Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

30.09.2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 27.03.2011 року о 15 год. 30 хв. у м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до нанесення механічних пошкоджень останньому автомобілю. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31.05.2011 року. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль «КІА», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], на момент вчинення ДТП не був застрахований, то згідно ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач сплатив на рахунок [PERSON], якому належить на праві власності автомобіль [NUMBER], суму страхового відшкодування у розмірі 31 274 грн. 66 коп. (без урахування ПДВ) на його ремонт. Позивач просив позов задовольнити і стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 31 274 грн. 66 коп., в порядку регресу, витрати на збір документів в сумі 200 грн., а всього - 31474 грн. 66 коп. та 314 грн. 75 коп. судових витрат.\~ Представник позивача [PERSON] (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності на підставі поданих документів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала повністю. Представник відповідача суду пояснила, що в даному випадку має місце не регрес, а суброгація, перебіг строку позовної давності, при якій починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку. Тому позивачем пропущено строк \~позовної давності тривалістю у три роки. Крім того, Моторне (транспортне) страхове бюро України не надало суду договір страхування, а розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Позивач не має права вимагати відшкодування витрат на встановлення збитків та збір документів по справі у розмірі 200 грн., так як такі витрати не є страховим відшкодуванням, а повязані з його внутрішньогосподарською діяльністю. На підставі викладеного, просив в задоволені позову відмовити, в звязку з пропуском строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 27.03.2011 року о 15 год. 30 хв. у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31.05.2011 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 10). В результаті ДТП автомобіль [NUMBER] отримав наступні механічні пошкодження: деформація заднього бамперу, кришки багажнику, заднього державного знаку, заднього правого фонаря, заднього правого крила, підкрилки, задньої правої стойки, що було зафіксовано працівниками ДАІ та підтверджується відповідною довідкою від 27 березня 2011 року виданою ІДПС 3-го взводу ВДАІ м. Одеси [PERSON] та підтверджується відповідним актом огляду транспортного засобу №38 від 05.04.2001 року (а.с. 28-31, 59). На час дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 вищевказаного Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 112 від 01.07.2011 року (а.с. 11-58) вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER], складає 37 526 грн. 59 коп. Згідно ч. 17 ст. 9 Закону «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Отже, податок на додану вартість не є прямим збитком, а тому не включався позивачем до суми регламентної виплати. 09.08.2011 року до [PERSON] (транспортного) страхового бюро України звернувся власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). 31.08.2011 року та 15.02.2012 року позивач направляв на адресу [PERSON] листи № 18830/3-2-05 та 3559/3-2-05 про добровільне врегулювання спору з потерпілим. Однак відповідачем не була виплачена сума страхового відшкодування на користь [PERSON] Крім того, згідно з платіжним дорученням № 3894 від 08.09.2011 року позивач поніс витрати по оплаті послуг аварійного комісару в розмірі 200 грн. (витрати на збір документів по справі) (а.с 66). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з наказу № 2469 від 28.09.2011 року (а.с. 63) [PERSON] (транспортним) страховим бюро України було прийнято рішення про виплату [PERSON] у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 31274 грн. 66 коп. (без врахування ПДВ) та за платіжним дорученням №4141 від 28.09.2011 року [PERSON] (транспортним) страховим бюро України було перераховано [PERSON] страхове відшкодування у вищезазначеному розмірі (а.с. 65). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України «Про страхування". Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] повинен відшкодувати на користь позивача сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 31274 грн. 66 коп. Посилання відповідача на «суброгацію» та у зв'язку з цим на закінчення строку позовної давності суд вважає необґрунтованими. За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.27) «при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту настання страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.» Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи те, що виплата позивачем була здійснена 28 вересня 2011 року, а позивач подав позов до суду 26 вересня 2014 року (а.с. 2, 67, 107), то підстав вважати пропущеним строк позовної давності не вбачається. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витратна сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 31274 грн. 66 коп. та витрат на збір документів в розмірі 200 гривень, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 314 грн. 75 коп.

Outcome: approved