Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона народилася [INFO] року, її матір'ю була [PERSON], яка померла у с. Красилівка Ставищенського району Київської області [INFO] року. Єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті є вона. 06 жовтня 1978 року вона одружилася і їй було присвоєне прізвище „[PERSON]". 15 серпня 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Надія", яке знаходилося у с. Красилівка Ставищенського району Київської області, загальна площа якої становила 2646.6 га в межах, згідно з планом. Розмір земельної частки (паю) в даному підприємстві становить 3,6 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і її вартість становить 109114,33 гривень. Її мати, як член КСП "Надія", набула право на земельну частку (пай) в цих землях згідно з п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року №720. Згідно з вказаною нормою право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. До списку (основного) громадян, який доданий до вказаного Державного акту як Додаток № 1 „Список громадян- членів КСП" її мати помилково внесена не була. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Спадщину після смерті матері прийняла вона у відповідності до положень ст. ст. 548 та 549 ЦК України 1963 року, вступивши в управління та володіння спадковим майном, вона користувалася сезонно житловим будинком матері, забрала собі деякі її речі. 23 квітня 2002 року при уточненні списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), її мати [PERSON] рішенням комісії по врегулюванню земельних і майнових відносин реорганізованого КСП „Надія", правонаступниками якого були СТОВ „Агро-Антей" та СТОВ „Степ", у числі інших включена до Додаткового списку громадян-членів колективного господарства на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,6 умовних кадастрових гектари. 02 листопада 2005 року рішенням зборів власників земельних паїв та їх уповноважених ТОВ „Інтерагроінвест" філії „Агро-Антей" с. Красилівка Ставищенського району Київської області, протокол № 1, було присвоєно номер згідно карти- схеми поділу земельних ділянок на земельну частку (пай), яка належала її матері [PERSON]- № 329. Рішеннями правонаступника КСП та Красилівської сільської ради визнано право її матері [PERSON] на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП „Надія" Красилівської сільської ради, шляхом включення її прізвища до Додаткового списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю КСП „Надія". Однак, на ім'я [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався та у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) не реєструвався в зв'язку зі смертю останньої. Через відсутність правовстановлюючого документа, сертифіката на земельну частку (пай), виданого за життя спадкодавці, вона позбавлена можливості в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Позивач просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 3,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства „Надія" Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, вартістю 109114 гривень. В судове засідання позивач та її представник не прибули, до суду направили заяви, в яких позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача - Ставищенської райдержадміністрації, - в судове засідання не прибув, направив до суду лист, в якому позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без участі його представника. Представник третьої особи: відділу Держземагенства України в Ставищенському районі в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON], яка померла у с. Красилівка Ставищенського району Київської області [INFO] року була матір'ю позивача (а. с. 12, 14). Єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті є [PERSON], що вбачається з довідки за № 201, виданої 16.05.2014 року Красилівською сільською радою (а. с. 28). 15 серпня 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Надія", яке знаходилося у с. Красилівка Ставищенського району Київської області, загальна площа якої становила 2647.6 га в межах згідно з планом (а. с. 15-19). Розмір земельної частки (паю) в даному підприємстві становить 3,6 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і її вартість становить 109114,33 гривень (а. с. 20). [PERSON], як член КСП "Надія", набула право на земельну частку (пай) в цих землях згідно з п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року № 720. Згідно з вказаною нормою право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. До списку (основного) громадян, який доданий до вказаного Державного акту як Додаток № 1 „Список громадян-членів КСП" [PERSON] помилково внесена не була. Проте, її прізвище було внесено до додаткового списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у колективної власності на землю КСП "Надія" відповідно до витягу із наказу №34 від 24 квітня 2002 року СТОВ "Агро-Антей" та рішення №29 6 сесії 24 скликання Красилівської сільської ради від 18 квітня 2003 року (а. с. 22-25). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON] у відповідності до положень ст. ст. 548 та 549 ЦК України (1963 року), вступивши в управління та володіння спадковим майном - вона користувалася сезонно житловим будинком матері, забрала собі деякі її речі (а. с. 12-13, 21). 02 листопада 2005 року рішенням зборів власників земельних паїв та їх уповноважених ТОВ „Інтерагроінвест" філії „Агро-Антей" с. Красилівка Ставищенського району Київської області, протокол № 1, присвоєно номер згідно карти-схеми поділу земельних ділянок на земельну частку (пай), яка належала [PERSON]- № 329 (а. с. 26). Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] не видавався та у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) не реєструвався в зв'язку зі смертю останньої. Через відсутність правовстановлюючого документа, сертифіката на земельну частку (пай), позивач позбавлена можливості в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Відповідності до пунктів 4.14 та 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, у тому числі, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину і на підтвердження цієї обставини від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують факт наявності у спадкодавця майна., а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 11 Постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно із нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Відповідно до частини 2 статті 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року суб'єктами колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств. Згідно частини 2 статті 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у колективній власності громадян - членів такого підприємства, кооперативу, товариства. До державного акта додається список цих громадян. Земельний пай відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва " та від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям " - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Право на нього мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до вимог статті 529 ЦК України (в редакції 1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається із п. „г" ч. 1 статті 81 Земельного Кодексу України (від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають права власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула права на земельну частку (пай) в колективній власності на землю КСП "Надія" села Красилівка Ставищенського району Київської області розміром 3,6 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті [INFO] року, а тому за позивачем має бути визнане право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Оскільки, відповідач до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на земельну ділянку і в судовому засіданні не оспорював цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на нього не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved