Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на ВАТ «Содовий завод» з 27.10.1986 року по 24.12.1999 рік. З 1997 року ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплати заробітної плати, але кожний раз отримувала відмову через відсутність нібито коштів. Станом на час звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складає 1240,77 грн. На час подання позову, відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано. Рішенням Словянського міського суду від 24.05.1999 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1301,85 грн. До теперішнього часу рішення суду не виконано, заборгованість по заробітній платі позивачеві не виплачено. У звязку з наведеним позивач вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23119,08 грн. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача позивачу була причинена і суттєва моральна шкода, яка пов'язана з трудовими правовідносинами, яка виявилась у її моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем її законних прав та інтересів, що гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством (ст. 237-1 КЗпП України) в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати її налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача вона не могла своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому вона мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем її законних прав і інтересів. Таким чином, спричинену їй відповідачем моральну шкоду вона оцінює в 3000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23119,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача - Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла Заява, в якій просять розглянути справу без участі представника ВАТ «Содовий завод». Відповідно до даної заяви, позовні вимоги [PERSON] ВАТ «Содовий завод» не визнає. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційній процедурі по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування КЗпП України та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України. Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації та інші додаткові вимоги, крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у Відкритому Акціонерному Товаристві «Содовий завод» з 27.10.1986 року по 24.12.1999 рік. Рішенням Словянського міського суду від 24.05.1999 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1301,85 грн. До теперішнього часу рішення суду не виконано, заборгованість по заробітній платі позивачеві не виплачено. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем [PERSON] підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04 вересня 2003 року. За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 25.12.1999 року по 15.01.2017 року (в межах заявлених позовних вимог). У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення." Тому з підприємства - ВАТ "Содовий завод" на користь позивача [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 25.12.1999 року по 15.01.2017 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 4551 днів. У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348) середньоденний заробіток позивача складає 5,08 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 01-23/603 від 19.12.2017 року, в якій зазначено, що її середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 98,44 грн. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/603 від 19.12.2017 року позивачем на даному підприємстві відпрацьовано за два останніх місяця роботи у листопаді 1999 року 192,0 годин, у жовтні 1999 року 124,0 годин. Отже, середньоденний заробіток позивача склав: (130,15 грн. + 66,70 грн.)/(192,0 год. + 124,0 год.) х 8 год. = 5,08 грн. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки виплати складає 23119,08 грн., з розрахунку: 5,08 грн. (середньоденна заробітна плата) х 4551 (робочих днів)= 23119,08 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного. В своїх позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати її налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача вона не могла своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому вона мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем її законних прав і інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що позивач в порушення вимог норм процесуального права не надала доказів на підтвердження того, що порушення відповідачем її прав призвели до моральних страждань, суд доходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial