Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та відповідача. До суду звернулось АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з позовом, за яким згодом збільшив позовні вимоги (т.1 а.с. 3-6, т.2 а.с. 1-2) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної лінії № 50, яким відповідач отримав 83\~600,00 доларів США у розмірі 13% річних з терміном повернення 12.07.2017 року. Також від 12.07.2007 року позивач уклав договір поруки з [PERSON] та договір іпотеки з [PERSON] в забезпечення кредитних зобов`язань за договором №50. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 21.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 73049,24 доларів США.(сімдесят три тисячі сорок дев`ять доларів США 24 центи) та 1611,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 3654,00 грн.. Тому позивач змушений звернутись до суду, та просить суд; Стягнути в солідарному порядку з [PERSON] (ІПН [NUMBER] . адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (ЄДРПОУ 09328601. р/р [NUMBER] в ФООУ AT «Ощадбанк». МФО 328845. м. Одеса, вул. Базарна, 17) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №50 від 12.07.2007 року, станом на 21 березня 2018 року, в розмірі 73 049 (сімдесят три тисячі сорок дев`ять доларів США) 24 центи та 1 611 (одна тисяча шістсот одинадцять гривень) 32 коп.. яка складається з: -прострочений основний борг по кредиту - 40 594,26 дол. США; -прострочені проценти за користування кредитом - 19 764,94 дол. США; -пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 9 527,75 дол. США; -пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 3 162,29 дол. США; -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 1 290,02 грн.; -3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за період з 23.07.20i2 по 23.07.2015 - 321,30 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лілії №50 від 12.07.2007 року перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» в розмірі 73 049 (сімдесят три тисячі сорок дев`ять доларів США) 24 центи та 1 611 (одна тисяча шістсот одинадцять гривень) 32 коп., звернути стягнення\~на предмет\~іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 12.07.2007 року за реєстровим №10231, шляхом продажу на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу 2 051 487,00 грн.(два мільйони п`ятдесят одна тисяча чотириста вісімдесят сім гривень 00 копійок). Стягнути в рівних частках з [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» (ЄДРПОУ 09328601. р/р [NUMBER] в ФООУ" AT «Ощадбанк». МФО 328845. м. Одеса, вул. Базарна, 17) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1\~218,00\~грн.\~(одна\~тисяча двісті\~вісімнадцять гривень\~00\~копійок) з кожного. Відповідачі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] сповіщалися належним чином, відзив не надали, про причини неявки суд не сповістили (т. 3 а.с. 23-24, 33, 37-39). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач [PERSON] від 10.11.2017 року надала до суду заяву про скасування заочного рішення по справі та письмові пояснення від 05.12.2017 року (т. 1 а.с. 85-90, 101-105). Відповідач [PERSON] від 22.01.2018 року надала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1 а.с. 202). Представник позивача надав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення (т.1 а.с. 210-212). Відповідач [PERSON] надала до суду від 04.05.2018 року клопотання про призначення експертизи (т. 2 а.с. 73-76). Відповідач [PERSON] надала до суду від 10.07.209 року повторне клопотання про призначення експертизи (т. 2 а.с. 176-180). Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. (т. 3 а.с. 27). Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (т. 2 а.с. 77). Відповідач і [PERSON] [PERSON] , [PERSON] сповіщалися належним чином, відзив не надали, про причини неявки суд не сповістили (т. 3 а.с. 23-24, 33, 37-39). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Ледньової Т.В. від 16.09.2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с. 1). Заочним рішенням судді Іллічівського міського суду Одеської області Ледньової Т.В. від 05.02.2016 року позов задоволено (т.1 а.с. 68-72). Від 10.11.2017 року подано заяву про перегляд заочного рішення (т.1а.с. 85-90). У зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи (т. 1 а.с.94). Згідно протоколу автоматизованого розподілу справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Максимович Г.В. (т.1 а.с.95). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від 13.11.2017 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу (т.1 а.с. 96). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від 05.03.2018 року скасовано заочне рішення та призначено підготовче засідання (т.1 а.с. 223). У зв`язку із відстороненням судді Іллічівського міського суду Одеської області [PERSON] від здійснення правосуддя, відповідно до наказу голови суді №21-ос від 03.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (т. 2 а.с. 105). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 22.08.2018 року, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Смирнова В.В. (т.2 а.с. 107). Ухвалою суду від 28.08.2018 року праву прийнято до свого розгляду та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 108). Ухвалою суду від 13.11.2018 року продовжено строк підготовчого судового засідання (т. 2 а.с. 130). Ухвалою суду від 11.07.2019 року призначено судово-економічну експертизу (т. 2 а.с. 183-184). Ухвалою суду від 16.08.2019 року поновлено провадження для направлення справи до апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 200). Постановою Одеського апеляційного суду від 23.07.2020 року скасовано ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11.07.2019 року про призначення експертизи та відмовлено в призначенні експертизи (т.3 а.с. 7-12). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.08.2020 року продовжено судовий розгляд (т. 3 а.с. 15). Ухвалою суду від 22.10.2020 року закрито підготовче судове засідання (т.3 а.с. 19). Судом на підставі ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] від 12.07.2007 року був укладений договір відновлювальної лінії № 50, яким відповідач отримав 83\~600,00 доларів США у розмірі 13% річних з терміном повернення 12.07.2017 року (т. 1 а.с. 24-26). Договором поруки від 12.07.2007 року між позивачем та [PERSON] в забезпечення договору №50 взяв на себе зобов`язання (т. 1 а.с. 27-28) Договором Іпотеки від 12.07.2007 року в забезпечення договору № 50 від 12.07.2007 року [PERSON] передала в іпотеку майно - квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 21-23). [PERSON] належним чином умови договору від 12.07.2007 р. не виконує, внаслідок чого, станом на 21.03.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 73\~049,24 доларів США та 1611,32 грн., яка складається з: -прострочений основний борг по кредиту - 40 594,26 дол. США; -прострочені проценти за користування кредитом - 19 764,94 дол. США; -пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 9 527,75 дол. США; -пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 3 162,29 дол. США; -3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 23.07.2012 по 23.07.2015 - 1 290,02 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за період з 23.07.20i2 по 23.07.2015 - 321,30 грн.. (т. 2 а.с. 3-14). Згідно звіту про незалежну оцінку № 22-03/2018/1 від 21.03.2018 року, зазначена вартість на 21.03.2018 року майна (квартири [ADDRESS] ) в розмірі 2\~051\~487,00 грн. (два мільйони п`ятдесят одна тисяча чотириста вісімдесят сім гривень 00 копійок) (т.2 а.с. 15-63). V. Оцінка Суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суду не надано доказів того, що відповідач на час звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості виконав свої зобов`язання перед позивачем з приводу повернення суми грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч.1 ст.\~7\~цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постановах № 3-71гс14 від 09.09.2014 року, № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року, відповідно до якої звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на суму боргу. Вирішуючи позовні вимоги про погашення частини заборгованості за договором іпотеки та додаткової угоди до нього шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Як роз`яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст.3 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На думку суду, сума заборгованості за договором іпотеки, розмір частини якої просить стягнути позивач за рахунок предмета іпотеки є співмірною із вартістю іпотечного майна, яка визначена у договорі. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився та зворотнього суду не довів і не спростував правомірність вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вирішуючи питання, щодо ціни предмету іпотеки, суд виходить з того, що, ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6\~ст. 5 Закону № 898-IV\~вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"гривня, як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов`язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов`язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов`язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). 8.2. Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз`яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного\~доручення №\~94630588\~від 14.08.2015 року (т.1 а.с. 2) позивачем було сплачено 3\~654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial