Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

29.07.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав гр. [PERSON], по відношенню до дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнути з гр. [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня подання цієї позовної заяви до повноліття дітей на користь законного представника дітей, та передати дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування. Позовна заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей, Павлоградським міським центром соціальних служб дітей, сім'ї та молоді, правоохоронними органами, відділом освіти, охорони здоров'я з матір'ю [PERSON] постійно проводилась профілактична робота по її перевихованню, недопущенню вживання наркотичних речовин та ухилення від виконання батьківських обов'язків. їй надавалась соціально-правова, психологічна допомога направлена на збереження сім'ї та недопущення вилучення дітей із родини. Вона неодноразово попереджувалась про адміністративну та кримінальну відповідальність та про позбавлення її батьківських прав за злісне ухилення від виконання нею батьківських обов'язків. На сьогоднішній день вся проведена профілактична робота, направлена на подолання складних життєвих обставин позитивних результатів не дала. Свої батьківські обов'язки по вихованню, утриманню, лікуванню та розвитку дітей мати не виконує. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просили позов задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. В обґрунтування своїх доводів зазначили, що відповідач любить своїх дітей, раніше дійсно належним чином не виконував батьківські обов'язки, проте змінив своє ставлення до дітей, турбується про них, створив належні умови для проживання та виховання. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] від шлюбу з [PERSON] народила двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с.10). 08.07.2016 року орган опіки та піклування виніс висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно двох дітей - (а.с.5-6). Висновок мотивований тим, що під час навчання малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] навчалися в загальноосвітній школі І-ІІІ ступеню № 3 [PERSON] жодного разу не з'явилася на батьківських зборах, не цікавилася успішністю та поведінкою дітей в школі. Діти приходили до школи неохайними, недоглянутими та з педикульозом. На зауваження вчителів щодо зовнішнього вигляду дітей не реагувала. В будинку, де проживали діти, цілодобово збиралися сторонні люди з якими мати вживала наркотичні речовини. 11.02.2014 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були переведені на навчання до загальноосвітньої школи І-ІП ступенів № 18 з інтернатним відділенням. [PERSON] знаходиться на постійному контролі з приводу вживання наркотичних засобів. Щомісячно педагоги сумісно із спеціалістами служби у справах дітей, центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, співробітниками правоохоронних органів відвідували родину за місцем проживання з метою виконання матір'ю батьківських обов'язків та налагодження стосунків між членами родини. З цього приводу мати неодноразово запрошувалась на засідання адміністративної ради. Деякий час вона намагалась лікуватися, не вживати наркотичні засоби та займатися вихованням дітей. Але згодом знову зривалась. Мати рідко забирала дітей додому, не цікавилася їх життям у школі.Згідно характеристики реабілітаційного центру „Нове життя" гр. [PERSON] проходила курс соціальної реабілітації. За час перебування у закладі вона зарекомендувала себе, як безвідповідальна особа. На протязі всього часу не раз порушувала режим та розпорядок дня. Реабілітація проходе в умовах стаціонару закритого типу, але гр. [PERSON] неодноразово виходила за межі центра та завжди поверталася в стані наркотичного сп'яніння. Зауваження і попередження робітників центу ігнорувала. Не закінчивши курс реабілітації гр. [PERSON] втекла з центру. Повернувшись додому вона продовжила вживати наркотичні речовини. В серпні 2015 року за сприянням спеціалістів служби у справах дітей та центра соціальної служби сім'ї, дітей та молоді гр. [PERSON] в черговий раз влаштована на лікування в КЗ „Дніпропетровський наркологічний диспансер" ДОР". Але витримав тиждень, вона знову покинула лікування і повернулася до звичного для неї способу життя. З гр. [PERSON] співробітниками Павлоградського відділу поліції спільно зі службою у справах дітей Павлоградської міської ради проводиться профілактична робота на предмет належного виконання нею батьківських обов'язків. Вона попереджена про адміністративну та кримінальну відповідальність за злісне ухилення від виконання нею батьківських обов'язків. Відповідно до інформації Павлоградського відділу поліції в Дніпропетровській області гр. [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184, ст. 51 КУпАП, до кримінальної відповідальності за ст. 185 - три рази. Гр. [PERSON] неодноразово офіційно попереджувалась про позбавлення батьківських прав за злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, обставини, на які посилався позивач у позовній заяві та які доведено доданими до позовної заяви доказами дійсно мали місце, що не заперечується відповідачем, проте у 2016 р. поведінка відповідача істотно змінилась, він доглядає [PERSON], [PERSON], піклується про них, створив належні умови для проживання, забезпечує речами та харчуванням, проходить заміщувальну підтримуючу терапію відносно наркотичної залежності. У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], прагнуть жити разом із відповідачем, який прагне брати участь у вихованні дітей, відновив спілкування із дітьми, лікується від наркотичної залежності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з абз. 2 п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд вважає, що винна поведінка відповідача виражалася у тому, що він протягом тривалого часу не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не піклувався них та не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до внутрішнього світу дітей, та страждав наркотичною залежністю, тому вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. З огляду на відмову у задоволенні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], вимога про стягнення аліментів, яка випливає із попередньої вимоги, також задоволенню не підлягає. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 7 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed