Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

18.12.2020 року позивачі звернулися до Ємільчинського районного суду з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, 150228 грн. відшкодування утриманцям, а разом в межах встановленого ліміту 174962 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 48432,95 грн., три відсотки річних у розмірі 7017,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 6555,88 грн., а всього разом 62006,48 грн., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6931,01 грн., три відсотки річних у розмірі 1004 грн., інфляційні втрати у розмірі 938,18 грн., а всього 8873,45 грн., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. Вимоги мотивують тим, що 03.02.2019 року біля 01 години 55 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ-524», р. н. [NUMBER] , та рухаючись біля будинку №77 проїжджої частини вул. Соборна в смт Ємільчине в напрямку с. Степанівка, здійснив наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. Відповідальність водія автомобіля «БМВ-524», р. н. [NUMBER] , на дату вчинення ДТП застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Позивачі зазначають, що стався страховий випадок і страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на відшкодування, рівними частинами. 10.05.2019 року на адресу відповідача була направлена заява про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До матеріалів страхової справи долучено копію витягу з ЄРДР за №12019060160000026. Загальна сума страхового відшкодування в межах встановленого ліміту у зв`язку із смертю [PERSON] становить: моральна шкода - 50076 грн., відшкодування утриманцям - 150228 грн., а разом в межах встановленого ліміту 200000 грн., з яких страхове відшкодування [PERSON] становить: моральна шкода - 16692 грн., відшкодування утриманцю - 75114 грн., [PERSON] - моральна шкода - 16691 грн., відшкодування утриманцю - 75114 грн., [PERSON] - моральна шкода - 16692 грн. Листом від 10.06.2019 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Позивачі з таким рішенням страховика не погоджуються та вважають його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «БМВ-524», р. н. [NUMBER] , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. [INFO] помер [PERSON] , а тому частина належного йому страхового відшкодування має виплачуватись [PERSON] . Позивачі зазначили, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів. Вважають, що є законні підстави для стягнення з відповідача на їх користь пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в позовній заяві вказано, що [PERSON] спільно проживала зі своїм сином [PERSON] та отримує пенсію за віком. Інші докази, що підтверджують факт перебування [PERSON] на утриманні свого сина [PERSON] відсутні, а тому вимоги про стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого на суму 174962 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. З позовної заяви слідує, що у [PERSON] є двоє батьків та дружина, які мають право на відшкодування моральної шкоди, однак позивачами не надано довідки про склад сім`ї, що підтверджує родинні зв`язки та кількість осіб, які можуть претендувати на моральне відшкодування. Щодо вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних представник позивача зазначив, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як страховику, не відомо про обставини ДТП, відсутнє рішення суду у кримінальній справі, яке набрало законної сили, страховиком не порушено вимог закону та він не має сплачувати штрафні санкції. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовити у зв`язку з ненастанням цивільно-правової відповідальності [PERSON] по ДТП, що сталася 03.02.2019 року та в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Представник позивачів надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до ч.36.1 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про зупинення розгляду справи даним Законом не передбачено. З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів. Відповідач не прийняв рішення щодо здійснення страхового відшкодування або про відмову у виплаті належного страхового відшкодування. Позивачі належної суми страхового відшкодування не отримували. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення ст.35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Щодо відшкодування шкоди на утримання представник позивачів зазначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої потрібно додати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого. 10.05.2019 року до заяви про виплату страхового відшкодування долучено довідку про доходи, згідно якої [PERSON] отримував заробітну плату в розмірі 4238,22 грн. щомісячно. До заяви про виплату страхового відшкодування також було додано копії пенсійних посвідчень позивачів. Представник позивачів зазначив, що розмір пенсії позивачів був меншим, ніж мінімальний прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, а тому, вважає, що останні без матеріальної допомоги сина в достатньому рівні не могли покрити усіх необхідних для належного рівня проживання витрат. Представник позивачів у відповіді на відзив просив позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задовольнити в повному обсязі. 01.04.2021 року в судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , представник позивачів - адвокат Ільків М.М., в судове засідання не з`явилися, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивачів та його, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 01.04.2021 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про що свідчить результат відстеження поштових повідомлень, згідно якого відправлення вручено за довіреністю 19.03.2021 року Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що не може бути присутнім на судовому засіданні у зв`язку з сімейними обставинами та поганим станом здоров`я. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03.02.2019 року біля 01 години 55 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ-524», р. н. [NUMBER] , та рухаючись біля будинку №77 проїжджої частини вул. Соборна в смт Ємільчине в напрямку с. Степанівка, здійснив наїзд на [PERSON] , який лежав на дорозі та від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом вказаної події СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області 03.02.2019 року було зареєстровано кримінальне провадження за №1201906016000026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а. с. 27). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2019 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 24). Із Полісу №АМ7999862, діючого на 03.02.2019 року, слідує, що страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є діючим членом МТСБУ, застрахований транспортний засіб - автомобіль BMW 5-серия, д. н. [NUMBER] (а. с. 28). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Згідно матеріалів справи представник заявників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. 10.05.2019 року за вих. №000416/19 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування для: батька потерпілого [PERSON] , а саме моральну шкоду в розмірі 16692 грн.; відшкодування на утримання в розмірі 75114 грн.; матері потерпілого [PERSON] , а саме моральну шкоду в розмірі 16692 грн., відшкодування на утримання в розмірі 75114 грн.; дружини потерпілого [PERSON] , а саме моральну шкоду в розмірі 16692 грн. (а. с. 6-7). З листа начальника Управління врегулювання [PERSON] від 10.06.2019 року, адресованого ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» слідує, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розглянула повідомлення про ДТП, зазначивши, що для подальшого розгляду справи та прийняття остаточного рішення страховику необхідно отримати копію постанови (вироку) слідчого органу (суду) щодо притягнення до відповідальності винної в ДТП особи (а. с. 39). 24.07.2020 року представник заявників - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про долучення документів і виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування для матері потерпілого - [PERSON] та для дружини потерпілого - [PERSON] , додавши до даної заяви копію свідоцтва про смерть [PERSON] (а. с. 40). 10.10.2020 року ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» з метою врегулювання спору надіслано досудову вимогу до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про виплату страхового відшкодування (а. с. 44-45). При відмові позивачам у виплаті страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надало жодного доказу того, що керування забезпеченим автомобілем BMW-5, д/н [NUMBER] , на момент ДТП здійснювалося особою, відповідальність якої не застрахована. Судом встановлено, що за фактом наїзду 03.02.2019 року [PERSON] , який керував застрахованим автомобілем БМВ-5, д/н [NUMBER] , на [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, було розпочато кримінальне провадження, однак на даний час досудове розслідування триває. Зважаючи на те, що по факту вчинення ДТП 03.02.2019 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що у позивачів не має можливості надати відповідачу кінцеве процесуальне рішення, оскільки триває досудове розслідування. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, відмова ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2007 року [PERSON] , [INFO] , 28.07.2007 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 22). Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05.05.1993 року, батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 23). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.05.2020 року (а. с. 41). Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Ч. 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальну заробітну плату у 2019 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 4173 грн. Таким чином максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язане відшкодувати [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 25038 грн. кожній. Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Поняття "непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ПАТ «Житомиргаз» з 16.10.2006 року по 04.02.2019 року на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів 4 розряду Групи експлуатації мереж Новоград-Волинське відділення, дохід за період з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року склав 53834,32 грн., з яких утримано 11013,84 грн., про що свідчить відповідна довідка (а. с. 26). Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт "г" пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Позивачка [PERSON] на підтвердження відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а саме як непрацездатній особі, яка була на утриманні потерпілого, надала суду ксерокопію свого пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 24.10.2006 року, термін дії якого довічно (а. с. 18); довідку Ємільчинського ОУПФУ №1023/032 від 05.03.2019 року, з якої слідує, що [PERSON] знаходиться на обліку в Ємільчинському ОУПФУ та отримує пенсію за віком, розмір пенсії за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року становить 1880 грн. в місяць (а. с. 19). З довідки Ємільчинської селищної ради №1610 від 04.03.2019 року слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 32). Згідно довідки Ємільчинської селищної ради №1611 від 04.03.2019 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] (а. с. 33). У постанові від 18.04.2018 року по справі №165/325/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Згідно листа ГУ ПФУ в Житомирській області [PERSON] з 14.09.2006 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та з 14.09.2006 року отримує пенсію за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Про призначення пенсії по втраті годувальника [PERSON] до ГУ ПФУ не зверталася (а. с. 114). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 01.03.2021 року слідує, що [PERSON] в період з 01.01.2018 року по 31.03.2019 року отримувала доходи з таких джерел: заробітну плату у 2018 році з КНП «Ємільчинська лікарня» Ємільчинської селищної ради; у 2019 році благодійну допомогу з Ємільчинської районної організації профспілки працівників ОСВІ; додаткове благо та допомогу на поховання з АТ «Житомиргаз» (а. с. 132). Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином позивачкою [PERSON] , її представником - адвокатом Ільківом М.М. не доведено, що [PERSON] перебувала на утриманні сина [PERSON] , який помер [INFO] , та потребувала матеріальної допомоги. Згідно п.36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Крім того, згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що з урахуванням позовних вимог, які підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] пеня, 3% річних та інфляційні витрати із заборгованості в сумі 25038 грн. Відповідно до розрахунку позивачів ПАТ «НАСК «ОРАНТА» має заборгованість по пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 6931,01 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1004,26 грн., інфляційній втраті у розмірі 938,18 грн., а всього в сумі 8873,45 грн., по заборгованості в розмірі 25038 грн. за період з 09.08.2019 року по 08.12.2020 року (а. с. 55). У відзиві на позовну заяву відповідач в цілому не визнав позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зазначений вище розрахунок позивачів відповідачем не спростований. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у зв`язку із настанням страхового випадку зобов`язане відшкодувати позивачам [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, в сумі по 25038 грн. кожній, а також пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат в сумі по 8873,45 грн. кожній. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. За пред`явленими позивачами вимогами ціна позову становить 270879,93 грн., однак з урахуванням задоволених позовних вимог суд визначає ціну позову в розмірі 67822,90 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] суд задовольняє на 25,038% із розрахунку 67822,90:270879,93х100%=25,038% Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у розмірі 678,23 грн. Ксерокопією свідоцтва серії ЛВ №001100 підтверджується право [PERSON] на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 53). Повноваження адвоката Ільківа М.М. на представництво інтересів в суді [PERSON] , [PERSON] підтверджується ордерами на надання правової допомоги серії ВС №1036907 (а. с. 51), серії ВС №1036906 (а. с. 52) відповідно, а також довіреностями (а. с. 36, 38). Представником позивачів надано суду детальний опис наданих [PERSON] , [PERSON] послуг та квитанції до прибуткового касового ордера №100 та №101 про оплату [PERSON] , [PERSON] по 6500 грн. за надання правової допомоги (а. с. 127-130). Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт, який в інтересах позивачів звертався до суду із заявами по суті справи, брав участь при розгляді справи в режимі відео конференції, надсилав до суду клопотання та заяви, представником відповідача не доведено неспівмірності витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивачів підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі заявлених вимог, по 6500 грн. кожній. На підставі викладеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1187 ЦК України,

Outcome: partial