Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 21 серпня 2013 року о 08-45 год [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ROVER-416», д.н.з. [NUMBER], на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль, поблизу с. Рів Жмеринського району, порушив п.п. 14.2-в, 14.6-г Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER], в результаті чого водій автомобіля ВАЗ-2106 [PERSON] та його пасажир [PERSON] загинули. Позивач зі своєю дочкою [PERSON] та внучкою [PERSON] їхали в автомобілі ВАЗ-2106, яким керував [PERSON], на задньому сидінні як пасажири. Вона та дочка [PERSON] внаслідок зіткнення автомобілів отримали тяжкі тілесні ушкодження, а її внучка [PERSON] - середньої тяжкості тілесні ушкодження. За фактом ДТП відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України 21 серпня 2013 року внесені до ЄРДР за №12012010130000899 та проведено досудове розслідування. Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду було встановлено, що відповідач [PERSON] своїми діями порушив вимоги п.п. 14.2-в, 14-6-г ПДР України, між його діями та наслідками у вигляді заподіяння шкоди здоров'ю позивача існує причинний зв'язок. Під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений [PERSON] повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на умовах обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на умовах обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом №АВ2075354 від 11.09.2012 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Страхове відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за втрату позивачем стійкої працездатності відшкодовано лише частково у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі в сумі 41292 грн. Шкода, пов'язана з її лікуванням, додаткові витрати, зумовлені стороннім доглядом, моральна шкода даною страховою компанією їй не відшкодовано. Будь-яке страхове відшкодування страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» їй не виплачено. Внаслідок ДТП здоров'ю [PERSON] було завдано значної шкоди. Зокрема, згідно з висновком судово-медичної експертизи №167 від 17 жовтня 2013 року, їй заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, розриву брижжі тонкої кишки з внутрішньочеревною кровотечею, рани лівої гомілки, садна в ділянці правого ліктьового суглобу та правого кульшового суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння. Внаслідок ушкодження здоров'я позивачку було госпіталізовано до реанімаційного відділення Жмеринської ЦРЛ, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 21.08.2013 по 17.11.2013 року. З 18.11.2013 по 12.12.2013 року вона проходила реабілітацію і продовжує стаціонарне лікування в спеціалізованому санаторії для дорослих «Северинівка», який знаходиться в с. Северинівка Жмеринського району. З 22.09.2014 по 10.10.2014 року позивачка проходила стаціонарне лікування в Печерській обласній лікарні відновного лікування Тульчинського району Вінницької області. З 09.11.2015 по 11.12.2015 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні ім.. Пирогова, де 12.11.2015 року перенесла операційне втручання з приводу тотального без цементного ендопротезування правого кульшового суглобу LIMA, приймала відповідні медикаменти, використовувала товари медичного призначення, їй встановлено ендопротез. З 29.02.2016 року по 18.03.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Жмеринській ЦРЛ. За висновком медико-соціальної експертної комісії від 18.11.2013 року внаслідок каліцтва її визнано інвалідом першої Б групи загального захворювання з ураженням ОРА безстроково, у довідці до акту огляду МСЕК вказано, що вона потребує сторонньої допомоги. У зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень вона зазнала майнової шкоди, що полягає у витратах на лікування в сумі 84660 грн. - вартість ендопротезу; 21431 грн. - вартість ліків, на загальну суму 106091 грн. Оскільки водії [PERSON] та [PERSON] застрахували свою цивільну відповідальність, просила стягнути витрати на її лікування в сумі 106091 грн. солідарно із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп». Позивач є інвалідом першої групи і їй необхідний сторонній догляд та побутове обслуговування, а тому вважає, що їй мають бути відшкодовані витрати у таких розмірах: витрати на постійний сторонній догляд - у розмірі половини мінімальної заробітної плати встановленої на день виплати; витрати на побутове обслуговування - у розмірі чверті мінімальної заробітної плати встановленої на день виплати. З врахуванням розмірів мінімальної заробітної плати із наведенням відповідних розрахунків просила солідарно стянути із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інщуранс Груп» суми відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування за період з 01.09.2013 по 01.09.2016 року у розмірі 34381 грн. Також, з врахуванням розмірів мінімальної заробітної плати із наведенням відповідних розрахунків, просила в подальшому щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом (з 10.09.2016 року) і безстроково стягувати з відповідача [PERSON] на свою користь витрати на постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування в сумі 1087 грн. Окрім майнової шкоди, в результаті ДТП позивач вважає, що їй було завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 100000 грн. та яка полягає у тому, що внаслідок отриманої травми та лікування вона перенесла значний фізичний біль і страждання. Позивач не може рухатись, у неї болить голова, спостерігаються запаморочення, втрати свідомості, а тому вона потребує постійного стороннього догляду. Для відновлення фізичного стану, [PERSON] слід постійно приймати медичні препарати, на що вона змушена постійно позичати гроші у близьких та знайомих людей, що негативно спливає на відносини між позивачем та родичами. Були порушені її життєві зв'язки та життєві плани, оскільки вона була позбавлена можливості продовжувати активне життя. Вона змушена була проходити тривале лікування, перенести складні операції, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури і постійно відчувати болі в області отриманих травм. Їй було встановлено кульшовий ендопротез, пересувається позивач лише за допомогою милиць. Все це потребувало та потребує в даний час від неї значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Також їй було завдано і душевних страждань у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача. Вона перенесла негативні переживання та спогади, у неї був психологічний дискомфорт, ледь не втратила життя і пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, страху за своє життя і здоров'я. Їй вкрай неприємно і дискомфортно себе почувати, пересуваючись на милицях та із сторонньою допомогою. Позивач змушена пристосуватись до негативних умов існування, турбується про своє подальше відновлення фізичного стану, про подальші наслідки отриманих внаслідок дій [PERSON] травм. Оскільки водії [PERSON] та [PERSON] застрахували свою цивільну відповідальність, то вважає, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» мають відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі по 5000 грн. кожна, а разом 10000 грн. а відповідач [PERSON] має відшкодувати їй 90000 грн. завданої моральної шкоди. На підставі викладеного в позовній заяві представник позивача просив на користь позивача стягнути солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування, завдане каліцтвом: 106091 грн. витрат на лікування, 22921 грн. витрат на постійний сторонній догляд, 11460 грн. витрат на побутове обслуговування, а всього на суму 140472 грн.; стягувати з [PERSON] на її користь, починаючи з 10.09.2016 року та безстроково щомісячно по 725 грн. витрат на постійний сторонній догляд та по 362 грн. витрат на побутове обслуговування, а всього на суму 1087 грн.; стягнути у відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 90000 грн., з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» 5000 грн. та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 5000 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача адвокат [PERSON], позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, просить його задоволити, пояснив, що ліміт відповідальності страхових компаній по 100000 грн. в частині шкоди, заподіяної життю і здоров'ю, загальна сума відшкодування шкоди, на яку претендує позивач, є більшою, а тому суд може задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, яку просить стягнути позивач частково, визначивши ці суми у відповідних частках. Просив врахувати, що СК «Універсальна» вже виплатила позивачу 41292 грн. страхового відшкодування за втрату стійкої працездатності. Уточнивши в останньому судовому засіданні свої позовні вимоги, просив стягнути з СК «Універсальна» та з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 119041 грн., що включає в себе 84660 грн. витрат на лікування, 22921 грн. витрат на постійний сторонній догляд та 11460 грн. витрат на побутове обслуговування. Вказав, що підставою подачі позову є підстави відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоров'я. Відшкодування шкоди, завданої втратою працездатності, здійснюється за окремою позовною заявою. Інвалідність позивачу встановлено безстроково (довічно), а тому витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування мають стягуватись на користь позивача все її життя. Додатково та на запитання пояснив, що [PERSON] зверталась також із письмовою заявою до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, однак їй було відмовлено, оскільки вся шкода нібито була відшкодована винною особою, а також, що обов'язок такого відшкодування лежить на ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Наявність та вид тілесних ушкоджень, тривалість лікування, протезування, операційне втручання, перелік ліків, товарів медичного призначення, реабілітаційне лікування, що понесено позивачем, повністю доводиться матеріалами цивільної та кримінальної справ. Щодо заяви про відсутність претензій до [PERSON], то писалась ЇЇ [PERSON] в березні 2014 року, та зазначалось про необхідність операції, то малась на увазі перенесене у 2015 році протезування, а вартість встановленого протезу у розмірі 84 тис. грн. підтверджується відповідною квитанцією. Позивачка періодично проходить курси лікування, визнана інвалідом першої групи, потребує постійного стороннього догляду. Позивач постійно вживає знеболюючі препарати, побічні дії яких дають негативний психічний наслідок, пригнічення, та загалом негативно спливають на її здоров'я. Щодо витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування, то пояснив, що здійснено два розрахунки: перший з дати події та по час подачі позову та ці витрати мають бути стягнені з страхових компаній, а з часу подачі позову та довічно - із відповідача [PERSON], який визнаний винуватим в отриманні травм позивачем. Представник, при підготовці позову не обчислював витрати по час подачі позову в днях, а обмежився першим вересня 2016 року для спрощення розрахунків. Оскільки позивач є інвалідом першої групи, по закону висновок МСЕК не вимагається. Позивачка перебуває у важкому стані, постійно перебуває на інвалідному візку, протез належним чином не функціонує, воне понесла та несе моральні страждання, хвилюється, відчуває біль, а тому розмір моральної шкоди у сумі 100000 грн. є обґрунтованим та співрозмірним із моральними стражданнями, із яких по 5000 грн. в межах ліміту мають сплатити страхові компанії, а 90000 грн. - відповідач [PERSON] Відповідачем [PERSON] будь-яка шкода позивачці не відшкодовувалась. У лікарні її провідував батько [PERSON], який просив за сина, обіцяв надати допомогу, просив написати заяву, що шкоду вже відшкодовано, що позивачка [PERSON] і зробила, пожалівши відповідача [PERSON], через його молодий вік, загрозу останньому строку ув'язнення у зв'язку із розглядом кримінального провадження. Потерпілою у кримінальному провадженні під час досудового розслідування [PERSON] не визнавалась, в судовому засіданні їй нічого не роз'яснювалось, цивільний позов у кримінальному провадженні [PERSON] не заявляла. Щодо заперечень страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», звернув увагу, що у п. 9.1.1 Закону визначено, що договором страхування може бути передбачено вищий ліміт, ніж визначений законом, а тому розмір ліміту складає 100000 грн., тобто той, який встановлений договором. Також відбулась зміна номерного знаку транспортного засобу, яким керував [PERSON], про що зазначено в техпаспорті, однак не відображено в договорі, де зазначено старий номерний знак ще на попереднє прізвище позивачки ([PERSON]). Позивач зверталась до даної страхової компанії, однак отримала усну відмову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити та стягнути з відповідачів завдану їй майнову і моральну шкоду відповідно до заявлених вимог. Пояснила, що відповідач не відшкодовував їй шкоду взагалі. Вона підписала заяви про те, що немає претензій до [PERSON], однак фактично ніяких коштів не отримувала. Написала заяви, бо пожаліла молодого [PERSON] на прохання його батька, який обіцяв «поставити її на ноги», однак обіцянок не виконав. В теперішній час позивач продовжує морально страждати, вона не може ходити, повноцінно себе обслуговувати, постійно нервує. Відповідач [PERSON], неодноразово, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 54, 106, 113 ,129, 142, 167, 171), у судові засідання не з'являвся, надав письмові заперечення (а.с. 26-28), згідно яких повністю заперечує проти позовної заяви [PERSON], оскільки доводи є безпідставними та необргунтованими, не доведені позивачем належними та допустимими доказами. Дійсно вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.01.2014 року та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.04.2014 року встановлено його вину у вчиненні неумисного злочину та встановлено відсутність потерпілих у кримінальному провадженні, під час проведення судового засідання сказані особи також відмовились від визнання їх потерпілими та просили застосувати до обвинуваченого [PERSON] міру покарання, не пов'язану із позбавленням волі. Крім того, постраждалі внаслідок ДТП свідки [PERSON] та [PERSON] надіслали Апеляційному суду Вінницької області нотаріально засвідчені заяви про повне відшкодування їм обвинуваченим [PERSON] матеріальних та моральних збитків, а сам [PERSON] продовжує надалі надавати посильну допомогу. Шкоду позивачу, [PERSON] та її сім'ї відшкодовано батьком позивача на суму близько 20000 доларів США, так як в самого [PERSON] відсутні кошти та майно. Вказує, що в автомобілі під керуванням водія [PERSON] на задньому сидінні автомобіля перебували чотири особи, всупереч технічним можливостям автомобіля та правилам дорожнього руху. Оскільки, зокрема, позивачу вся шкода відшкодована, що доведено матеріалами справи, вона відмовилась від статусу потерпілого, то подача нею позову є зловживання правом, а не способом захисту свого порушеного права. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що [PERSON] дійсно був винуватим у ДТП, яке сталось 21.08.2013 року, однак вся шкода, яка завдана [PERSON], [PERSON] та її сім'ї повністю відшкодована рідними відповідача [PERSON], який не мав власних коштів для відшкодування такої шкоди. [PERSON] повністю було відшкодовано шкоду на лікування та моральні страждання, однак точно у яких розмірах він пояснити не може, ці обставини достовірно відомо батькові відповідача [PERSON] Зі слів цих осіб було виплачено загалом суму у розмірі близько 22 тисяч доларів США у гривневому та доларовому еквіваленті, гроші передавались безпосередньо дочці позивача - [PERSON]. Доказом відшкодування шкоди є нотаріально засвідчена заява [PERSON] та розписка [PERSON], із змісту яких слідує про повне її відшкодування. Просив в задоволенні позовних вимог в частині відповідальності [PERSON] відмовити. Представник відповідача - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», будучи належним чином та завчасно неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення (а.с. 107-112), відповідно до яких 11 вересня 2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АВ-2075354, за яким забезпечено транспортний засіб ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER]. Строк дії 12 вересня 2012 року - 11 вересня 2013 року. Ліміт відповідальності по майну 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн. 21 серпня 2013 року поблизу с. Рів сталася ДТП за участю т.з. Ровер, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та т.з. ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Товариство не страхувало відповідальність водіїв ВАЗ-21063 з державним реєстраційним номером [NUMBER]. Якщо т.з. ВАЗ-21063 д.н.з. [NUMBER] відчужувався, то відповідно до ст. 19.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхувальник зобов'язаний був письмово повідомити про таке відчуження страховика, як наслідок переоформити поліс на новий номерний знак транспортного засобу. Оскільки страхувальник письмово не повідомив, договір припинив свою дію з дня відчуження такого транспортного засобу (перереєстрації на новий державний реєстраційний номер). Крім того, відповідно до ст. 22, п. 9.3 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5% ліміту, визначеного законом (51000 грн.), що складає 25550 грн. Різницю між сумою відшкодування, визначену судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки моральна шкода може бути покладена на страховика лише по тим полісам, які укладені та сплачено страхову премію у період з 05.11.2012 по 05.02.2013 року та лише у сумі 25550 грн. Також відповідно до ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у зв»язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов»язані з доставкою, розміщеням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров»я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, та ці витрати мають бути документально підтверджені відповідним медичним закладом. Однак позивач жодного документу не надав, із будь-якими заявами до страховика не звертався, а відтак просив в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити без участі представника ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», будучи належним чином та завчасно неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 22, 53, 97, 115, 125, 131, 140, 153, 165, 172) в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не надав. Судом з врахуванням думки присутніх учасників ухвалено здійснювати розгляд цивільної справи у відсутність відповідача [PERSON], зважаючи, що його інтереси представляє представник, який надав свої пояснення у судовому засіданні, представників відповідачів ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України не передбачено, а також на підставі заяв, наявних у матерілах справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що під час ДТП, яка мала місце 21 серпня 2013 року, вона знаходилась в т.з. ВАЗ-21063, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. На той час та зараз вона проживає разом з позивачем однієї сім'єю. Після ДТП позивач не може самостійно себе обслуговувати, потребує стороннього догляду. Відповідач [PERSON] та його родичі після ДТП допомоги не надавали. Розписки писала [PERSON], а позивач лише розписувалась в них. Розписки були про те, що відповідач буде надавати допомогу і в подальшому. Батько відповідача до розгляду кримінального провадження в суді неодноразово приходив і просив, щоб його сина не позбавили волі, приносив продукти, давав обіцянки, що буде матеріально підтримувати їх, допоможе вчитись [PERSON], однак ніяких коштів не надавав. Позивач взагалі з батьком відповідача не спілкувалася. Сама [PERSON] пояснила, що вона дуже довірлива людина, тому повірила цим обіцянкам. На суді коли їх з [PERSON] спитали, чи вони визнають себе потерпілими, то вони відмовились, оскільки їм прокурор пояснив, що в такому випадку їм необхідний адвокат. Відповідач запевняв, що поїде на заробітки і дасть кошти на лікування матері, а [PERSON] повірила йому. Нотаріально посвідчені розписки [PERSON] не читала, скільки повністю довірилась обіцянкам відповідача та його батька. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду покав, що він є батьком відповідача [PERSON] В день, коли сталося ДТП, він через декілька годин прибув на місце ДТП, бачив його наслідки. Ним були задіяні всі власні ресурси для сприяння найшвидшого одужання потерпілих та компенсації завданої їм шкоди. В день ДТП він передав в лікарню, де перебувала [PERSON], 1000 грн. Також в цей день він передав 3000 грн. родині загиблого [PERSON]. В період з 25 по 30 серпня 2013 року ним передано 28000 грн [PERSON] для її лікування та лікування її матері та дочки. 13 вересня 2013 року ним було передано особисто [PERSON] в приміщенні лікарні в рахунок компенсації моральної шкоди і на лікування 10000 доларів США, а також 1000 доларів США для того, щоб поставити пам'ятник загиблому [PERSON]. Про передачу цих коштів [PERSON] написала відповідну розписку. Його син - відповідач по справі після ДТП перебував у шоковому стані та знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні, а в подальшому йому було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Оскільки він був студентом, майна особистого не мав, то [PERSON] здійснював відшкодування шкоди і неодноразово відвідував потерпілих. Крім цього, він додатково передав [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США у них вдома по вул.. Шевченка в м. Жмеринка. А в липні 2014 року йому зателефонувала [PERSON] і попросила гроші на операцію, тому ним було передано ще 40000 грн.. Однак операцію відразу не зробили, відклали. В розписках відсутні суми коштів які передавались, оскільки позивач боялась розголошення цієї інформації, а також бажала стягнути кошти з страхових компаній. Також ним надавалася допомога у вигляді продуктів харчування. Загалом він передав [PERSON] на її потреби та потреби її матері і дочки 22340 доларів США. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року у кримінальному провадженні 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) [PERSON], [INFO] (а.с.29) визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину. На [PERSON] покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вироком суду встановлено, що 21 серпня 2013 року о 08-45 год [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Rover-416», д.н.з. [NUMBER], на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль поблизу с. Рів Жмеринського району Вінницької області порушив п.п. 14.2-в, 14.2-г ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажир [PERSON] загинули, а пасажир автомобіля ВАЗ-2106 [PERSON].[INFO] (а.с. 7), яка на момент зіткнення знаходилась на задньому сидінні справа, згідно з висновком експерта №168, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, отримала ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, розриву брижжі тонкої кишк з внутрішньо-черевною кровотечею, рани лівої гомілки, садна в ділянці правовго ліктьового суглобу та правого кульшвого суглобів, які відностяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння. Порушення вимог п.п.14.2-в, 14-6-г ПДР України [PERSON] знаходяться в причинному зв'язку із наслідками. Крім цього, у вироку зазначено, що потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні у зв'язку з тим, що особи, яким завдано матеріальну та моральну шкоду не звернулися у встановленому порядку до органу досудового розслідування із відповідними заявами та під час допиту заперечили про визнання їх потерпілими. Під час проведення судового засідання вказані особи також відмовилися від визнання їх потерпілими та просили застосувати до обвинуваченого [PERSON] міру покарання не пов'язану з позбавленням волі (а.с. 8-10) Полісом № АС/0308053 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 28.04.2013 року страховиком ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» і страхувальником [PERSON], забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Rover-416», типу В2, номерний знак [NUMBER], 1999 року випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER], зі строком дії: з 28.04.2013 року до 29.04.2014 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. (а.с. 86) Власником автомобіля ВАЗ-21063 являється [PERSON] (а. с. 132). Із наявного в матеріалах цивільної справи технічного паспорта автомобіля марки ВАЗ-21063, 1987 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], вбачається, що даний автомобіль на праві власності належав [PERSON]. Технічний паспорт автомобіля серії [NUMBER] виданий начальником ДАІ Жмеринського МРЕВ Вінницької області 24 жовтня 1987 року (а. с. 132 на звороті). Зміна власника автомобіля відбулася на підставі договору дарування, посвідченого Жмеринською державною нотаріальною конторою 07.07.1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1291, за яким [PERSON] подарувала належний їй автомобіль [PERSON]. Про таку зміну власника начальником ДАІ Жмеринського МРЕВ Вінницької області 07.07.1990 року зроблено відмітку у технічному паспорті (а. с. 132-зворот). У зв'язку із зміною власника автомобіля змінений номерний знак автомобіля з присвоєнням номерного знака - [NUMBER] (а. с. 132). Згідно полісу № АВ/2075354 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 11 вересня 2012 року страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та страхувальником [PERSON], забезпеченим транспортним засобом являється автомобіль марки ВАЗ-2106, типу В1, номерний знак [NUMBER], 1987 року випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER], зі строком дії: з 12.09.2012 року до 11.09.2013 року включно Пунктом 4 полісу № АВ/2075354 визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю/здоров'ю - сто тисяч грн.; за шкоду заподіяну майну - п'ятдесят тисяч грн. (а. с. 12). Отже, забезпеченим транспортним засобом являється автомобіль марки ВАЗ-21063 з правильним державним номерним знаком [NUMBER], який був діючим на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася саме із цим забезпеченим транспортним засобом 21.08.2013 року. Наведеним спростовуються доводи відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в тому, що товариство не страхувало відповідальність водіїв транспортного засобу ВАЗ-21063 з державним реєстраційним номером [NUMBER]. Саме товариство при оформленні полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів допустило помилку, вказавши старий номерний знак, що діяв до зміни власника. Внаслідок ДТП, яка сталася 21 серпня 2013 року, позивач [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень, що встановлено вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року. 21 серпня 2013 року [PERSON] поступила в реанімаційне відділення Жмеринської ЦРЛ після ДТП (а.с. 69), де їй було призначено ряд медичних препаратів, та надано копії листків лікарських призначень за цей період (69-зворот-73). На лікуванні у даному закладі [PERSON] перебувала з 21.08.2013 по 18.11.2013 року, виписана з покращеням до Северинівського санаторію для реабілітації (а.с.88-87) З 18.11.2013 року позивачка [PERSON], [INFO] визнана інвалідом першої групи внаслідок загального захворювання з ураженням ОРА безстроково на підставі акту огляду МСЕК №2149 та потребує сторонньої допомоги (а.с.11). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №639 спеціалізованого санаторію для дорослих «Северинівка» вбачається, що позивачка [PERSON], [INFO] з 18 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 року перебувала в даному медичному закладі (а.с. 84-84-зворот, 85) для лікування наслідків сполучної травми, отриманої 21.08.2013 року, потребує сторонньої допомоги. З виписок стаціонарного хворого Печерської обласної лікарні відновного лікування Тульчинського району Вінницької області (а.с. 76-зворот-76, 78- 78 зворот) позивач [PERSON] з 22.09.2014 по 10.10.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з діагнозом невірно консолідований перелом кісток тазу, порушення цілісності тазового кільця, посттравматична конюнтура правого кульшового суглобу. Виписана з милицями, рекомендована допомога соціального працівника. Так само позивач [PERSON] з 29.02.2016 року по 18.03.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у вказаній медичній установі з діагнозами консолідуючого застарілого перелом кісток тазу справа і т.п. (а.с.77, 83). З виписки стаціонарного хворого КУ Жмеринська ЦРЛ (а.с.75-зворот-75) вбачається, що позивач [PERSON] з 15.01.2015 по 28.01.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з діагнозом посттравматичний деформуючий артроз. З виписки стаціонарного хворого ВОКЛ ім. Пирогова (а.с. 13-14) позивач [PERSON] з 09.11.2015 по 11.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з основним діагнозом посттравматичний коксартроз ІІІ ст. праворуч з порушенням функції ходи, зі слів хворого 21.08.2013 отримано травму внаслідок ДТП, перша допомога надавалась у Жмеринській ЦРЛ. Зазначено про здійснене 12.11.2015 року оперативне втручання з приводу тотального безцементного ендопротезування правого кульшового суглобу LIMA, рекомендовано приймати ксарелто 10мг. протягом 1 місяця, здійснювати масаж, розробку рухів, ходу на милицях. Згідно квитанції №037В601153160001 від 12.11.2015 року [PERSON], що є дочкою позивачки, здійснено на рахунок ФОП [PERSON] оплату у розмірі 84660 грн. за оплату товару - ендопротезу суглобу, ніжка голівка + чашка, LIMA на підтсваві рахунку-фактури №55 від 10.11.2015 року від [PERSON] та 250 грн. комісії банку (а.с. 62- 62-зворот) 20.01.2014, 10.11.2015 року позивач [PERSON], проходила обстеження кісток тазу, та у протоколі зафіксовано встановлені патології (а.с.61, 61-зворот). 04.04.2016 року позивач [PERSON] проходила обстеження поперекового відділу хребта, та у протоколі зафіксовано результати такого обстеження та відповідні патології (а.с.60). З виписки стаціонарного хворого КУ Жмеринська ЦРЛ (а.с. 79-79-зворот) вбачається, що позивач [PERSON] з 10.05.2016 по 16.05.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з діагнозом правосторонній посттравматичний коксартроз ІІІ-VІ ст., стан після ендоротезування, болевий стан та зазначене отримане лікування. 30.03.2016 року позивач [PERSON], проходила обстеження (рентгенограму) хребта, та у довідці зафіксовано результати такого обстеження та відповідні патології (а.с.80). З виписки стаціонарного хворого Печерської обласної лікарні відновного лікування Тульчинського району Вінницької області (а.с. 133-134) позивач [PERSON] з 14.11.2016 по 05.12.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з діагнозом закритий консолідований перелом кісток тазу, хронічно-рецедивний набряковий синдром порушення опору та ходи правої ноги. При зверненні позивача [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за страховим відшкодуванням наслідків ДТП від 21 серпня 2013 року їй надано відповідь за вих. №АС/0308053 від 28.04.2013 року про відшкодуваня їй 41292 грн. страхового відшкодування, пов'язану із стійкою втратою працездатності як інваліду першої групи. Також лист містить посилання на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2014 року 448/09-01 від 31 березня 2016 року (а.с. 31), в якій зазначено про повне відшкодування витрат на лікування [PERSON] як на підставу відмови такої виплати страховою компанією (а.с. 15, 74) Дані кошти позивач отримала, про що сама й зазначає у позові. Відповідачем в запереченнях та його представником в судовому засіданні визнано факт завдання шкоди здоров'ю [PERSON], що встановлений вироком суду від 23 січня 2014 року діями [PERSON], однак вони стверджують про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої цими діями, в тому числі і на майбутнє. Позивачем [PERSON] надано розписку, в якій вона зазначає, що не має до водія [PERSON] претензій по факту ДТП, яка сталася 21 серпня 2013 року, в результаті якої загинув її брат [PERSON] Претензії майнового характеру до водія [PERSON] пред'являтися не будуть, а будуть пред'являтися до страхової компанії (а.с. 147) З нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 22 березня 2014 року (а.с.146), адресованої апеляційному суду Вінницької області, вбачається, що [PERSON], причетним до ДТП, що сталася 21 серпня 2013 року поблизу м. Жмеринка за участю автомобілів ВАЗ-2106 і Rover-416, відшкодовані їм матеріальні і моральні збитки в повному обсязі (окрім тих, які має відшкодувати страхова компанія), претензій до нього з їх боку немає. Також повідомляє, що [PERSON] та його родина надалі продовжує надавати посильну допомогу і піклується за їх долею та долею їх дітей. Дані розписка та заява в сукупності із поясненнями позивача [PERSON], що дані в судовому засіданні при розгляді даної справи, без сумніву свідчать про те, що вони дійсно відповідали її волі на час їх написання в частині небажання позивача щодо застосування відносно [PERSON] міри покарання у виді реального позбавлення волі. Частиною 1, 3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. (ч.ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України) Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед ( ч.1 ст. 1202 ЦК України). Позивач до спливу трьох років з часу встановлення першої групи інвалідності вперше скористалася своїм правом на звернення до суду лише із позовними вимогами про відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, протезування, стороннього догляду, побутового обслуговування. Вимоги про відшкодування витрат внаслідок втрати працездатності подано окремим позовом. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.п.18, 19 вищевказаної Постанови, встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: зокрема, розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів I групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється; розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Із аналізу положень ст. 1208 ЦК України вбачається, що розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я підлягає відповідному збільшенню (індексації) на підставі рішення суду однак лише у разі підвищення вартості життя та збільшення розміру мінімальної заробітної плати та лише за заявою потерпілого. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.22 вищевказаної Постанови, в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. Відповідно до абз.1 п.23 вищевказаної Постанови при вирішенні спорів щодо перерахування розміру страхових виплат судам необхідно мати на увазі, що воно провадиться лише з підстав і в порядку, передбачених ст. 29 Закону N 1105-XIV. Суди не можуть провадити або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну й соціальну допомогу з інших підстав, зазначених позивачем. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Аналіз даної статті вказаного закону станом на дату укладення полісу із [PERSON] дає підстави вважати, що договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 вказаного закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Із аналізу ст. ст 23, 24, 26 вбачається, що страховому відшкодуванню потерпілому підлягають, зокрема, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого, куди відносяться обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Відповідно до п.п. 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено. На вимоги, що випливають із договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору. Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхове відшкодування шкоди, завданої , зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. При цьому страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії. При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та враховувати відповідні роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями). Відповідно до положення ч. 7 ст. 36 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями , страхові виплати складаються із, зокрема, із страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 42 вказаного Закону Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за: половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 47 вказаного Закону страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення. Аналогічні норми містив вказаний закон у ч.6 ст. 28, ч.4 34, ст. 40 на час початку виникнення спірних триваючих правовідносин - на час встановлення [PERSON] першої групи інвалідності (18.11.2013 року). Таким чином право на отримання зазначених страхових виплат у потерпілої у внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] виникло з дня втрати працездатності, що встановлено довідкою МСЕК,тобто з 18.11.2013 року (а.с.11) Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року, яким [PERSON] визнано винуватим в вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, містить відповіді на питання про те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце та сталася вона з вини відповідача [PERSON] Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справ даної категорії наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки, розмір завданого збитку встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Із досліджених в судовому засіданні доказів достовірно вбачається, що позивач [PERSON] вналідок отриманого під час ДТП каліцтва стала інвалідом першої групи, потребує постійного стороннього догляду та не може самостійно здійснювати побутове обслуговування, а тому має право на стягнення даних виплат із винної сторони. Разом із тим, дослідженими в судовому засіданні доказами та показаннями свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідачем відшкодовано позивачу витрати на лікування, про що нею власноручно написано розписку та надано нотаріально засвідчену заяву від 22 березня 2014 року про відсутність у неї до [PERSON] претензій, оскільки матеріальні та моральні збитки ним відшкодовано в повній мірі (а.с. 146, 147). Підстав не брати до уваги показання свідка [PERSON] у суду немає, оскільки вони чіткі, послідовні, узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального та цивільного проваджень. Дійсно, у відповідності до ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (посилене харчування, санаторно-курортне лікування, придбання ліків, протезування, сторонній догляд тощо), може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Оскільки при написанні вищезгаданних розписок умови відшкодування шкоди наперед не були передбачені, то на думку суду, відповідачем відшкодовано шкоду позивачеві на момент написання відповідної розписки позивачем - на дату розгляду справи апеляційним судом. Тому після цієї дати - 13 травня 2014 року - шкода продовжувала існувати, як матеріальна, так і моральна, які підлягають відшкодування відповідно до вимог закону. За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України питання відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. Отже, як вбачається з матеріалів справи [PERSON], який визнаний винним у ДТП, що сталася 21 серпня 2013 року, виявив згоду і самостійно позивачу відшкодував завдану на час винесення відповідних судових рішень шкоду, у зв'язку з чим остання надала розписку та заяву, що не має до [PERSON] претензій. Однак надалі позивач [PERSON] продовжила та продовжує лікування, реабілітацію, несе відповідні витрати, потребує постійного стороннього догляду та витрат на побутове обслуговування, а відтак дані кошти підлягають стягненню із відповідачів - страхових компаній в межах лімів відповідальності та у випадку їх недостатності та неможливості обрахування в твердій грошовій сумі - з відповідача [PERSON] лише після винесення 13.05.2014 року апеляційних судом рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП 21.08.2013 року, яким встановлено факт відшкодування відповідачем (обвинуваченим) [PERSON] позивачу (потерпілій) завданих матеріальних та моральних збитків. Розмір відшкодування на постійний сторонній догляд за період з 14.05.2014 року по час звернення із позовом до суду (12.09.2016 року) складає 18202, 40 грн. та розрахована судом наступним чином: за період з 14.05.2014 по 01.09.2015 (15 місяців 18 днів * 1218грн./2) = 9500,40 грн.+ за період з 01.09.2015 по 01.05.2016 (8 місяців * 1378грн./2) = 5512 грн.+ за період з 01.05.2016 по 12.09.2016 (4 місяці 12 днів * 1450грн./2) = 3190 грн. Розмір відшкодування на постійний сторонній догляд за період з 13.09.2016 (часу звернення до суду) та до припинення права (безстроково) складає 1450/2 = 725 грн. щомісячно, згідно заявлених позовних вимог. Розмір витрат на побутове обслуговування за період з 14.05.2014 року по час звернення із позовом до суду (12.09.2016 року) складає 9101,20 грн. та розрахована судом наступним чином: за період з 14.05.2014 по 01.09.2015 (15 місяців 18 днів * 1218грн./4) = 4750,20 грн.+ за період з 01.09.2015 по 01.05.2016 (8 місяців * 1378грн./4) = 2756 грн.+ за період з 01.05.2016 по 12.09.2016 (4 місяці 12 днів * 1450грн./4) = 1595 грн. Розмір витрат на постійний сторонній догляд за період з 13.09.2016 р. (часу звернення до суду) та безстроково складає 1450 грн./4 = 362,50 грн. щомісячно, згідно заявлених позовних вимог. Разом за період з 14.05.2014 по 12.09.2016 р. стягненню підлядають відшкодування на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування в сумі 27203,60 грн. Разом за період з 13.09.2016 р. та безстроково стягненню підлядають відшкодування на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування в сумі 1087, 50 грн. щомісячно. При цьому суд враховує уточнені позовні вимоги, те, що кожен страховик самостійно визначає розмір страхових виплат застрахованій особі, здійснену виплату Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" у розмірі 41292 грн., розмір лімітів відповідальності, що встановлені в договорах страхування, та вважає, що стягнення вказаних вище сум має бути здійснене в рівних частках з кожного відповідача з урахуванням вже виплаченого. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині її позовних вимог про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового відшкодування шкоди завданої каліцтвом на лікування, на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування задоволенню підлягає частково в сумах, доведених у судовому засіданні: з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суми витрат на протезування, суми відшкодування на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування на загальну суму 77748 грн.. При цьому суд врахував, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» вже виплатила позивачу 41292 грн., саме тому з цієї страхової компанії слід стягнути ще 18228 грн., а з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в свою чергу підлягає стягненню сума 59520 грн. (18228+59520=77748 грн.). З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягненню підлядають відшкодування на постійний сторонній догляд та витрати на побутове обслуговування за період з дати подачі позову до суду 13.09.2016 р. та до припинення права (довічно) в сумі 1087,50 грн. щомісячно. Також судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з каліцтвом, внаслідок чого їй було встановлено першу групу інвалідності, і яка продовжує існувати у теперішній час. Оскільки позивач заявила вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000 грн., судом установлено відшкодування відповідачем шкоди позивачу в повному обсязі станом на день винесення рішення апеляційним судом Вінницької області 13 травня 2014 року, моральна шкода продовжує існувати і після винесення цього рішення. Суд вважає, що в заявлений розмір моральної шкоди 70000 грн. входить відшкодування станом на час винесеня рішення Апеляційного суду. При цьому суд враховує, що більш тяжкі для здоров'я позивача наслідки, а саме - безпосередньо дорожньо-транспортна пригода, отримання тілесних ушкоджень, інтенсивне лікування, встановлення групи інвалідності - настали та відбулись до винесення вказаного рішення Апеляційного суду. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. По даній справі страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася 21 серпня 2013 року. Ця пригода стала підставою для виплати потерпілій особі - позивачу по справі страхового відшкодування. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Загальний порядок здійснення страхового відшкодування визначається розділом III Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону України, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ч. 3 статті 23 ЦК України. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, передбачений обома договорами (полісами), складає 100 000 грн. Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований страховиком визначається у сумі 5 000 гр. Зі змісту ч. 3 ст. 5 ЦК України новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин. Як зазначено у п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 05 липня 2012 року № 5090-VI, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім п. п. 13 - 21 пункту 2 розділу I цього Закону, які набирають чинності через шість місяців з дня опублікування цього Закону. Офіційне опублікування Закону України №5090-VI відбулось у друкованому засобі масової інформації "Голос України" № 142 від 04 серпня 2012 року. На час звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідачів моральної шкоди статті 9, 22, 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були чинними в новій редакції, які діяли і на час розгляду цієї справи та в день скоєння ДТП 21 серпня 2013 року. Правовідносини у сторін виникли 21 серпня 2013 року. У пункті 2 страхових полісів № АВ/2075354 та № АС/-308053 зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Сам факт укладення договору не являється підставою для виплати страхового відшкодування за відсутності страхового випадку. У цей день саме за наслідками здійснення дорожньо-транспортної пригоди, виникла цивільно-правова відповідальність, яка була застрахована за цими договорам (полісами) та у сторін виникли певні права й обов'язки: у потерпілої сторони - позивача по справі виникло право вимоги на відшкодування заподіяної їй шкоди, а у страховика виник обов'язок відшкодувати заподіяну забезпеченим транспортним засобом шкоду. За таких обставин слід застосувати Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що була чинною на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, оскільки позивач заявила вимогу на підставі норми закону, що була чинною в момент виникнення таких спірних правовідносин. Винною у пригоді особою за вироком суду визнано відповідача [PERSON], який здійснив дорожньо-транспортну пригоду забезпеченим транспортним засобом, у зв'язку з чим страховик - відповідач ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», зобов'язаний відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, те, що вона продовжує лікування, з врахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки така вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, виходячи з засад розумності і справедливості, законності, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] в сумі 20000 грн., а з відповідачів ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі по 5000 грн. з кожного. Оскільки відповідачем позивачу з часу ДТП і до рішення Апеляційного суду Вінницької області добровільно сплачено грошові кошти, в тому числі і в рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди частково. Суд не бере до уваги заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності у справі (а.с. 30), оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється . Так само судом спростовано заперечення відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в тому, що товариство не страхувало відповідальність водіїв транспортного засобу ВАЗ-21063 з державним реєстраційним номером [NUMBER]. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON], що викладені в запереченнях щодо того, що позивач [PERSON] не визнавалась потерпілою в кримінальному провадженні 1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 286 КК України, оскільки відповідно до норм ч.1 ст. 55 КК України [PERSON] є фактично потерпілою від кримінального правопорушення, за яке засуджено відповідача [PERSON], однак процесуальні права та обов'язки як потерпілого в кримінальному провадженні у неї не виникли через відсутність такої згоди, що, однак, не є перешкодою для звернення із вказаним позовом до суду та не може бути підставою для відмови у його задоволенні, так як самим відповідачем визнано факт відшкодування шкоди [PERSON] саме як потерпілій та саме як наслідок вчиненого ним злочину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог. Відповідно до ст.ст. 5 ч.3, 23, 268 ч.1 п.3, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194, 1195 ч.ч. 1-3, 1202 ч.1, 1208 ЦК України, ст.ст. 9, 22, 23, 26-1 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 9 Закону України «Про страхування», ч. 7 ст. 36, 423 ч.3, 47 ч.3 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями

Outcome: partial