, який знаходиться в м. Коломия Івано-Франківської області. В офісі компанії представник підтвердила, що ціна автомобіля марки ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ складає 164 000 грн. 00 коп. та пояснила, що після сплати 35000 грн. цей автомобіль буде доставлено до місця їхнього проживання протягом 7-ми днів. Решту суми вартості автомобіля 129 000 гривень вони повинні сплатити в розстрочку. Вони здійснили оплату 35000 гривень та повернулися до офісу з квитанцією. Тоді представник надала їм для підписання Договір № 005034 з Додатками, запевнила, що договір можна не читати, бо вона роз'яснила всі його умови. Представник компанії сказала, що в неї почнеться обідня перерва, а вони її затримують. За таких обставин, повністю довірившись професіоналізму та добросовісності представника компанії, не читаючи умов договору, її чоловік підписав Договір № 005034. Через тиждень автомобіль їм доставлений не був. Тоді вони почали зясовувати з представниками компанії відсутність автомобіля, їм стало відомо, що їх обманули, а 35\~000 гривень вони сплатили як комісію за організацію укладення договору. Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 04 квітня 2017 року між ТОВ «ЛК «Еталон» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу №005034, згідно умов якого лізингодавець зобов'язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - предмет лізингу автомобіль марки ВАЗ Lada Largus 1/6 МТ lux, а Лізингоодержувач зобовязувався прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього [PERSON]. 04.04.2017 року [PERSON] сплатив відповідачу 35 000 грн., що стверджується копією доданої квитанції, призначення платежу в якій погашення кредиту згідно договору №005034 від 04.04.2017 року . Вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеного в інтернеті оголошення про акцію з розпродажу транспортних засобів на сайті «auto.ria.com» та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України №723 від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" ( надалі - Закон №723) та Законом України №2664 від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"( надалі - Закон № 2664). ТОВ «ЛК «Еталон» могло надавати фінансові послуги без ліцензії, оскільки воно не є фінансовою утановою, а є юридичною особою, яка надає такі послуги згідно до довідки Нацкомісії. Так, згідно п.5 ч. 1 ст.4 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 5 вищезазначеного Закону -"Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг , виданими в межах їх компетенції". Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №21 від 22.01.2004 року затверджено Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами-суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, яким передбачено, що такі послуги можуть надаватись у випадку наявності у предметі діяльності юридичної особи надання послуг з фінансового лізингу та взято Нацкомісією вказану юридичну особу на облік. Підтвердженням права на надання таких послуг свідчить довідка про взяття на облік юридичної особи Нацкомісією. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статті 18, 19 Закону України №1023 від 12.05.1991 "Про захист прав споживачів" (надалі - Закон № 1023) містять самостійні підстави визнання угоди недійсною або її умов. За змістом ч. 5 ст.18 Закону № 1023, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому згідно ч. 6 ст.18 вищевказаного Закону. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023 -"Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача." Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачені договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положенням Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом ст. 808 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності предмета лізингу та ін. суперечить положенням ст. 808 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України. Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція викладена в Постанові від 16 грудня 2015 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2766цс за особи до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за заявою особи про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України " Про захист прав споживача", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, ... коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору тощо. Відповідач створив умови, при яких позивач - мешканець з іншої області, був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники приспішували його прийняти рішення. посилаючись на обмеження кількості акційного товару, а також і на закінчення акційного періоду з реалізації автомобілів за зниженою ціною, з вимогою оплати першого платежу до підписання договору, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Таке поняття обману охоплюється диспозицією статті 19 Закону "Про захист прав споживачів", тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди. Отже, врахувавши в системному звязку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач, а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в користь позивача судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved