Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між страховою виплатою та реальною матеріальною шкодою, завданою знищенням автомобіля, в розмірі 24944,97 грн; стягнути з [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану моральну шкоду 10 000 грн., з яких 7 530,37 грн з [PERSON] , 2 469,63 грн з МТСБУ. Стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 7 700 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1 921,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 26.06.2018 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу була завдана матеріальна шкода у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, який згідно висновку експерта, не підлягає відновлювальному ремонту, тобто автомобіль знищено. Також позивач вказує, що йому були завдані легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судового експерта №62 від 02.07.2018 року, розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, складає 74 337,64 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника автомобіля, 07.09.2018 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. 22.12.2018 року МТСБУ здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 49392,67 грн. Таким чином, позивач вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця між реальними збитками та виплаченою сумою страхового відшкодування, яка становить 24 944,97 грн. Позивач вказує, що оскільки у зв`язку з ДТП він отримав тілесні ушкодження, відповідач МТСБУ зобов`язане також виплатити йому моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати, що становить 2469,63 грн. Позивач зазначає, що у зв`язку із втратою автомобіля, він зазнав і душевних страждань та переживань, було порушено його нормальні життєві умови, що зумовлено втратою автомобіля та не можливістю придбати новий. Позивач був змушений витрачати час для оформлення страхової виплати, яка не покрила вартості автомобіля. Наразі позивач змушений продовжувати витрачати час на для захисту своїх прав. [PERSON] втратив доходи, оскільки автомобіль він використовував для роботи. Автомобіль втрачено з вини відповідача, що призвело до неочікуваних втрат для позивача та отримання ним моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у суму 10000,00 грн. Оскільки суму матеріальної шкоди у розмірі 2469,63 грн позивач просить стягнути з МТСБУ, тому моральну шкоди у розмірі 7530,37 грн просить стягнути з [PERSON] . Крім того, для підготовки необхідних документів для звернення до суту, отримання професійної правової допомоги та оплати судового збору позивачем понесені судові витрати, які позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 17.01.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. 14.02.2019 року від представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєва П.В. надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позову у частині вимог до МТСБУ. Заперечення проти позову умотивовані тим, що оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON] , тому нести відповідальність за завдану ним шкоду має саме він. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, основним доказом є обґрунтовані витрати на лікування, які мають бути підтвердженні чеками та рецептами лікаря. Таким чином, МТСБУ не має змоги розрахувати моральну шкоду, оскільки згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода розраховується з витрат, понесених потерпілим на лікування. Тому представник відповідача вважає вимогу про стягнення з МТСБУ моральної шкоди необґрунтованою та незаконною. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2019 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , в межах суми заявлених позовних вимог - 42 096,34 (сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн 34 коп. 28.10.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві відповідач посилається на те, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється. Позивачем у позовній заяві не доведено вини відповідача у скоєнні ДТП 26.06.2018 року, оскільки висновки, які міститься у постанові Житомирського апеляційного суду від 05.11.2019 року щодо вини відповідача у вчиненні ДТП, є такими, що прийняті без належних на те повноважень та за відсутністю доказів, а тому вказане рішення не може розцінюватися як належний, допустимий та достатній доказ його вини, а тому не звільняє позивача від необхідності доказування даної обставини. Відповідач вважає, що єдиним доказом, що може доводити його вину, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини та повне дослідження наявності складу адміністративного правопорушення. Також відповідач вказує, що [PERSON] після настання дорожньо-транспортної пригоди на своєму транспортному засобі залишив місце пригоди, не проінформував відповідача про себе, своє місце проживання, де буде зберігатися автомобіль та інші необхідні данні. Про особу учасника (позивача) ДТП, що сталася 26.06.2018 року, відповідачу стало відомо лише при ознайомленні із матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 296/7226/18. Відповідач у відзиві зазначає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №62, складений судовим експертом Кудинським В.С. після того, як з боку МТСБУ, в рамках страхової справи 52707, проведено власне експертне дослідження, не може прийматися як доказ у даній справі, оскільки він складений з численними порушеннями, неточностями та не об`єктивно, не містить в собі жодного зв`язку із ДТП, яка сталася 26.06.2018 року та жодним чином не доводить нанесення шкоди саме відповідачем та саме у визначеному розмірі. Відповідач також вважає, що твердження позивача про те, що йому нанесено моральної шкоди, не підтверджено належними доказами, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди у сумі 10000,00 грн, не визначено її характер, не надано доказів понесення витрат на лікування, а також докази причинного зв`язку між ДТП та тілесними ушкодженнями, які отримав позивач. Також відповідач не погоджується з вимогою про стягнення з нього витрат на професійну правову допомогу, оскільки вважає, що понесення таких витрат позивачем не підтверджено належними доказами. 04.11.2019 року представником позивача - адвокатом Ярош В.В. подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] , у якому він зазначив, що вина [PERSON] у спричиненні ДТП підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на те, що суд при закритті провадження у справі неправомірно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення є необґрунтованим та суперечить усталеній судовій практиці. Вина [PERSON] у спричиненні ДТП встановлена постановою Житомирського апеляційного суду від 05.11.2018 року. Висловлюючи незгоду з висновком експерта Кудинського В.С. від 02.07.2018 року, [PERSON] не надав доказів на його спростування, зокрема доказів того, що розмір шкоди, яка спричинена майну позивача, є меншим, ніж визначено висновком експерта. У разі незгоди з висновком експерта, який наданий позивачем, [PERSON] має право заявити клопотання про призначення повторної експертизи. Пошкоджений автомобіль знаходиться у гаражі позивача у стані, який виник після ДТП, ремонтних робіт з автомобілем не проводилося. Обґрунтування розміру моральної шкоди у позові детально наведено, а отже твердження відповідача про необґрунтованість моральної шкоди спростовується змістом позовної заяви. Також представник позивача вказує, що твердження відповідача про те, що понесення позивачем витрат та правову допомогу не підтверджено належними доказами, є хибним, оскільки до позову додано всі необхідні, належні та допустимі докази щодо витрат позивача на отримання правової допомоги. 14.01.2020 року до суду надійшло заперечення відповідача [PERSON] на відповідь на відзив, у якому відповідачем висловлено свою незгоду із твердженнями представника позивача, які викладені ним у відповіді на відзив, оскільки вважає такі твердження надуманими, та такими, що не підтверджені належними доказами. Ухвалою суду від 15.01.2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України копію страхової справи № 52707, заведеної на підставі звернення потерпілого [PERSON] від 07.09.2018 року. На виконання вимог ухвали суду, 03.02.2020 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла копія страхової справи № 52707. 20.05.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду додаткові пояснення, у яких він вказав, що Моторне (транспортне) страхового бюро України не прийняло за основу для розрахунку висновок судового експерта №62 від 02.07.2018 року та провело своє експертне дослідження, що, на думку відповідача, підтверджує його доводи щодо недійсності експертного висновку №62 від 02.07.2018 року. Крім того, відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки Daewoo Nexia з номерним знаком [NUMBER] , після ДТП та розміру регламентної виплати, виплату страхового відшкодування зменшено виключно на вартість КТЗ в пошкодженому стані, яка становить 21000,00 грн, тобто на залишкову вартість автомобіля позивача. Даний факт вказує на те, що представником позивача безпідставно вимагається відшкодування шкоди за начебто знищене майно, доказів знищення майна позивачем не надано, тому відповідач вважає, що відсутній предмет спору у цій частині. Також, оскільки позивач отримав страхове відшкодування, тому відповідач вважає, що у позивача відсутнє право вимоги до нього про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача МТСБУ у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно довідки №3018177397288574 про дорожньо-транспортну пригоду, 26.06.2018 року о 00:30 год, м. Житомир, вул. І. Мазепи, 82, сталася дорожньо-транспортна пригода - бокове зіткнення. Учасником дорожньо-транспортної пригоди був автомобіль Daewoo Nexia, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу якого була застрахована у ПРАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу АК9787343 з терміном дії до 03.12.2018 року. Автомобіль Daewoo Nexia, номерний знак [NUMBER] , отримав такі механічні ушкодження: задня ліва частина, бокова ліва частина, задня центральна частина. Огляд водія [PERSON] на стан сп`яніння не проводився через госпіталізацію. Також, учасником дорожньо-транспортної пригоди був автомобіль Dacia Logan, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу якого застрахована не була. Автомобіль Dacia Logan, номерний знак [NUMBER] , отримав такі механічні ушкодження: передня центральна частина, передня права частина, бокова права частина. Огляд водія [PERSON] на стан сп`яніння не проводився через відсутність ознак сп`яніння. У результаті ДТП [PERSON] отримав травмування. (т. 1 а.с. 17) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Daewoo Nexia, реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] (т. 1 а.с. 14) Постановою Житомирського апеляційного суду від 05.11.2018 року у справі №296/7226/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито провадження у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зі змісту постанови вбачається, що 26.06.2018 року о 00 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Dacia Logan, реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. І. Мазепи, 82, в м. Житомирі не дотримався безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, здійснив наїзд на автомобіль Daewoo Nexia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, гр. [PERSON] отримав тілесні ушкодження. (т. 1 а.с. 40-42) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02.07.2018 року №62, який складено судовим експертом Кудинським В.С., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Daewoo Nexia DOHC, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП, складає 74337,64 грн. (т. 1 а.с. 20-25). 07.09.2018 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26.06.2018 року, та із завою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. (т. 1 а.с. 27-29) Згідно звіту №SOS-180918-4567859 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який складений 25.09.2018 року ФОП [PERSON] на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 70392,67 грн. (т. 1 а.с. 219) Згідно платіжного доручення №1015016 від 22.12.2018 року, МТСБУ перерахувало [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49392,67 грн. (т. 1 а.с. 201) Розмір страхового відшкодування, яке було виплачено [PERSON] , Моторним (транспортним) страховим бюро України було зменшено на 21000,00 грн. Вказана сума встановлена МТСБУ як вартість автомобіля Daewoo Nexia у пошкодженому стані, яка визначена за даними інтернет-аукціону AUTOonline, як найвища цінова пропозиція за автомобіль Daewoo Nexia у пошкодженому стані. (т. 1 а.с. 216-217) Згідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року № 640/14169/17, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, посилання відповідача [PERSON] на відсутність його вини у спричиненні ДТП є безпідставним, оскільки його вина встановлена постановою Житомирського апеляційного суду від 05.11.2018 року та є преюдиційним фактом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Судом встановлено, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02.07.2018 року №62, який складено судовим експертом Кудинським В.С., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Daewoo Nexia DOHC, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП, складає 74337,64 грн. Однак, відповідач заперечує проти достовірності експертного автотоварознавчого дослідження від 02.07.2018 року №62, який складено судовим експертом Кудинським В.С., посилаючись при цьому на звіт №SOS-180918-4567859 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який складений 25.09.2018 року ФОП [PERSON] на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України. Разом з тим, відповідач [PERSON] не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи або надати інші докази на підтвердження своїх заперечень проти розміру завданої шкоди. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. Такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. На підставі оцінених судом доказів, встановлено, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений МТСБУ на користь позивача розмір страхового відшкодування, отже з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням, що становить 21000,00 грн. Вказаний розмір матеріальної шкоди визначений судом виходячи із звіту №SOS-180918-4567859 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який складений 25.09.2018 року ФОП [PERSON] на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, яким встановлено що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 70392,67 грн, та є різницею між визначеним розміром матеріальної шкоди та розміром виплаченого позивачу страхового відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідачем [PERSON] не спростовано розмір збитків, який підтверджений поданими позивачем належними і допустимими доказами. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання відповідача на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] 3000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Разом з тим, щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди з МТСБУ, суд зазначає, що статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивачем долучено до позову копію акту судово-медичного обстеження №1577 від 02.07.2018 року, згідно якого у [PERSON] виявлено садно на голові зліва, яке утворилося від дії тупого твердого предмету, не виключено 26.06.2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т. 1 а.с. 26) Однак, жодних доказів, які підтверджують нанесення позивачу шкоди відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме щодо понесення витрат на лікування, шкоди, пов`язаної з втратою працездатності, тощо, матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для задоволення позову у частині вимог до МТСБУ. Також позивач просить сягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі пливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Встановлено, що між адвокатом Ярош В.В. та [PERSON] 26.06.2018 року укладено договір про надання професійної правничої допомоги. (т. 1 а.с. 32) Повноваження адвоката підтверджуються копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером. (т. 1 а.с. 31, 33) Згідно п. 2.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 26.06.2018 року, розмір гонорару адвокату становить 7700,00 грн. (а.с. 32). Також адвокатом надано детальний розрахунок понесених витрат та обґрунтування розміру витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом згідно договору від 26.06.2018 року №27-18. (т. 1 а.с. 37) Згідно копій квитанції №27-18 від 02.01.2020 року, [PERSON] внесено адвокату на оплату його послуг кошти у сумі 7700,00 грн. (т. 1 а.с. 35, 164) Отже, понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7700,00 підтверджені належними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивачів підлягають стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 7700,00 грн. Оскільки судом не прийнято до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 02.07.2018 року №62, який складено судовим експертом Кудинським В.С., суд не вирішує питання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням експерта. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial