Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Петрова О.О. , яка діє від імені [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради, виконавчий комітет Корабельної районної у м.Херсоні ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003 року та в них народився син - [PERSON] , [INFO] . 26.06.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 19.02.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.07.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення ним повноліття. Зазначає, що вказаної суми аліментів на даний час не достатньо, для дитини відповідного віку. Оскільки з моменту ухвалення рішення хлопцеві було девять років, на сьогодні йому неповних шістнадцять років, у зв`язку з чим він навчається на І курсі денної форми навчання Морського коледжу Херсонської державної морської академії. Юрій росте та потребує нового одягу, взуття, харчування, відпочину оздоровлення, поповнення мобільного телефону, культурного розвитку, що полягає у відвідуванні розважальних закладів та кафе. Розмір аліментів стягнутий за рішенням суду є недостатнім та не покриває затрат, які потребує їх син. Позивач немає змоги в повному обсязі забезпечувати усі потреби спільного сина, оскільки на її утриманні, перебуває ще двоє малолітніх синів [INFO] та [INFO] , тому їх сім`я вважається багатодітною та єдиним джерелом доходу є соціальна допомога. В свою чергу, відповідач володіє професією моряка зі званням електромеханіка третього розряду, у зв`язку з чим має високий дохід, достатній для повноцінного утримання сина. Також, у власності [PERSON] перебуває легковий автомобіль Honda CR-V, 2008 року випуску та квартиру [ADDRESS] . Зазначене вище свідчить, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 5000,00 грн. до досягнення сином повноліття. Крім того, зазначила, що між позивачем та Морським коледжем Херсонської державної морської академії було укладено договір про навчання №19-709 від 01.08.2019 року, за умовами якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання по сплаті за навчання сина у загальній сумі 93 080,00 грн. за весь період навчання. За перший та другий семестр навчання позивачем сплачено 23270 грн. та 3 410,00 грн. за договором про надання додаткових освітніх послуг за № 19-710 від 31.08.2019 року. Також за перший рік навчання [PERSON] додатково сплачено 7 295,00 грн. за комплект форменого одягу. 24.05.2018 року позивачем було придбано для [PERSON] комп`ютер та комплектуючі до нього на загальну суму 22 174,00 грн. Вважає, що відповідач відповідно до ст.. 185 СК України повинен сплатити позивачу компенсацію половини понесених нею додаткових витрат у розмірі 68 214,50 грн. Вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтувала тим, що з 2008 року відповідач жодного разу не відвідав сина за місцем його постійного проживання, не цікавиться його здоров`ям, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє до нього батьківських почуттів та уваги, не турбується про його душевний та духовний розвиток, не спілкується з ним, само ухилився від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене вище, положення ст..ст. 164, 180-192 СК України просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Комсомольського районного суд від 22.07.2013 року у справі № 667/2813/13-ц у розмірі 600, 00 грн. щомісячно визначивши їх розмір у 5000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача 68 214,50 грн. додаткових витрат на утримання сина, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відвідача судові витрати. Ухвалою суду від 10.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Від представника відповідача адвоката Калугіна Д.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що такі обставини, як на які посилається позивач в частині вимог про збільшення розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат, то навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відносяться до додаткових витрат в розуміні ст.. 185 СК України. Не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами і придбання комп`ютеру. Крім того, позивач не наводить жодних підстав, які б зумовили б необхідність платного навчання при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не доводить мотивів вибору освітнього закладу та придбання комп`ютеру за 23279 грн., що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Такі витрати було здійснено позивачем на власний розсуд без погодження з батьком дитини. Вимоги позивача про позбавлення батьківських прав також не обґрунтовано належними та допустимими доказами, адже відповідач своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання сина навіть у більшому розмірі ніж визначено рішенням суду, самостійно бере участь і в додаткових витратах (придбаває одяг, спільно з позивачем купили телефон. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала повноваження представнику. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Крім того просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю з підстав, зазначених у відзиві. Вважав, що розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним та не співмірним з розміром наданих послуг. Представник третьої особи - виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради в судовому засіданні зазначила, що виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Представник третьої особи - виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради в останнє судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003 року по 26.06.2008 року. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом №399, складеним відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона 01.07.2004 року. 19.02.2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.07.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення ним повноліття. Згідно довідки №3882/22 від 29.11.2019 року та посвідчення серії [NUMBER] , виданого УПСЗН Корабельної районної у м.Херсоні ради вбачається, що сімя « [PERSON] » перебуває на обліку як багатодітна сім`я, яка має право на пільги. З витягу з Єдиного державного реєстру Мніністерства внутрішніх справі стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 06.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , належить на праві власності автомобіль марки Honda CR-V, 2008 року випуску. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , належить квартира [ADDRESS] . З Протоколу засідання державної кваліфікаційної комісії № 001404201509-М1 від 12.11.2015 року та посвідчення моряка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] має професію моряка зі званням електромеханіка третього розряду. 01.08.2019 року між [PERSON] та Морським коледжем Херсонської державної морської академії було укладено договір про навчання №19-709 від 01.08.2019 року, за умовами якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання по сплаті за навчання сина - [PERSON] у загальній сумі 93 080,00 грн. за весь період навчання. Згідно квитанцій № 22 від 02.09.2019 року, № 17 від 14.01.2020 року [PERSON] сплатила за навчання сина за І та ІІ семестр 23 270, 00 грн. 31.03.2019 року між [PERSON] та Морським коледжем Херсонської державної морської академії було укладено договір про надання додаткових освітніх послуг №19-710 від 01.08.2019 року, [PERSON] вартість яких становить 13 880 грн. за період з 2019 року по 2023 рік. Згідно квитанції № 23 від 02.09.2019 року [PERSON] сплатила за надання додаткових освітніх послуг 3 470,00 грн. Крім того, позивачем було придбано комплект форменого одягу для Сина на суму 7 295, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 5 від 29.07.2019 року. Звертаючись із позовом до суду про зміну розміру аліментів позивач посилається на те, що син росте та потребує нового одягу, взуття, харчування, відпочину, оздоровлення, поповнення мобільного телефону, культурного розвитку, що полягає у відвідуванні розважальних закладів та кафе. Розмір аліментів стягнутий за рішенням суду є недостатнім та не покриває затрат, які потребує їх син. Згідно ч.1ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, стан здоров`я дитини, вік та потреби на її утримання пов`язані з навчанням та розвитком її здібностей (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік»), матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, стан його здоров`я, соціальний та матеріальний стан, а також те,що з часу присудження аліментів, якій були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим, 600,00 грн. аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років та приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2 700,00 грн., що стане матеріальною допомогою для забезпечення кращого рівня життя спільного сина сторін, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком відповідача як батька. Нарахування аліментів слід здійснювати з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина суд приходить до наступного. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із навчанням сина в Морському коледжі на платній основі нею сплачено кошти за навчання, за додаткові освітні послуги та придбання форменого одягу. Проте суд зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина в морському коледжі. Навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Ураховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що зазначені витрати зумовлені особливими обставинами. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 , від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, які суд у відповідності до ч.4 ст.263ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, з наданої позивачем до суду видаткової накладної №СФ01066451 від 24.05.2018 року ТОВ «Розетка.УА» вбачається, що останньою придбано комп`ютер з усіма складовими, загальна вартість якого склала 22 174,00 грн. Вказаний документ є належним та допустимим доказом на підтвердження того, що позивачем понесені додаткові витрати в розумінніст.185 СК України, а тому половина їх вартості у сумі 11 087,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Посилання відповідача на ту обставину, що придбання комп`ютера з усіма складовими не є обґрунтованими та необхідними витратами, судом не приймаються, оскільки з огляду на розвиток сучасного суспільства та інформаційних технологій, а також враховуючи підлітковий вік дитини та її потреби у навчанні та спілкуванні з однолітками, наявність вказаної техніки є обґрунтованою необхідністю для розвитку дитини, а не надмірними, на думку відповідача, витратами. Позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина задоволенню не підлягають з огляду на таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав позивача зазначила, що [PERSON] з 2008 року жодного разу не відвідав сина за місцем його постійного проживання, не цікавиться його здоров`ям, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє до нього батьківських почуттів та уваги, не турбується про його душевний та духовний розвиток, не спілкується з ним, само ухилився від виконання батьківських обов`язків. На підтвердження зазначених обставин [PERSON] надано наступні докази. Повідомлення директора Біль Н. Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №55 Херсонської міської ради від11.02.2020 року, з якого вбачається, що зі слів класного керівника [PERSON] відомо, що [PERSON] навчався в закладі освіти №55 з 2014 року по 2019 рік. Протягом зазначеного періоду батько [PERSON] , [PERSON] , батьківські збори не відвідував, з класним керівником з питань виховання та розвитку сина за час навчання не спілкувався. Повідомлення КНП «Херсонської міської клінічної лікарні імені Афанасія і Ольги Тропіних» ХМР від 10.02.2020 року з якого вбачається, що [PERSON] не брав участь в процесі амбулаторного лікування [PERSON] , [INFO] та необізнаний про фізичне здоров`я та психічний стан дитини. Акти від 12.02.2020 року, затвердженні головою правління ОСББ «Благо» з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] (чоловік) та сини - [PERSON] (син від першого шлюбу), [PERSON] , [PERSON] . На момент обстеження, чоловіка [PERSON] в квартирі не було, його особисті речі в квартирі відсутні. Зі слів [PERSON] її колишній чоловік жодного разу не з`явився в цій квартирі, не відвідував сина. З висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради №49 від 12.03.2021 року вбачається, що виконавчий комітет , вважає позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] недоцільним. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка син [PERSON] зазначив, що батько не приймає участі у його вихованні, тому вважає необхідним позбавити батька батьківських прав відносно нього. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положення п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідачів та їх поведінці. Відповідач не втратив інтересу до дитини, має бажання утримувати та виховувати дитину, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дитину, суд вважає, що позивачкою не доведена доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дитини. Також суд враховує, що відповідач жорстоко з дитиною не поводився, приймав заходи задля можливості спілкування з дитиною. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно висновку Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, слід наголосити, що при вирішенні питань, які стосуються дітей, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позивачкою не надано доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини є необхідним в найкращих інтересах дитини. Крім того, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Той факт, що відповідач заперечує проти цього позову, своєчасно сплачує аліменти, свідчить про його інтерес до свого сина. При цьому його бажання виправити допущені ним помилки щодо виконання батьківських обов`язків відповідають інтересам дитини. Враховуючи зазначене, суд вважає, що під час розгляду справи не встановлено виключних обставин, з якими закон пов`язує можливість позбавлення відповідача батьківських прав, а існує неспроможність відповідача самостійно налагодити відносини з сином. Тобто, відповідач у даному питанні потребує допомоги. Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Суд вважає, що позивачкою не надано належних і достатніх доказів того, що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, а тому дійшов висновку про можливість зміни поведінки відповідача у кращу сторону. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків. Слід зазначити, що позивачка жодного разу не зверталася до служби у справах дітей з питання прийняття заходів до відповідача через його неналежну поведінку та невиконання батьківських обов`язків щодо сина, а тому державні органи належним чином не мали можливості реагували на проблему, що склалася. Жодних письмових доказів, про проведену профілактичну роботу із [PERSON] щодо його поведінки тощо матеріали справи не містять, що, на думку суду, свідчить також про те, що позивачка також не вважала потрібним за допомогою відповідних державних органів врегулювати ситуацію, вирішивши питання у найкращих інтересах дитини, зберігаючи родинні відносини та спонукаючи відповідача до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьком, матір`ю та іншими родичами конфлікту та погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав. Судом не можуть бути прийняті посилання позивачки на те, що відповідач не відвідував загальних зборів у школі, не зявлявся до сина за місцем його мешкання, не брав участі в амбулаторному лікуванні [PERSON] , оскільки зазначені обставини самі по собі не можуть свідчити про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, з урахуванням характеру роботи останнього. Таким чином, враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини є винятковим заходом впливу, який повинен застосовуватися лише у випадку, коли виправлення матері (батька) є неможливим та існує така необхідність з врахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, але при цьому необхідно попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина. Що стосується вимог про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження компенсації витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги у справі від 20.05.2020 року , додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 20.05.2020 року з якого вбачається, що клієнт зобов`язаний сплатити на користь адвоката в порядку, визначеному пп.f розділу 2 Договору гонорар у розмірі 12 000,00 грн., та акт прийому-передачі наданих послуг від 04.12.2021 року з якого вбачається, що вартість отриманих послуг становить 12 000,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування суд наголошує, що відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За таких обставин, враховуючи заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку що заявлений розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача є завищеним та не співмірним з обсягом наданих послуг та підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 7 000,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 557,03, з яких: 420,4 грн. - за вимогою про зміну розміру аліментів та 136,63 грн. за вимогою про стягнення додаткових витрат на утримання сина. Сплачений позивачем судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 840,80 грн. віднести за рахунок позивача відповідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову в цій частині відмовлено. На підставі викладеного, ст. ст.150, 152,164, 180-183, 185, 192 СК України,

Outcome: partial