Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, посилаючись на те, що [PERSON] вироком Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі №445/2327/18 області засуджено за ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила дорожнього руху внаслідок чого відбулося зіткнення із зустрічним транспортом, яким керував [PERSON] . В результаті заподіяних травм, останній помер на місці події. [PERSON] являвся чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , які були визнані потерпілими в межах кримінального провадження №12018140000000561. Оскільки відповідне кримінальне правопорушення було вчинене під час виконання [PERSON] під час виконання нам своїх трудових обов`язків на посаді водія ПП «Ромді Україна», то відповідачі просять стягнути саме з ПП «Ромді Україна» моральну шкоду у розмірі по 100 000,00 грн. кожній. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14.04.2020р. було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» та [PERSON] . Позивач [PERSON] та представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення щодо позовних вимог ним викладено у відзиві на позовну заяву. Відповідач у відзиві на позовну заяву, яку подав до суду 15.06.2020 року, проти задоволення позову заперечує. Покликається на те, що на момент вчинення ДТП відповідальною за відшкодування шкоди, заподіяної майну, життю та здоров`ю іншої особи являється АТ «СГ «ТАС» в межах страхового відшкодування. Не зважаючи на це, потерпілі, не отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування, пред`явили вимогу до роботодавця [PERSON] про виплату такої суми. Тому, зважаючи на те, що страховик зобов`язаний нести фінансову відповідальність за завдану страхувальником шкоду, Відповідач вважає даний позов передчасним. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «СГ «ТАС» надала письмові пояснення, з яких вбачається, що ПАТ «СГ «ТАС» зупинила розгляд питання щодо проведення страхових відшкодувань на користь [PERSON] та [PERSON] до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Вироком Львівського апеляційного суду від 16.03.2020р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України , та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки. Даним вироком встановлено, що 14 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині, [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «SAMRO ST 39MHPA» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись ним автодорогою Львів-Тернопіль у напрямку руху транспорту до м.Тернопіль, при проїзді її ділянки у с.Куровичі Золочівського району Львівської області, порушив Р.1 п.п.1.5., 1.10 стосовно термінів: «безпечна дистанція», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п. 2.3. б), 2.9. а); Р.12 п.12.3 та Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно алкотесту 6820 DRAGER №ARJL 0257 У [PERSON] виявлено алкогольне сп`яніння в кількості - 0,99 проміле) під час руху виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «МАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному його напрямку по цій же смузі руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, створив аварійну обстановку, яка призвела до попутного зіткнення сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер [NUMBER] , із задньою частиною автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок цього зіткнення, автомобіль «МАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] виїхав із проїзної частини дороги у правий кювет та перекинувся. В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] , водій автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №12018140000000561 потерпілими від кримінального правопорушення є: [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (донька померлого). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, між АТ «СГ «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/7158542 терміном дії з 01.06.2018 року по 31.05.2019 рік).. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. (вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного суду від 01.07.2020 справа № 554/858/19). Загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, визначений пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до 27.3 ст. 27 вказаного Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3723 грн. Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Розрахунок необхідно провести згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто максимальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 44 676 грн. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі). Враховуючи, що до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з смертю потерпілого, відносяться дружина [PERSON] , донька [PERSON] , компенсація моральної шкоди кожній особі, яка може бути стягнута в порядку страхового відшкодування з ПАТ «СГ «ТАС» становить по 22 338, 00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Суд вважає, що позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з смертю [PERSON] , що перебуває у причинному зв`язку із вчиненим [PERSON] злочином. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивачів, характер та обсяг страждань, яких вони зазнали, ступінь вини завдавача шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає обгрунтованими посилання Позивачів на розмір моральної шкоди, яку вони оцінюють у 100 000,00 грн. кожна. Разом з тим, зважаючи на те, що частина із заподіяної шкоди, а саме: по 22 338, 00 грн. підлягає відшкодуванню з боку ПАТ «СГ «ТАС», суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з ПП «Ромді Україна» суд обчислює як різницю між розміром заподіяної позивачам моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину та розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «СГ «ТАС». На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial