Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У квітні 2020 року ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивують таким. Товариство є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 20 березня 2017 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики (далі - Договір) № 158538, за умовами якого останньому надано позику у розмірі 950,00грн. строком на 30 днів шляхом перерахування коштів на вказаний відповідачем банківський рахунок. [PERSON] зобов`язався сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30 грн за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, та 1,9% додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений у п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідач зобов`язання за Договором не виконав і станом на 29 квітня 2020 року має заборгованість по кредиту у розмірі 41423,10 грн, з яких: 950,00грн - основний борг; 20509,80 грн - заборгованість за відсотками, 19963,30 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь вказану заборгованість та судовий збір, сплачений при подачі позову. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку вручено особисто. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (частина перша статті 205 Цивільного кодексу України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 Цивільного кодексу України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб - сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про електронну комерцію" ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Так, частиною 4 ст. 8 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "ВЕЛЛФІН" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі фінансових установ за №16103225 (а.с. 6-7). Порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, регламентовано Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН", затвердженими 27 жовтня 2015 року наказ № 2-1 (надалі - Правила) (а.с. 17-29). Згідно з п. п. 4.1, 4.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті Товариства та для оформлення позики здійснює оформлення заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно із п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до п. 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. Судом встановлено, що 20 березня 2017 року [PERSON] оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджуються роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту Товариства. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючи дані щодо позичальника (а.с. 52-59). 20 березня 2017 року ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] уклали договір позики № 158538 в електронній формі, на підставі якого останній отримав 950,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності на строк 30 днів, та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою - п.1.1, п. 1.5 Договору (а.с. 60-68). На виконання умов договору позивачем через оператора послуг платіжної інфраструктури "ВЕР ФОР ПЕЙ" на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики - 950,00грн. (а.с. 30-34). Таким чином, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, пов`язані із виконанням договору позики, укладеного в електронній формі. Позивач, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови договору позики, відповідач ж зобов`язання за договором позики виконував неналежним чином. Згідно з наданою ТОВ "ВЕЛЛФІН" довідкою за Договором № 158538 від 20 березня 2017 року станом на 29 квітня 2020 року відповідач має заборгованість у сумі 41 423,10 грн, з яких: 950,00грн - основний борг; 20509,80грн - заборгованість за відсотками, 19 963,30грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 70). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 950,00грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках суд виходить з такого. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, які виникають з договорів кредиту, а тому в силу частини 9 статті 10 ЦПК України суд вважає можливим застосувати у цій справі вказані правові позиції. За умовами укладеного кредитного договору сторони у справі погодили сплату заборгованості за позикою 19 квітня 2017 року та процентів за наданою позикою. [PERSON] зобов`язався відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше 30 грн за перший день користування позикою, 1,9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору (30 днів), та 1,9% від суми позики, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений у п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відтак, у межах строку кредитування (з 20 березня 2017 року по 19 квітня 2017 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти, починаючи з другого дня в межах строку позики. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 20 квітня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом лише в межах строку надання позики - по 19 квітня 2017 року у розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше 30 грн. за перший день користування позикою, та 1,9 % від суми позики, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений у п. 1.3 цього Договору. Як вбачається з графіку розрахунків за договором позики від 20 березня 2017 року та довідки щодо заборгованості (а.с.69,70), заборгованість за сумою позики становить 950,00грн., заборгованість за процентами за користування позикою за період з 20 березня 2017 року по 19 квітня 2017 року складає 553,45грн, а всього 1503,45 грн. Тому, саме позовні вимоги щодо стягнення таких сум є доведеними та обґрунтованими. Вимога про стягнення процентів за користування позикою за період з 20 квітня 2017 року по 29 квітня 2020 року не ґрунтується на вимогах закону. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ "ВЕЛЛФІН" в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 76,30 грн.

Outcome: partial