Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Керівник Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом в якому просив: - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410, що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства. - витребувати у [PERSON] на корить держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410, що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. - стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору. Стислий виклад позицій позивача. Жмеринською місцевою прокуратурою за результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками державної власності на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області виявлено порушення вимог ЗК України при наданні Головним управлінням Держгеокадаструу Вінницькій області (надалі - Головне управління) протягом 2018-2019 років у приватну власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Так, наказом Головне управління № 2-11194/15-19-сг від 04.07.2019 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03). Підставою для видання вказаного наказу стало клопотання [PERSON] від 09.09.2019 із додатками, адресоване Головному управлінню. Наказом Головного управління від №2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га, з кадастровим номером 0521084200:05:004:0410 розташованої на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. На підставі наказу №2-17413/15-18-СГ від 30.09.2018 Головного управління державним реєстратором Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Бойком А.В. 08.10.2019 зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . В подальшому, 22.10.2019 приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. посвідчено договір купівлі-продажу № 1125 земельної ділянки, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410, укладеного між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] . Вказана вище земельна ділянка наразі перебуває в оренді Фермерського господарства «Жмеринський зерно - промисловий комплекс», строком на 10 років, на підставі договору оренди від 30.10.2019. Вважає, що вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 30.09.2019 №2-17413/15-19-СГ підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] на користь держави. Так, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області безоплатно вже отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 1224282300:01:002:8614, площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Отже, [PERSON] на час отримання у власність спірної земельної ділянки вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому наказ Головного управління від 30.09.2019 року №2-17414/15-19-СГ, є незаконним. При цьому [PERSON] придбав вказану земельну ділянку у особи, який з огляду на зазначені обставини не мав права її отримувати та відчужувати. 11.09.2020 у встановлений законом строк від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача - Головного управління, який вважає доводи, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Заперечення відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 18.08.2020 у встановлений законом строк на адресу суду від представника відповідача Головного Управління надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник позивача просив відмовити в задоволенні позовних вимог Жмеринської місцевої прокуратури з таких підстав. За результатами розгляду поданого клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Головним Управлінням видано наказ від 04.05.2019 року №2-11194/15-19-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. У клопотанні останній повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки не скористався. Головне Управління не наділене функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Наказ Головного управління про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки вичерпав свою дію фактом його виконання, результатом якого є реєстрація речового права на нерухоме майно.Просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача Головного Управління. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 23.07.2020 ухвалою судді відкрито провадження, справа призначена до підготовчого засідання на 19.08.2020. 18.08.2020 надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 11.09.2020 від керівника Жмеринської місцевої прокуратури А. Гулько надійшла відповідь на відзив відповідача. 19.08.2020 ухвалою суду підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті з повідомленням (викликом) учасників справи на 15.10.2020. Представник позивача - прокурор Лук`янчук Д.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судовою повісткою 15.10.2020 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги Жмеринської місцевої прокуратури до нього визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судовою повісткою 15.10.2020 в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, як і відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Фермерського господарства «Жмеринський зерно - промисловий комплекс» в судове засідання не з`явився, надав попередньо заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідності до ч. 3 ст. 211, п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснено у відсутність позивача, відповідачів та третьої особи. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 11.01.2019 внесено відомості до ЄРДР № 4201902113000003 про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 364 КК України (а.с.17). 04.06.2019 [PERSON] подане клопотання начальнику ГУ Держгеокадастр про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 2,0000 га кадастровий номер 0521084200:05:004:0410(а.с.22-24). Наказом Головного управління від 04.07.2019 № 2-11194/15-19сг, про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410 із земель державної власності на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.25). 09.09.2019 [PERSON] подане клопотання до Головного управління про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі загальною площею 2,0000 га кадастровий номер 0521084200:05:004:0410 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради (а.с.26). Згідно даних витягу з Державного земельного кадастру від 03.09.2019 за [PERSON] 30.07.2018 було зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер 0521084200:05:004:0410. Витяг надано на заяву [PERSON] (а.с.27-28). Наказом Головного управління №2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Надано у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Носковецької сільської ради, площею 2,0000 га із кадастровим номером 0521084200:05:004:0410 для ведення особистого селянського господарства (а.с.29). На підставі наказу Головного управління № 2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019 державним реєстратором Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Бойком А.В. 08.10.2019 за [PERSON] зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку (а.с.18 зворот). 22.10.2019 приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н.О. посвідчено договір купівлі-продажу № 1125 земельної ділянки, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410, укладеного між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] (а.с.30 -37). На підставі договору купівлі - продажу нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 22.10.2019 внесено інформацію про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , що підтверджується витягом від 11.01.2020 на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Земельна ділянка на підставі договору оренди передана в оренду ФГ «Жмеринський зерно - промисловий комплекс» строком на 10 років (а.с.18, 18 зворот). Згідно копії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4 - 4241/15-17 СГ від 21.06.2017 безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 1224282300:01:002:8614, площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с. 20-21). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом, ніким не оспорюються. Мотив суду. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або держави чи суспільних інтересах. Позов прокурора до суду спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, тобто оспорюються порушені права держави. Згідно правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року в справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п.54). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, згідно ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч.1 ст.14 Конституції України, ч.1 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно із ч.1 ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно положень ст.ст.4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування; держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. Згідно ч.1 ст.83, ч.1 ст.84, ст.122 ЗК України земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Відповідно до частин 3,4 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Статтею 121 ЗК України визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України). Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка володіє цим майном, (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Отже, спірні правовідносини, пов`язані з вибуттям земельної ділянки із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес. В цьому випадку із [PERSON] , суспільний інтерес полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави із забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей усіх громадян використати власне право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні у власність [PERSON] спірної земельної ділянки вдруге по тому самому виду її цільового призначення, який свідомо порушуючи закон шляхом обману органу державної влади, набув право власності на неї та у подальшому відчужив її на користь [PERSON] . У той же час, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ч.2 ст.19 Конституції України). На Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області покладено серед іншого функцію державного нагляду (контролю), моніторингу та охорони земель відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Суд визнає безпідставними заперечення представника Держгеокадастру про те, що даний орган державної влади не наділений функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру має здійснюватися з неухильним дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Отже, у даному випадку, ще на стадії погодження розробленого проекту землеустрою, яке здійснювалось Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, останнє повинно було перевірити розроблений проект на відповідність вимогам законів, у тому числі положенням ч.4 ст.116, п."б" ч.1 ст.121 ЗК України, та лише в разі встановлення такої відповідності його погоджувати. Також суд визначає неаргументованим посилання представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області стосовно того, що оспорюваний наказ, як ненормативний правовий акт одноразового застосування не підлягає скасуванню за наслідком вичерпання своєї дії фактом його виконання, оскільки ці твердження вочевидь суперечать правовому висновку у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 в справі №6-2510цс15, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування саме у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право; у такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права та повинна пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до положень статей 387,388 ЦК України власник має право витребувати майно з незаконного володіння набувача, якщо майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому прокурором доцільно обрано спосіб захисту порушених прав, шляхом пред`явлення віндикаціного позову в цій частині вимог. Згідно з практикою ЄСПЛ (до прикладу, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 08.07.1986 року) одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі № 6-1376ц16. В судовому засіданні встановлено отримання [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровсткій області № 4 -4241/15-17 -СГ від 21.06.2017 земельної ділянки з кадастровим номером 1224282300:01:002:8614 площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Великомихайлівської сільської ради, шляхом чого [PERSON] використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації для даного виду використання. Натомість, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 04.06.2019, а згодом з клопотанням від 09.09.2019 не вказав, що використав особисте право на безоплатну приватизацію земельної ділянки саме для ведення особистого селянського господарства, в межах встановленого законом розміру. Спірна земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521084200:05:004:0410, що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, внаслідок незаконного використання відповідачем [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника даної земельної ділянки -держави Україна. Сукупність наведених обставин визначає незаконність оспорюваного наказу Головного управління Держгеокастру у Вінницькій області № 2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019 про надання відповідачу [PERSON] додатково до попередньо отриманої іншої земельної ділянки площею 2,0000 га також для ведення особистого селянського господарства, з очевидним перевищенням передбаченої законом норми безоплатної передачі у власність земельної ділянки за єдиним видом цільового призначення, відтак даний наказ підлягає скасуванню судом, незалежно від вичерпання його дії за фактом виконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши всі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить до висновку, що [PERSON] зловживаючи своїм правом, набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, що полягали у не повідомленні Головного управління Держегокадастру у Вінницькій області про те, що він раніше скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, на противагу чому ввів в оману вищевказаний державний орган, зазначивши про неотримання раніше земельної ділянки для особистого селянського господарства. Відповідно спірна земельна ділянка кадастровим номером 0521084200:05:004:0410 незаконно вибула з державної власності з подальшим її відчуженням відповідачем [PERSON] відповідачеві [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 22.10.2019 року. Укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] від 22.10.2019 року правочин щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:004:0410 є нікчемним в силу вимог ст.228 ЦК України, оскільки він порушує публічний порядок, будучи спрямованим на незаконне заволодіння майном держави за відсутності відповідного права заздалегідь у продавця [PERSON] . Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення (ст.236 ЦК) та закон не вимагає визнання його недійсності судом. Таким чином, відповідачі, не могли законно набути права приватної власності на вказану спірну земельну ділянку. Натомість вони набули такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади незаконного наказу та наступного укладення договору купівлі-продажу. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17413/15-19-СГ від 30.09.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 2,00 га, (кадастровий номер 0521084200:05:004:0410), що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області та підставність решти заявлених позовних вимог в частині витребування у добросовісного набувача [PERSON] спірної земельної ділянки на користь її належного власника - держави в особі Головного управління Держгеокастру у Вінницькій області, оскільки вказаний договір купівлі-продажу від 22.10.2019 окрім ознак його нікчемності має відплатний характер. Розподіл судових витрат. Пропорційно до задоволених позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та Головного управління Держгеокадаструу Вінницькій області підлягає до стягнення на користь Прокуратури Вінницької області судові витрати. Судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , який являється учасником бойових дій в зоні АТО та відповідно до Закону «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене,

Outcome: approved