Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що згідно договору б/н від 23.12.2009 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було підписано відповідну заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що складають Договір між сторонами. На порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.10.2016 виникла заборгованість загальною сумою 47964,23 грн., яка складається з наступного: 8328,89 грн. заборгованість за кредитом; 34405,71 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2469,43 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 2260,20 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 47963,23 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги. Відповідно до уточнених позовних вимог від 06.02.2019 зазначив, що станом на 31.12.2018 заборгованість відповідача становить 245057,52 грн та складається з наступного: 8328,89 грн. заборгованість за кредитом; 236132,97 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 595,66 грн. заборгованість за пенею та комісією. Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 245057,52 грн, а також судові витрати у розмірі 3675,86 грн. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 26.12.2016 року (суддя Шульга К.М.) відкрито провадження у справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 26.12.2016 року (суддя Шульга К.М.) вжито заходів забезпечення позову за заявою представника позивача. Розпорядженням №261 від 11.05.2017 справу передано на повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку з припиненням повноважень судді Шульги К.М. Згідно протоколу\~ повторного автоматизованого розподілу судових справ справу передано судді Ведмідській Н.І.. Розпорядженням №563 від 16.06.2017 справу передано на повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] . Згідно протоколу\~ повторного автоматизованого розподілу судових справ справу передано судді Клімченко М.І. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 09.10.2017 року справу прийнято до провадження. 18.03.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] згідно якого, відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано допустимих та достатніх доказів в обґрунтування суми боргу, виходячи з незрозумілості порядку нарахування відсотків, безпідставності пені та комісії. Просила відмовити в повному обсязі (а.п.189-194). 18.03.2019 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява представника відповідача за первісним позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів. Позов мотивований тим, що відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» документів, в тому числі виписки по рахунку за договором від 23.12.2009 з\~ рахунку [PERSON] позивачем за первісним позовом утримані грошові кошти, сума яких на 1654,74 грн перебільшують суму, яку вона повинна була повернути. Враховуючи зазначене, просила стягнути з АК КБ «Приватбанк» 1654,74 грн. та судові витрати (а.п.178-187). Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 20.03.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до АК КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів до сумісного розгляду з позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 03.05.2019 року надійшов відзив АТ КБ «Приватбанк» на зустрічну позовну заяву, згідно якого у задоволенні зустрічного позову Банк просив відмовити, посилаючись на те, що кредитний договір укладений у письмовій формі та не суперечить законодавству України, відповідач був ознайомлений з істотними умовами договору. Вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Наданий відповідачем розрахунок не є належних доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Представник позивача-відповідача за первісним позовом в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, 19.03.2020 направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач-позивач та його представник за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилися, 20.03.2020 направили заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст.626, 628 вказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 і 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника зазначена базова процентна ставка в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.12.2011 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Верховний Суд, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробив такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації: - у заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; - матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку; - в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів; - за таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; - Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань; - надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору; - у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів"); - пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк; - безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а обов`язок позичальника [PERSON] по сплаті пені та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в заяві відсутній, то і відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної пені. У заяві позичальника зазначена базова процентна ставка в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, яка в подальшому Банком була підвищена з 01.09.2014 до 34,80% та з 01.04.2015 до 43,20%. Підвищення процентної ставки суд вважає неправомірною, виходячи з наступного. Як вбачається з ч. 2-3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла з початку 2009 року по вересень 2011 року в т.ч. і в період затвердження Умов та Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 і на час укладення кредитного договору з позивачкою), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів погодження з [PERSON] підвищення процентної ставки, положення Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в частині права банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку є нікчемними, тобто недійсними в силу закону і не приймаються судом до уваги. Отже, підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки по кредиту [PERSON] з 01.09.2014 до 34,80% та з 01.04.2015 до 43,20% є необґрунтованим і розмір заборгованості відповідача за первісним позовом має розраховуватися виходячи з відсоткової ставки 30 % річних. З розрахунку заборгованості по кредиту наданого представником відповідача-позивача та розрахованого виходячи з 30% базової ставки, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня, замість цього наявна переплата в розмірі 1603,53 грн. За очевидної неправильності розрахунку банку та відсутності альтернативного розрахунку позивача за первісним позовом суд бере за основу вищевказаний розрахунок (т.2 а.п. 13-60). Разом з тим, не підлягає задоволенню і зустрічна позовна заява про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів з наступних підстав. Згідно договору б/н від 23.12.2009 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На виконання умов договору відповідачка за первісним позовом брала та повертала грошові кошти користуючись наданим їй кредитним лімітом, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Тобто особа фактично погодилася з умовами договору та добровільно сплачувала кошти на його виконання, на підставі чого суд дійшов висновку щодо правомірності отримання АТ КБ «Приватбанк» від [PERSON] грошових коштів та відсутності ознак безпідставності їх набуття. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову [PERSON] до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про стягнення грошових коштів відмовити. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 26.12.2016 року за заявою представника позивача на підставі ч.9 ст.158 ЦПК України підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed