Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора Зміївської міської ради Борка Андрія Степановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Публічне акціонерне товариство " Укрсоцбанк ", в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Борка А.С., індексний номер 38333863 від 24.11.2017 року про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; поновити право власності на вказану квартиру за [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.11.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладений кредитний договір № 834/18-27/35/7-210, за яким Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 53000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту - 10.11.2014 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Банком та позивачем [PERSON] та [PERSON] 30.11.2007 року укладений іпотечний договір № 834/19-27/35/7-299, предметом іпотеки за яким є трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності Позивачу та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1999 року, реєстраційний номер [NUMBER] . 26.03.2019 року позивачу стало відомо, що право власності на квартиру, що є предметом забезпечення за вказаним іпотечним договором, було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» 22.11.2017 року шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Перереєстрацію проведено державним реєстратором Зміївської міської ради Борко А . С.. Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки право власності на вказану квартиру було набуто ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, та відповідач не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року задоволено частково заяву представника позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову та накладено заборону вчиняти дії направлені на відчуження квартири [ADDRESS] . В іншій частині заяви - відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Державного реєстратора Зміївської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи про реєстрацію трикімнатної квартири [ADDRESS] за ПАТ "Укрсоцбанк". Також цією ж ухвалою закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача адвокат Березовський Є.В. позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позов не надав. На виконання ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 липня 2019 року відповідачем направлено до суду копії реєстраційної справи про реєстрацію трикімнатної квартири [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: копію заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) № 25356541 від 22 листопада 2017 року; копію квитанції про сплату адміністративного збору; картку прийому заяви № 104652986 від 22 листопада 2017 року. Крім того, відповідач повідомив, що оригінали іпотечного договору від 30.11.2007 року №834/19-27/35/7-299, посвідченого 30.11.2007 року приватним нотаріусом Погрібним Д.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 951, договору кредиту №834/18-27/35/7-210 від 30.11.2007 року, повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказами надіслання його іпотекодавцям/позичальнику при проведені державної реєстрації були відскановані, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і повернуті представнику ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно, ні оригінали, ні копії вказаних документів не зберігаються у відповідача, як у державного реєстратора. Представник третьої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» Певний А.О. надав до суду відзив на позов (вхідний № 13696 від 31.05.2019 року), зі змісту якого вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» проти позову заперечує, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись, зокрема, на те, що законодавством встановлений порядок примусового виконання рішень, який визначений Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до ст. 2 якого, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Статтею 17 цього Закону не віднесено договір іпотеки або відповідне іпотечне застереження до переліку виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень, а також ані державного реєстратора, ані іпотекодержателя не віднесено до органу або посадової особи, що здійснює примусове стягнення. Крім того, вважає, що позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав для відмови в проведені відповідачем державної реєстрації прав, а також, що дії державного реєстратора були протиправними, оскільки до останнього позивачем взагалі не пред`явлено жодної вимоги. Вважає, що рішення про реєстрацію права власності було прийнято реєстратором на підставі наданих Законом повноважень та на підставі повного пакету документів, що подані належним заявником, а також беручи до уваги відсутність встановлених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підстав для відмову у проведенні державної реєстрації - спірне рішення є законним, а дії відповідача правомірними. Приймаючи до уваги, що право власності набуто на підставі застереження, встановленого в іпотечному договорі, у відповідності до приписів чинного законодавства, та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме АТ «Укрсоцбанк» вважає, що позивачем не були доведені вимоги позову, та не надані належні докази на обґрунтування своїх висновків. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. 30 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту № 834/18-27/35/7-210, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в сумі 53000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 10.11.2014 року. В забезпечення виконання умов договору, 30 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON] укладено іпотечний договір № 834/19-27/35/7-299, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібним Д.І. за реєстровим № 952. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання за договором кредиту №834/18-27/35/7-210 від 30.11.2007 року квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1999 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Положеннями ст. 36 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Приписи ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до п. 4.1. вказаного Іпотечного договору № 834/19-27/35/7-299 від 30 листопада 2007 року, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно з п. 4.5.3. вказаних цього Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки, зокрема, у спосіб передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161095418 від 26.03.2019 року вбачається, що державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Борко А.С. 22.11.2017 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за ПАТ«Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019). Підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія номер: 951, виданий 30.11.2007, видавник: приватний нотаріус ХМНО Погрібний Д.І.. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-VI, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. До повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України. Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав (частина друга статті 18 Закону №1952-VI). Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, відповідно до частин другої статті 18 Закону №1952-VI затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок). За правилами пунктів 6, 9 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 18 вказаного Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з наведеної норми права, документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності повинен підтверджувати саме факт отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги, а не лише факт спрямування її на адресу іпотекодавця та боржника. Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 18 та 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Таким чином, іпотекодержатель має довести як факт надіслання відповідної вимоги, так і факт отримання такої вимоги. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 та від 12 квітня 2017 року у справі № 822/862/15. Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами, виникає у випадку залишення без задоволення вимог іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов договору згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право набути у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень основного зобов`язання, вказаного у письмовій вимозі, надісланій боржнику та іпотекодавцю і якщо у вказаний час вказані порушення не будуть усунені або вимога буде залишена без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства. Відповідачем на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 липня 2019 року направлено до суду копії реєстраційної справи про реєстрацію трикімнатної квартири [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: копію заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) № 25356541 від 22 листопада 2017 року; копію квитанції про сплату адміністративного збору; картку прийому заяви № 104652986 від 22 листопада 2017 року. Також, відповідач повідомив, що оригінали іпотечного договору від 30.11.2007 року №834/19-27/35/7-299, посвідченого 30.11.2007 року приватним нотаріусом Погрібним Д.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 951, договору кредиту №834/18-27/35/7-210 від 30.11.2007 року, повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказами надіслання його іпотекодавцям/позичальнику при проведені державної реєстрації були відскановані, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і повернуті представнику ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно, ні оригінали, ні копії вказаних документів не зберігаються у відповідача, як у державного реєстратора. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В ході розгляду цієї цивільної справі відповідачем не надано суду доказів проведення належної перевірки факту отримання Боржником ( [PERSON] ) та Іпотекодавцем ( [PERSON] ) письмових вимог про усунення порушення, надісланих Іпотекодержателем (ПАТ «Укрсоцбанк»). Слід зазначити, що ані відповідачем, ані третьою особою - ПАТ «Укрсоцбанк» суду не надано документів, які б підтверджували факт направлення ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу Боржника та Іпотекодавця та факт отримання ними письмових вимог про усунення порушення. Вказані вище обставини не дають суду підстав для висновку про отримання Боржником та Іпотекодавцем таких письмових вимог Іпотекодержателя. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме в порушення вимог п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не було належним чином перевірено факт отримання Боржником та Іпотекодавцем письмових вимог про усунення порушення, надісланих Іпотекодержателем, а тому прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності за Банком не відповідає вищезазначеному Порядку, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Разом з тим, суд критично оцінює посилання позивача на те, що право власності на квартиру [ADDRESS] , було набуто ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, з огляду на наступне. Пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за відповідних умов. У даному випадку підставою для реєстрація права власності на предмет іпотеки за Банком була реєстрація права власності на нього у позасудовому порядку за згодою [PERSON] і [PERSON] , що була висловлена у іпотечному застереженні, у пункті 4.5.3 Іпотечного договору, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Оскільки позивач не оскаржувала договір іпотеки, цей договір є чинним та, в силу статті 204 ЦК України, є правомірним. Крім того, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Таким чином, звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за Іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки Іпотекодавці надали Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Підписанням цього договору Іпотекодавці засвідчили, що вони надають Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою [PERSON] , що висловлена у пункті 4.5.5. Іпотечного договору, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин». Разом з тим, ці обставини не спростовують висновку суду про задоволення позову з підстав недотримання відповідачем порядку реєстрації права власності спірної квартири, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стосовно вимоги позивача про поновлення права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; за [PERSON] та [PERSON] , суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Отже, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Борка А.С., індексний номер 38333863 від 24.11.2017 року про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , вимога про поновлення права власності на цю квартиру за [PERSON] та [PERSON] окремого вирішення в судовому порядку не потребує, оскільки внаслідок ухвалення цього рішення, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», у зв`язку з чим, відповідно, поновлюється право спільної сумісної власності на неї [PERSON] та [PERSON] . Крім того, слід зазначити, що з вказаною вимогою про поновлення права власності на квартиру звернулася лише [PERSON] , в той час як квартира [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1999 року, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , який не звертався до суду із зазначеною вимогою. Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial