Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0456 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2012 року було проведено розподіл сумісного майна подружжя, а саме: житлового будинку по [ADDRESS], який належав на праві власності йому та відповідачу. Цим же рішенням було проведено розподіл земельної ділянки площею 0,0911 га, на якій розташований будинок та визнано за відповідачем право власності на половину цієї земельної ділянки площею 0, 0455 га. Звернувшись до реєстраційної служби Ржищівського МУЮ з заявою про реєстрацію його права власності на належну йому іншу частину земельної ділянки, площею 0,0456 га, [PERSON] отримав відмову у державній реєстрації прав та обтяжень з посиланням на те, що документи, подані для проведення державної реєстрації, не відповідають вимогам і не дають права встановити відповідність заявленого права власності на вказану вище земельну ділянку. Зокрема дана відмова обґрунтовується тим, що у зазначеному вище рішенні Ржищівського міського суду відсутні відомості щодо визнання за ним права власності на цю земельну ділянку. Рішенням виконкому Ржищівської міської ради від 31 серпня 2015 року № 167 було присвоєно нову поштову адресу належній позивачу частині будинку після його розподілу: [ADDRESS]. Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. 60, 70, СК України, ст. ст. 120, 125, 126, 158 ЗК України, ст. ст. 16, 317, 321, 377, 392 ЦК України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", позивач просив задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, хоча буди повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 27 липня 2005 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0911 га, яка розташована по [ADDRESS]. Кадастровий номер ділянки [NUMBER] (а.с.12-12 зворот). Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя за [PERSON] було визнано право власності на 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7-9). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3203126092014 від 6 серпня 2014 року встановлено, що 6 серпня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0456 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок від 3 лютого 2014 року (а.с.10). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області "22860043 від 15 липня 2015 року встановлено, що [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.11). Згідно рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 167 від 31 серпня 2015 року "Про присвоєння поштової адреси частині нерухомого майна [PERSON]." встановлено, що частині нерухомого майна [PERSON] (частині житлового будинку), яке знаходиться в [ADDRESS], присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], встановлено, що виготовлено кадастровий план земельної ділянки площею 0,0456 га (а.с.14-15). Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, встановлено, що грошова оцінка земельної ділянки площею 911 кв.м складає 88429, 61 грн (а.с.17). Рішенням виконкому Ржищівської міської ради № 203 від 15 жовтня 2015 року присвоєно нерухомому майну [PERSON], яке знаходиться в [ADDRESS], нову поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.27) Згідно копії технічної документації встановлено, що було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (згідно з рішенням Ржищівського міського суду) в [ADDRESS]. Згідно схем розподілу земельної ділянки, кадастрових планів, актів прийому- передачі межових знаків на зберігання встановлено, що було виготовлено технічну документацію про розподіл земельної ділянки, площею 0,0911 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], між двома власниками: [PERSON] - земельна ділянка площею 0,0455 га, та [PERSON] - земельна ділянка площею 0,0456 га (а.с. 36- 50). За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (зі змінами) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Згідно із частиною третьою ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що після розподілу спільного сумісного майна подружжя за позивачем визнано право власності на 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до законодавства, позивач набувши право власності на частину будинку, набуває право власності й на частину земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на будинок. Як встановлено з письмових доказів, нерухомому майну, яке належить [PERSON] та розташоване за адресою: [ADDRESS], присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора від 15 липня 2015 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на цілу частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER]. Іншого способу захисту порушених прав позивача на даний час не вбачається. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, отже фіксування судового процесу не здійснювалось.

Outcome: approved