Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське", [PERSON] відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 липня 2016 року, приблизно о 16 год. 10 хв., водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, здійснюючи дорожній рух по автодорозі по вул. Центральна (Радянська) у м. Кам"янка-Дніпровська, Запорізької області у бік с. Водяне, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103», реєстраційний номер [NUMBER], порушуючи вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від.10.10.2001 року, став здійснювати маневр лівого повороту на вул. Степова. В цей час в зустрічному напрямку з боку с. Водяне керуючи мотоциклом марки «Honda» реєстраційний номерний знак [NUMBER] здійснював дорожній рух водій [PERSON]. Водій [PERSON], маючи об'єктивну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, не надав переваги в русі водію мотоциклу [PERSON] та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення транспортних засобів, в наслідок якого водій [PERSON], загинув на місці пригоди від отриманих ушкоджень. Вироком Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.12.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, по даному факту, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Позивача визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12016080260000960, по справі №318/2309/16-к, у зв'язку з загибеллю сина [PERSON]. Передчасна смерть сина позивача стала для нього непоправним горем, та важкою психологічною травмою. Через втрату найближчої та найріднішої людини йому завдана моральна шкода - яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини, він тривалий час знаходиться у стресовому стані, відчуваючи психічні страждання, душевний біль та відчай. Самопочуття та психічне здоров'я значно погіршилися після загибелі сина. Негативні наслідки завданої моральної шкоди, як смерть сина, є довічними та незворотними. У зв'язку із загибеллю сина його турбує безсоння, порушено нормальний спосіб життя, у зв'язку з чим він докладає неймовірні зусилля для його налагодження та організації. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "ВАЗ2103", реєстраційний номер [NUMBER], за кермом якого знаходився відповідач [PERSON], застрахована попереднім власником - полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське", зі строком дії до 19.12.2016 року. Згідно п. 4 Полісу [NUMBER] страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну, життю та здоров'ю складає 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000,00 грн.. Враховуючи зазначені вище обставини, норми законодавства, розмір завданої матеріальної шкоди та важкість моральної шкоди, завданої позивачу, він вважає обґрунтованими та співрозмірними заявлені до стягнення суми, а саме: просить суд стягнути з відповідача ПрАТ "СТ "Іллічівське" 82600,00 (вісімдесят дві тисячі шістсот) грн. оціненого розміру завданої шкоди, 17400,00 (сімнадцять тисяч чотириста) грн. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина [PERSON] (в межах лімітів страхового відшкодування) та стягнути з [PERSON] 430 774 (чотириста тридцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. оціненої розміру завданої шкоди, 82600,00 (вісімдесят дві тисячі шістьсот) грн. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Васильченко А.Є. позовні вимоги підтримали повністю з мотивів викладених у позовній заяві, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомив. Про місце, день та час розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та в належній формі Судова повістка була надіслана на адресу Вільнянської установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області відповідно до вимог ч. 6 статті 76 ЦПК України, про що містяться в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання судової повітки з поміткою про дату вручення начальнику Вільнянської установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області. Від відповідача відсутня заява про розгляд справи за його відсутністю, а також заява про зміну місцезнаходження. Не надходило до суду також і заяв про участь відповідача у засіданні в режимі відеокоференції. Представник приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, 31.03.2017р. подав суду заперечення на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити. На адресу суду не надходило заяви про розгляд справи призначеної на 04.09.2017р. за відсутністю їх представника. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у ній даних у відповідності зі ст. 169 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступні обставини: Вироком Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.12.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, по даному факту, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Зазначеним вироком встановлено, що 25.07.2016р., приблизно о 16 годині 00 хв., водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, здійснюючи дорожній рух по автодорозі по вул. Центральна (Радянська) у м. Кам"янка-Дніпровська, Запорізької області у бік с. Водяне, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103», реєстраційний номер [NUMBER], порушуючи вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від.10.10.2001 року, 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч», став здійснювати маневр лівого повороту на вул. Степова. В цей час в зустрічному напрямку з боку с. Водяне керуючи мотоциклом марки «Honda» реєстраційний номерний знак [NUMBER] здійснював дорожній рух водій [PERSON]. Водій [PERSON], маючи об'єктивну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, не надав переваги в русі водію мотоциклу [PERSON] та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення транспортних засобів, в наслідок якого водій [PERSON], загинув на місці пригоди від отриманих ушкоджень. [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12016080260000960, по справі №318/2309/16-к, у зв'язку з загибеллю сина [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність на автомобіль марки "ВАЗ2103", реєстраційний номер [NUMBER], за кермом якого знаходився [PERSON], застрахована попереднім власником, про що свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" Запорізька філія. Строк дії полісу до 19.12.2016 року. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Статтею 20-1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Як передбачено п. 22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, ст. 6. цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Стаття 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Згідно п. 27.2 ст. 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.2 статті 1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. Згідно ч.1 статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Згідно узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках (30.03.2012 року), у ході проведеного узагальнення встановлено випадки безпідставного звільнення винних у ДТП осіб від цивільної відповідальності. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2009 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Л. до А., третя особа - В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вину відповідача у вчиненні ДТП належними доказами не доведено, а розгляд кримінальної справи ще не закінчено, тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Ухвалою Верховного Суду України від 27 жовтня 2010 року судові рішення скасовано, справу передано на новий судовий розгляду до суду першої інстанції. Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання про те, що доказами по справі стверджується факт смерті [PERSON], який помер [INFO] саме внаслідок дій відповідача [PERSON], який спричинив ДТП, що підтверджується вироком Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 07.12.2016 року. Позивачу - батьку померлого 62 роки, тобто він на момент загибелі сина [PERSON] вже був пенсіонером за віком та відповідно має право на відшкодування шкоди у зв'язку із смертю потерпілого на підставі - п.2 ч.1 статті 1200 ЦК України та п. 27.2. статті 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", пункту другого ч.1 статті 1200 ЦК України.. Так як, померлий протягом останнього року до загибелі офіційно працював хімічному цеху ВП "Запорізька атомна електрична станція " на посаді оператора спецводоочищення 7 групи в період з 31.08.2005 року по 275.07.2016 року, суду біло надано відомості про його доходи відповідно до Довідки №327 від 17.07.2017 року річний дохід загиблого складав 171124,85 грн.. У такому випадку розрахунок належної до виплати суми здійснюється виходячи з середнього розміру заробітної плати загиблого 14260,40 грн.., таким чином сума оціненої шкоди завданої смертю потерпілого та яка підлягає стягненню становить 513374,40 грн. (з врахуванням 36 місяці х 14260,40 грн.), враховуючи п. 27.2 ст. 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". На адресу Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" 12.04.2017 року надіслано заяву про страхове відшкодування, від 10.04.2016 року, яка залишена без задоволення. [PERSON] не надав суду доказів добровільного відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, що складає 513374,00 грн. оціненої шкоди завданої смертю потерпілого - підлягають до задоволення, слід стягнути з відповідача приватного акціонерного товариства ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське"відповідно до лімітів відповідальності страховика - 82600,00 грн., та з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) 430774,00 грн.. Вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити за наступних підстав. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 8 Закону України про держбюджет на 2016 рік було встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати на 2016 рік у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень - дорожньо-транспортна пригода сталася [INFO], т.ч. до розрахунку страхового відшкодування приймається середньомісячна заробітна плата 1450,00 гривень. При цьому, задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи ступінь спричиненої позивачу шкоди, пов'язаної із смертю сина [PERSON] внаслідок дій відповідача [PERSON], і завдані у зв'язку із цим моральні страждання, вважає, що позивач зазнав моральної шкоди, яку суд визначає у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп).. Із вказаної суми в 100000,00грн. , відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моральну шкоду в розмірі 17400,00 грн. (12 * 1450,00 грн.) зобов'язаний відшкодувати Страховик. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" на користь [PERSON] 17400,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 82600,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Судом не приймається до уваги пояснення ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" як на підставу відмову у позові того, що страхувальник не звернувся у встановлений строк з заявою про настання страхового випадку до страховика, оскільки зазначені твердження спростовуються наступним. Так, Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 12 лютого 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-1цс14, предметом якої був спір про відшкодування шкоди і зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно ч.3 статті 88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача звільнено на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору, а позовні вимоги позивача задоволено, суд вирішив стягнути з відповідачів судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved