Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом у якому просить встановити факт її постійного проживання із [PERSON], який помер 11.05.2016, на час відкриття спадщини, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку із належними до нього господарськими спорудами, який розташований по вул. В.Берези, 5, в с.Нижня Стинава, Стрийського району, Львівської області. Житловий будинок, А-1 дерев`яний, складається з двох кухонь та двох житлових кімнат площею 37,2 кв.м., загальною площею 95,0 кв.м. до якого належить такі господарські споруди: дерев»яні сараї Б, В, цегляна літня кухня Г, деревяні навіси Д, Е, Є, бутовий колодязь К, металеві ворота №1, огорожа (мет. сітка) №2, огорожа (дер. штах.) № 3, металеві хвіртка №4, дерев»яна хвіртка № 5, огорожа (мет.сітка) №6. Також просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 31.05.2018 № 1558, видане [PERSON], на житловий будинок із належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться по вул. В.Берези, 5, в с.Нижня Стинава, Стрийського району, Львівської області та скасувати запис про державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2018 № 1558 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41365924 від 31.05.2018 12:32:16, державний реєстратор [PERSON], Стрийська державна нотаріальна контора, Стрийський районний нотаріальний округ, Львівська область, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.05.2016 помер її чоловік [PERSON]. По даному факту 08.07.2016 у Стрийській державний нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 59205083, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. На час відкриття спадщини до спадкової маси увійшов житловий будинок із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по вул. В.Берези,5 у с. Нижня Стинава, Стрийського району Львівської області. Спадкоємцями за законом першої черги на момент смерті спадкодавця були три особи: вона -[PERSON] та доньки померлого - [PERSON] та [PERSON], остання відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця у користь [PERSON]. 18.11.2016 вона звернулась до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було надано відповідь зі змісту якої вбачається, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини за законом, та було рекомендовано звернутись до суду з заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за законом. Однак при прийняття даного рішення, нотаріус обмежився лише дослідженням відмітки у паспорті де зазначено, що вона зареєстрована у [INFO], тобто за іншою адресою, ніж та де вона проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті. Хоча згідно довідки виданої Нижньостинавською сільською радою № 800 від 21.11.2016 вона до дня смерті свого чоловіка [PERSON], проживала разом з ним за адресою: [PERSON], 5 с. Нижня Стинава Стрийського району та надалі продовжує проживати по цій адресі без реєстрації. 25.06.2018 вона повторно звернулась до нотаріально контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому в основу даної відмови було покладено рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2017 про відмову у визначенні їй додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що нотаріус неправомірно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оспорюване свідоцтво про право на спадщину є недійсним, порушує її права як іншого спадкоємця, оскільки вона прийняла спадщину у силу закону, на підставі ч. 3 ст. 1258 ЦК України, а тому має право на визнання права власності на 1/3 частину в спадковому майні у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]. Також вказує, що оскільки державна реєстрація права власності проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке є на її думку недійсним, тому слід скасувати запис про державну реєстрацію права власності на спадкове майно, як похідну позовну вимогу від визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх повністю задоволити. Будучи допитаною в якості свідка додатково показала, що вона проживала з чоловіком [PERSON] у зареєстрованому шлюбі 22 роки, а саме з 1994 р. На день його смерті 11.05.2016 та після його смерті й надалі продовжує проживати у будинку по вул. В.Берези, 5 с. Нижня Стинава Стрийського району, оплачує комунальні послуги, а тому претендує на частину будинку. У 2016 році отримала повідомлення з нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак написавши заяву їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. В судовому порядку їй також було відмовлено у поновлені даного строку. Про те, що будинок перереєстрували доньки померлого [PERSON], їй стало відомо у липні 2018 року, коли [PERSON] попросила її покинути будинок. Також вказала, що вона зареєстрована у [INFO], однак у даній квартирі з моменту реєстрації шлюбу з [PERSON] не проживає. За даною адресою проживає її син з невісткою та дітьми. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду рекомендованими листами з повідомленням. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду. Представник третьої особи Стрийської державної нотаріальної контори будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи у судове засідання не зявився, надіслали на адресу суду заяву у якій просили проводити розгляд справи без їхньої участі на розсуд суду, самостійних вимог не мають. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду у судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15\~ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Так, в судовому засіданні встановлено, що 11.05.2016 помер чоловік позивачки [PERSON], про що виконавчим комітетом Нижньостинавської сільської ради Стрийського району зроблено актовий запис про смерть № 6 та видано свідоцтво про смерть від 11.05.2016 серії І-СГ № 430710 /а.с. 116/. Факт перебування позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] у зареєстрованому шлюбі стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 272760 від 23.08.1994 року./а.с.20/ Також встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є доньками померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина зокрема на житловий будинок по вул. В.Берези, 5 в с. Нижня Стинава, Стрийського району, Львівської області про що в Стрийській державній нотаріальній конторі було зареєстровано спадкову справу № 59205083, що стверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі /а.с.10/. Як вбачається з матеріалів справи 18.11.2016 позивач [PERSON] зверталась у Стрийську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON]Т./а.с.16/ Однак згідно відповіді від 18.11.2016, нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] покликаючись на ст. 1272 ЦПК України відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутись до суду для визначення [PERSON] додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. /а.с.17/ Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2017 року позивачці [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини./а.с.18-19/ Відповідно до положень ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.\~Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно з ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення:з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] проживав і був зареєстрований [INFO]./а.с. 119/ З довідок №799 та №800 від 21.11.2016 року, які видані Нижньостинавською сільською радою Стрийського району, вбачається що [PERSON] до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним у с. Нижня Стинава Стрийського району, по вул. В.Берези 5 (колишня назва вул. [PERSON]) й надалі проживає за вказаною адресою /а.с.12-13/ Незважаючи на те, що позивач [PERSON] зареєстрована [INFO], однак за вказаною адресою не проживає з моменту реєстрації шлюбу в 1994 році, зазначене стверджується [PERSON] по встановленню факту проживання [INFO] від 10.07.2018 складеного комісією Моршинської міської ради, згідно якого за цією адресою зареєстрована, але не проживає [PERSON]./а.с. 15/ Також, згідно довідки виданої виконавчим комітетом Моршинської міської ради № 2470 від 12.07.2018, [PERSON] являється співвласником квартири № 42 у м.Моршин по вул. І.Франка, 9, зареєстрована у ній однак фактично не проживає в ній з часу реєстрації шлюбу. /а.с 14/ Окрім того, будучи допитаною в якості свідка [PERSON], яка доводиться невісткою позивачки та зареєстрована і проживає у [INFO]. Вказала, що у даній квартирі окрім неї проживає її чоловік, син позивачки, та їхні діти. Свекруха [PERSON] за вказаною адресою зареєстрована, оскільки є співвласником квартири, однак проживає у [INFO] більше 20 років. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач зареєстрована у [INFO], а тому не може вважатися такою що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. У висновку Верховного Суду, викладеного 10.01.2019 у постанові по справі № 484/747/17 року, який відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~ є обов'язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути визнано доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст.1268 ЦК України підтверджується іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2018 (справа №404/2163/16-ц,) та від 01.08.2018 (справа №212/9157/15-ц.). Таким чином в судовому засіданні беззаперечно доведено той факт, що позивач [PERSON] на день смерті свого чоловіка [PERSON] постійно проживала разом з ним за адресою: вул. В.Берези, 5, в с. Нижня Стинава Стрийського району Львівської області, що обєктивно підтверджується матеріалами цивільної справи, показами позивачки наданими нею в якості свідка та показаннями свідка [PERSON], заяви про відмову від спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON]. Що стосується розміру часток позивачки [PERSON] у спадщині, то суд враховує наступне. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є його доньки [PERSON] та [PERSON], а також дружина [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦПК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Так кожен із спадкоємців має право на 1/3 частини спадкового майна у порядку спадкування за законом. Однак, як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] у користь [PERSON],/а.с.110/, а тому відповідно частка відповідача [PERSON] у спадковому майна становить 2/3 частки. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що позивач, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки на час смерті останнього постійно проживала разом з ним в одному будинковолодінні, має право на 1/3 частку спадкового майна, а саме житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по вул. В.Берези, 5 у с. Нижня Стинава, Стрийського району у порядку спадкування за законом. Таким чином, позивач [PERSON], як спадкоємець, що прийняла спадщину, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину - в межах належної їй частки, нарівні з іншим спадкоємцем [PERSON]. Відповідно спадкоємець [PERSON] мала право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на успадковане нею майно, тобто на 2/3 частки спадкового майна, а тому вона відповідно не набула права на прийняття всієї спадщини і на отримання свідоцтв про право на спадщину на все спадкове майно, що залишилось від батька. Проте, як вбачається з копії спадкової справи № 396/2016 державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] 31.05.2018 видано [PERSON]В свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], на все спадкове майно, а саме житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться по вул. В.Берези, 5 у с. Нижня Стинава Стрийського району Львівської області, площею 37,2 кв.м., загально площею 95 кв.м., яке було зареєстровано у реєстрі за № 1558./а.с.127-128/ Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.\~\~Згідно ч.2 - якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч. 3 - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно\~ст.1297 ЦКУкраїни\~якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно\~ст.1298 ЦКУкраїни\~ свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно п.4.9\~Наказу від\~22.02.2012\~№ 296/5\~«Про затвердження\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»\~ свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276\~ЦК України,\~-\~не раніше\~зазначених у\~цих статях\~строків. Видача\~свідоцтва про\~право на\~спадщину спадкоємцям,\~які прийняли\~спадщину,\~ніяким строком\~не обмежена. Для\~спадкоємця,\~який постійно\~проживав разом\~зі спадкодавцем\~на момент\~відкриття спадщини,\~заява про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~є первинним\~документом,\~на підставі\~якого заводиться\~спадкова справа.\~При цьому\~нотаріус має\~виконати всі\~дії,\~які передбачені\~цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п. 4.14. Наказу при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29\~ЦК України. Згідно\~ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27\~Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~Пленуму Верхового Суду України роз'яснено, що у відповідності до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що право позивачки [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2018, яке зареєстроване в реєстрі за № 1558, видане державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори [PERSON] частково недійсним, а саме в 1/3 частині та визнання за нею права на відповідну частину спадкового майна, оскільки дане свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON] з порушенням права іншого спадкоємця. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсним повністю, оскільки відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] у розмірі 2/3 частини спадкового майна та набула права власності на таке майно у порядку спадкування, а тому має право на отримання свідоцтва про право на спадщину щодо успадкованого нею майна (2/3 його частини). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов'язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч. 2\~ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. А тому,\~запис про державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2018 року № 1558 вчинений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:41365924 від 31.05.2018 року 12:32:16 державний реєстратор [PERSON], Стрийська державна нотаріальна контора, Стрийський районний нотаріальний округ, Львівська область - підлягає скасуванню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2929,97 грн., а саме 815,57 грн. сплаченого судового збору за позовною вимогою про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами та по 704,80 грн. сплачених за трьома позовними вимогами немайнового характеру.

Outcome: partial