Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

18 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "Веллфін" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (л/с 1-4). Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов договору позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року ТОВ "Веллфін" надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 1201 грн., строком на 15 днів (з кінцевим строком повернення 13 листопада 2016 року), зі сплатою процентів за користування позикою: в розмірі 1,9 % від суми позики (але не менше 30 грн.) за перший день користування позикою, в розмірі 1,9 % за один день користування строковою позикою та в розмірі 3,8 % за один день користування простроченою позикою. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за договором позики: позика - 1201 грн., проценти за користування позикою - 25359,09 грн., прострочені проценти за користування позикою - 23785,81 грн., всього - 50345,90 грн. На підставі викладеного позивач ТОВ "Веллфін" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 50345,90 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 36). 23 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала - л/с 74). 16 березня 2020 року в справі ухвалено заочне рішення (л/с 80-81). 22 квітня 2021 року заочне рішення скасовано, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 118-119). 29 квітня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 124-128), яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року позивач ТОВ "Веллфін" надав йому грошову позику в сумі 1201 грн., строком на 15 днів, зі сплатою процентів за користування позикою: в розмірі 1,9 % за один день користування строковою позикою та 3,8 % за один день користування простроченою позикою. За умовами договору сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики. 05 січня 2017 року відповідач повернув позику, перерахувавши на користь ТОВ "Веллфін" грошові кошти в сумі 1201 грн. Відповідач не погоджується з розміром процентів за користування позикою в сумі 25359,09 грн. Так, розмір процентів за користування позикою повинен становити 372,28 грн., із розрахунку: (1201 грн. х 1,9 % х 15 днів) + 30 грн. Відповідач не погоджується з розміром прострочених процентів за користування позикою в сумі 23785,81 грн. Так, ні умовами договору позики, ні законом не передбачено такого терміну як прострочені проценти. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України. Отже, позивач міг нараховувати проценти лише в період з 29 жовтня 2016 року по 13 листопада 2016 року. Відповідач заявляє про застосування позовної давності, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Так, право на звернення до суду з вимогами про стягнення процентів виникло 14 листопада 2016 року, а позивач звернувся до суду 18 листопада 2019 року. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, тому позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення процентів. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 10 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала - л/с 132). В судове засідання представник позивача ТОВ "Веллфін" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач ТОВ "Веллфін" є юридичною особою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. Товариство є фінансовою установою, яка відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 27 жовтня 2015 року № 2606 зареєстрована в реєстрі фінансових установ за реєстраційним номером 16103225. Порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам регламентовано Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін", затвердженими наказом директором ТОВ "Веллфін" від 27 жовтня 2015 року № 2-1 (надалі - Правила, л/с 10-16). 28 жовтня 2016 року у встановленому п.4.1, п.4.2 Правил порядку відповідач [PERSON] оформив заявку для отримання позики (л/с 17-20) шляхом заповнення всіх полів заявки. Відповідно до п.4.1 Правил - заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Відповідно до п.4.2 Правил - заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Відповідно до п. 4.8 Правил - підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Відповідно до п.4.10 Правил - відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та підтверджує згоду заявника на отримання позики. На підставі заповненої відповідачем заявки 28 жовтня 2016 року між сторонами був укладений договір позики № 86602 (л/с 21-25), відповідно до умов якого позивач ТОВ "Веллфін" надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 1201 грн., строком на 15 днів (з кінцевим строком повернення 13 листопада 2016 року), зі сплатою процентів за користування позикою: -в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше 30 грн., за перший день користування позикою, -в розмірі 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня, в межах строку дії договору (15 днів), -в розмірі 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк дії договору (15 днів), у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.6.10 Правил - товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Відповідно до п.6.11 Правил - перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Відповідно до п.6.12 Правил - датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. На виконання умов договору позики, укладеного між сторонами, позивач ТОВ "Веллфін" через оператора послуг платіжної інфраструктури WayForPay перерахував на картковий рахунок відповідача [PERSON] зазначену в договорі суму позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК "Вей фор Пей" від 29 жовтня 2019 року № 4900-ВП (л/с 27). ТОВ ФК "Вей фор Пей" є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якого регулюється, зокрема, нормами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". ТОВ ФК "Вей фор Пей" здійснив переказ коштів на картковий рахунок відповідача за дорученням позивача ТОВ "Веллфін", відповідно до умов договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3, укладеного 18 травня 2016 року між ТОВ ФК "Вей фор Пей" та ТОВ "Веллфін" (л/с 28-30). Таким чином, реєстрація відповідача [PERSON] на сайті ТОВ "Веллфін", подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та підтвердження позивачем заявки на отримання позики у спосіб, передбачений Правилами, свідчать про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цтвільним та Господарським\~кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного\~підпису або\~електронного цифрового\~підпису відповідно\~до Закону\~України "Про\~електронний цифровий\~підпис",\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронного\~правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З довідки ТОВ "Веллфін" від 12 листопада 2019 року (л/с 26) вбачається, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року, внаслідок чого в нього виникла заборгованість: позика - 1201 грн., проценти за користування позикою - 25359,09 грн., прострочені проценти за користування позикою - 23785,81 грн., всього - 50345,90 грн. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про неправомірне нарахування позивачем ТОВ "Веллфін" процентів за користування позикою в сумі 25359,09 грн. Так, відповідно до умов договору позики № 86602 від 28 жовтня 2016 року розмір позики становить 1201 грн., строк дії договору - 15 днів, розмір процентної ставки - 1,9 % від суми позики (але не менше 30 грн.) за перший день користування позикою та 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня, в межах строку дії договору (15 днів). Отже, суд приймає розрахунок, складений відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого розмір процентів за користування позикою становить 372,28 грн., із розрахунку: (1201 грн. х 1,9 % х 15 днів) + 30 грн. за перший день користування позикою. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про неправомірне нарахування позивачем ТОВ "Веллфін" прострочених процентів за користування позикою в сумі 23785,81 грн. Так, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. В судовому засіданні встановлено, що строк дії договору позики № 86602 від 28 жовтня 2016 року закінчився 13 листопада 2016 року. Відтак, прострочені проценти за користування позикою в сумі 23785,81 грн. були нараховані позивачем ТОВ "Веллфін" після закінчення строку дії договору позики. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року, внаслідок чого в нього виникла заборгованість (на момент закінчення строку дії договору - станом на 13 листопада 2016 року): позика - 1201 грн., проценти за користування позикою - 372,28 грн., всього - 1573,28 грн. Разом з тим, 05 січня 2017 року відповідач [PERSON] сплатив на користь позивача ТОВ "Веллфін" (на рахунок № [NUMBER] , вказаний в договорі позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року) заборгованість за договором позики в сумі 1201 грн., що підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" від 05 січня 2017 року № 1 (л/с 95). При цьому суд враховує, що відповідно до п.3.4 Правил кошти, отримані позикодавцем для виконання зобов`язань позичальника, направляються на погашення заборгованості у такій черговості: у першу чергу - нараховані проценти за користування позикою, у другу чергу - повернення суми позики. Згідно ч.1\~ст.534\~ЦК України\~у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року становить 372,28 грн. (позика), які позивач ТОВ "Веллфін", як позикодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON] , як позичальника, який прострочив виконання зобов`язань. Суд критично оцінює заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності. Так, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В судовому засіданні встановлено, що строк дії договору позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року становить 15 днів (до 13 листопада 2016 року). 05 січня 2017 року перебіг позовної давності перервався фактом добровільної сплати відповідачем [PERSON] заборгованості в сумі 1201 грн.(тобто, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу), після чого перебіг позовної давності почався заново. Крім того, позовна заява надійшла до суду 18 листопада 2019 року. Проте, згідно ч.5, ч.6 ст.124 ЦПК України останній день строку триває до 24 години. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. З штампу на поштовому конверті, в якому позовна вимога надійшла до суду, вбачається, що документи були здані на пошту 12 листопада 2019 року, тобто в межах позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ТОВ "Веллфін" не пропустив трирічний строк позовної давності. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. Суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Веллфін" заборгованість за договором позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року в сумі 372,28 грн. (позика). Суд вважає можливим відмовити через необґрунтованість в задоволенні решти позовних вимог ТОВ "Веллфін" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики № 86602 від 29 жовтня 2016 року в сумі 49973,62 грн., в тому числі: позика - 828,72 грн., проценти за користування позикою - 25359,09 грн., прострочені проценти за користування позикою - 23785,81 грн. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Веллфін" понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 14,20 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 50345,90 грн., сума сплаченого судового збору - 1921 грн., сума задоволених позовних вимог - 372,28 грн.).

Outcome: partial