Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 04.11.2017 року у м. Києві на перехресті вул. Великої Васильківської та вул. Фізкультури відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник - [PERSON] ). Внаслідок ДТП зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. 06.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» отримало від [PERSON] повідомлення № 15707 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування від 06.11.2017 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 111007-2103-0000029 від 12.09.2017 року, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілої, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, використанням і розпорядженням транспортним засобом «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] . 15.11.2017 року позивач здійснив страхове відшкодування потерпілій за Договором №111007-2103-0000029. Позивачем па підставі рахунку СТО № 21173407 від 13.11.2017 року було складено страховий акт № 1535-2103/17-111007 від 15.11.2017 року та розрахунок до нього, згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором № 111007-2103-0000029 склала 210811.16 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована позивачем на вказаний потерпілою рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 4105 від 15.11.2017 року. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», номер [NUMBER] , яким керував відповідач, був застрахований ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» - договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1534376. Ліміт відповідальності СГ «ТАС» за вказаним договором - 100 000,00 грн. Отже до них перейшло право вимоги, яке потерпіла мала до СГ «ТАС» як страховика ці вільно - правової відповідальності відповідача, у розмірі 100 000,00 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 172 311, 16 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 2584,68 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача Наливайко О.Р. звертався до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 04.11.2017 року сталося ДТП за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник - [PERSON] ). В наслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року, яка набрала законної сили 23.10.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. 12 вересня 2017 року ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №111007-2103-0000029, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відповідно до розрахунку № 1535-2103/17-111007 від 13.11.2017 року розмір суми страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] , складає 272311,16 грн. (а.с. 48). Зважаючи на те, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Mercedes-Benz GLE 450» номер [NUMBER] , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземного транспорту від 12 вересня 2017 року №111007-2103-0000029 складено страховий акт від 15 листопада 2017 року №1535-2103/17-111007, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику [PERSON] страхового відшкодування у сумі 210811,16 грн. (а. с. 47). П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" сплатило страхове відшкодування у сумі 210811,16 грн.(а.с. 49). Враховуючи те, що ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" сплатило потерпілій стороні страхове відшкодування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, перейшло до зазначеного страховика. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, за приписами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1., п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації. За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На момент ДТП транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1534376 від 11.01.2017 року у ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. (а.с. 50). З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу №206 від 21.06.2019 р. згідно якої позивач прохав відповідача відшкодувати шкоду в розмірі 172311,16 грн. (а.с. 51). Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано. Проте суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача шкоди саме у розмірі 172311,16 грн. В позові позивач зазначає про сплату ним відшкодування 15.11.2017 року платіжним дорученням № 4105, додаючи копію даного доручення на суму 210811,16 грн. Тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню лише у частині стягнення з відповідача шкоди на користь позивача в сумі 110811,16 грн. (210811,16-100000,00). У задоволенні решти вимог позову, - відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, виходячи з такого розрахунку: (заявлено суму у розмірі 172311,16 грн., задоволено на суму 110811,16 грн.) 2584,68 грн.-сплачений при подачі позову до суду судовий збір, 110811,16 грн.: 172311,16 грн.= 1662,17 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial