Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочена назва - ПАТ «Альфа-Банк») [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій зазначає, що 11.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (скорочена назва ЗАТ «Альфа-Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490055034, згідно якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 19365,94 доларів США. На час укладення кредитного договору ЗАТ «Альфа-Банк» мало право на здійснення кредитування в іноземній валюті. 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» переіменовано на ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов Договору відповідач зобовязувався в порядку та на умовах, визначених Договором повертати кредит, виплачувати проценти за його використання, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.\~ ЗАТ «Альфа-Банк» свої зобовязання виконав повністю та надав відповідачу кредит на визначених умовах. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитом належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої\~ заборгованості, яка станом на 01.03.2016 року становить 14520,91 доларів США, з яких 11555,14 доларів США заборгованість за кредитом, 2965,77 доларів США - заборгованість по відсоткам. Враховуючи вищевикладене, представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість згідно кредитного договору № 490055034 від 11.01.2008 року у розмірі 14520,91 доларів США та судовий збір. 28.09.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначає, що кредитний договір № 490055034 від 11.01.2008 року було забезпечено договором поруки № 490055034-П від 11.01.2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]. Вважає, що є достатні підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому. Правочин не відповідає законодавству про валютне регулювання, оскільки для операцій з надання кредиту в іноземній валюті потребується крім генеральної ліцензії НБУ, також і індивідуальну ліцензію, яку Банк на час укладення кредитного договору не мав, що суперечить Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Крім того, індивідуальну ліцензію не мав також і [PERSON] Генеральна ліцензія до суду надана не була. Згідно кредитного договору позивач отримав кредит у сумі 97798,00 грн., що на час його видачі становило 19365,94 долари США. З наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем було сплачено на погашення кредиту та процентів за користування кредитом 24381,21 долари США, що в гривневому еквіваленті 660607,85 грн. Оспорюваний кредитний договір містить порушення вимог п.п.5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою забороняється встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Оспорюваний кредитний договір грубо порушує його права як споживача щодо ненадання інформації про тип (вид) відсоткової ставки та інформації про наявні у Банку форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки суперечить принципу добросовісності, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Несправедливими, зокрема, є умови щодо надання кредиту в доларах США, погашення кредиту та сплати відсотків в доларах США, оскільки в такому випадку всі ризики знецінення національної валюти несе позичальник. Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] просить суд визнати кредитний договір № 490055034 від 11.01.2008 року недійсним. 20.10.2016 року відповідач [PERSON] збільшив позовні вимоги за зустрічним позовом та просив застосувати наслідки недійсності правочину, внаслідок чого стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь переплачені ним кошти в сумі 5015,27 доларів США, що за курсом Національного банку станом на 20.10.2016 року становить 128859,07 грн. Крім того, просив виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 6389135 від 12.01.2008 року про державну реєстрацію застави рухомого майна за Договором застави № 490055034 від 11.01.2008 року. Збільшення зустрічних позовних вимог обґрунтовував тим, що кредитний договір було забезпечено заставою рухомого майна - автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, номер державної реєстрації АІ1158ВІ, належного [PERSON] та придбаного за кредитні кошти. Відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 19365,94 доларів США, загалом відповідачем було сплачено за кредитом 24381,21 доларів США, сума переплати за кредитом становить 5015,27 доларів США, що за курсом Національного банку станом на 20.10.2016 року становить 128859,07 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» не зявився, про час і місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] направила до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав повністю, зустрічний позов підтримав та просив зустрічний позов задоволити. Дав пояснення, що повністю відповідають обставинам викладеним у зустрічній позовній заяві. Як представник третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримав. Суд визнав можливим розглядати справу без участі представника позивача ПАТ «Альфа-Банк», оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін. \~ Дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON]\~ 11.01.2008 року було укладено кредитний договір № 490055034 на кредитування в іноземній валюті на придбання автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, з кінцевим терміном повернення кредиту 11.01.2015 року, позивач свої зобовязання виконав та надав відповідачу кредит в сумі 19365,94 доларів США на визначених умовах, що встановлено з копії Кредитного договору\~№ 490055034 (а.с.3), копії загальних умов кредитування «Сідай за кермо» (а.с.4-7), Додатку № 1 до Кредитного договору графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту (а.с.9-10), копії Графіку погашення заборгованості (а.с.11-12), копії анкети-заяви на отримання кредиту для придбання автомобіля (а.с.13-14), виписки по особовому рахунку (а.с.18). 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та зобовязань ЗАТ «Альфа-Банк» (копія свідоцтва про державну реєстрацію а.с.21, копія витягу із статуту ПАТ «Альфа-Банк» - а.с.22). 28.01.2009 року до Кредитного договору\~№ 490055034 внесено зміни та остаточна дата повернення кредиту визначена 11.01.2020 року, що становлено з копії договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору№ 490055034 від 11.01.2008 року\~ (а.с.8). Кредитний договір № 490055034 від 11.01.2008 року забезпечено договором поруки № 490055034-П від 11.01.2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], що встановлено з копії договору поруки (а.с.71,97), копія договору про внесення змін і доповнень до договору поруки (а.с.72,98). Кредитний договір забезпечений заставою рухомого майна - автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, номер державної реєстрації АІ1158ВІ (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна а.с.107). Відповідач [PERSON] свої зобовязання за Договором не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, про наявність якої та необхідність дострокового погашення кредиту відповідач повідомлявся (розрахунок заборгованості - а.с.17, виписка по особовому рахунку - а.с.18, вимога про дострокове повернення кредиту а.с.19, копія реєстру рекомендованих поштових відправлень а.с.20). Станом на 24.03.2016 року курс гривні до іноземної валюти Національного Банку України становив 2601,5065 гривень за 100 доларів США (роздруківка з інтернетресурсу Національного Банку України а.с.42). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктами 10, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» 30.03.2012\~ № 5 передбачено, що згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192\~ЦК\~передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47\~Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II\~Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків"\~є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5\~Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44\~Закону України "Про Національний банк України"\~в межах своїх повноважень прийнято\~Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою третьою,\~п'ятою та\~ шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. \~В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 5 ч 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення повністю, оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобовязання згідно умов Кредитного договору № 490055034 від 11.01.2008 року, що призвело до виникнення заборгованості. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості за Кредитним договором та судовий збір. В задоволенні зустрічного позову суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Посилання сторони позивача за зустрічним позовом на відсутність у Банку індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як підставу для визнання кредитного договору недійсним не приймається судом до уваги, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. На час укладення спірного кредитного договору ЗАТ «Альфа-Банк» мав генеральну ліцензії НБУ для операцій з надання кредиту в іноземній валюті, оскільки був включений до Переліку банків, які мають відповідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностям , затвердженого Національним банком України. Інформація щодо наявності генеральної ліцензії у Банку є загальновідомою інформацією, оскільки розміщена на офіційних сайтах Верховної ради України та Національного банку. На думку суду, відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору з підстав несправедливості його умов. Суд не вбачає несправедливості умов кредитного договору на момент його укладення. Сторони є вільними у виборі контрагентів, ризики коливання курсів валют несуть сторони. Відповідач [PERSON] погодився з умовами кредитного договору, в тому числі валютою кредиту та визначеною Банком відсотковою ставкою. Недотримання позивачем умов кредитного договору, в тому числі графіку погашення заборгованості призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для визнання кредитного договору недійсним, а отже дана вимога зустрічного позову до задоволення не підлягає. Оскільки вимоги про застосування реституції є похідними вимога від вимоги про визнання правочину недійсним, а тому вказані вимоги теж до задоволення не підлягають.

Outcome: approved