Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, з врахуванням заяви (а.с. 79-80), про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірному будинку зареєстрований відповідач. Факт реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою, порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останнього можливості в повній мірі реалізувати його право власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила та просила відмовити в задоволенні позову. Відповідачем також подано до суду письмові заперечення (вх. № 33881 від 19.10.2016 року, а.с. 17-18), в обґрунтування яких зазначено, що в установленому законом порядку, за згодою обох - подружжя [PERSON] та його покійної дружини [PERSON], у 2009 році [PERSON] разом зі своєю родиною був вселений у спірне житлове приміщення на постійне місце проживання на умовах як член сім'ї, з веденням спільного господарства і обумовленим порядком користування - житловим приміщенням, а саме: 1/2 частиною житлового флігеля, що належав [PERSON] за договором дарування. В межах необхідності при користуванні житловим приміщенням родина відповідача забезпечувала схоронність вищевказаного нерухомого майна, утримувала його та при будинкову територію в порядку, за необхідності проводила поточні ремонти. [PERSON] останні роки свого життя дуже хворіла, а тому потребувала постійного догляду, який здійснювала родина відповідача. Після смерті дружини, позивач запропонував перейти до будинку, проживати разом з ним. Дружина відповідача готувала, прала, прибирала, постійно оплачували усі комунальні послуги до вересня 2016 року. Відповідача [PERSON] та його дружина сприймали як рідного сина, а тому мали намір переоформити право власності на 1/2 частину спірного будинку на [PERSON]. Відповідач продовжував проживати в 1/2 частині спірного житлового приміщення, не притягувався до будь-якої відповідальності, ніде не перебував на обліку, але [PERSON] обмежував відповідача у праві користуванні, всупереч вимогам статті 63 Житлового кодексу України до 27.09.2016 року, після чого позивач зняв вхідні двері з будинку, викинув особисті речі відповідача та без відома останнього розпорядився предметами побуту та вжитку. [PERSON] стверджує, що він вселився до наймача як член сім'ї у розумінні частини другої статті 64 Житлового кодексу України та набув право користування займаним ним житловим приміщенням, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадкування за законом від 13.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ковальовою О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 231 (а.с. 4, 27), рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.11.2015 року, яке набрало законної сили 22.12.2015 року (а.с. 51-55), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 08.09.2016 року (а.с. 84-86) та № [NUMBER] від 26.01.2017 року (а.с. 87-88). За відомостями домової книги для прописки громадян, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно додатку до рішення Кіровоградської міської ради № 105 від 23.02.2016 року [ADDRESS]. Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області та відомостями Відділу реєстрації місця проживання особи Кіровоградської міської ради, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 9, 12). На підтвердження своїх вимог позивач посилався на показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні зазначали, що дійсно [PERSON] зі своєю родиною проживав за адресою: [ADDRESS], проте відповідач не є членом сім'ї [PERSON] та не перебуває з останнім в родинних відносинах. Відповідач із сім'єю наймали спірне житло, так як позивач зі своєю покійною дружиною весь час здавали своє житло в оренду. Вищевказане також підтвердили свідки, допитані за клопотанням представника відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які додатково зазначили, що сторони перебували виключно в доброзичливих відносинах. В підтвердження своїх заперечень проти позову представник відповідача посилався на положення статті 64 Житлового кодексу Української РСР та зазначав, що відповідач зі своєю сім'єю є членами сім'ї позивача. Однак, суд не погоджується з доводами відповідача та вважає помилковими його посилання на вищевказану норму права, оскільки стаття 64 Житлового кодексу Української РСР регулює відносини між наймачем та членами його сім'ї, в той час як в даному позові заявлено про порушене право власності. Позивач є власником спірного житла, а не його наймачем. При цьому відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що є членом сім'ї власника в розумінні сімейного та житлового законодавства. Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною першою статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за адресою: [ADDRESS], фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved