Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючисвої вимоги тим, що [INFO] в газеті «Ічнянська панорама» була опублікована стаття «[INFO]» під підписом «[PERSON]», в якій була поширена недостовірна інформація, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. В даній статті вказано, що «У книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали [PERSON] фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «[INFO]», нічого подібного немає», а також «Та й сам Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження».Вважає, що викладена інформація є неправдивою, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, вказуючи на те, що він являється керівником Громадської організації «[INFO]», яка офіційно зареєстрована, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію громадського об'єднання як громадської організації чи громадської спілки, є легальною, відкритою, прозорою структурою, має свою печатку, офіційно зареєстрований статут, контакти фонду вказані на його офіційному бланку. Фонд створений для того, щоб акумулювати кошти і допомагати іншим, а спонсорів видань зазначають лише у тому випадку, коли вони дають згоду на згадку про них. Крім того, у вищевказаних виданнях на звороті титулу названі імена спонсорів. В зв'язку з чимпросить суд визнати поширену інформацію відносно того, що «у книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали [PERSON] фінансувати помпезні видання». Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «[INFO]», нічого подібного немає» і «Та й сам Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження» недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, зобов'язавши відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію та опублікувати у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «[INFO]» у будь-якому засобі масової інформації, а також стягнути з останнього понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги. 17 травня 2017 року позивач [PERSON] надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 5000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та погіршення самопочуття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив визнати опубліковану в статті «[INFO]» від [INFO] інформацію та зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію: «У книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали [PERSON] фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «[INFO]», нічого подібного немає», а також «Та й сам Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження»шляхом опублікування у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «[INFO]» у будь-якому засобі масової інформації. Крім того, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та погіршення самопочуття. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в статті «[INFO]» під підписом «[PERSON]», розміщеній в газеті «Ічнянська панорама» від [INFO], автор висловив свої оціночні судження та критику щодо діяльності «[INFO]». Діяльність даного Фонду, як юридичної особи, в період з червня місяця 2011 року до листопада 2015 року була безконтрольною, оскільки останній не мав відповідної реєстрації, статуту, конкретної адреси місцязнаходження, контактів. Незважаючи на відсутність реєстрації, «Фонд» щороку видавав книжки без зазначення спонсорів, серед яких серія з трьох книжок «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», на технічних сторінках яких відсутня адреса місцезнаходження «Фонду», а лише вказаний номер абонентської скриньки, в зв'язку з чим випуск «Фондом» книжок за даний період вважає непрозорим і сумнівним в плані достовірності фінансових розрахунків. До того ж позивач не надав суду належних доказів щодо того, яким чином критика на адресу «Фонду» завдала шкоди його репутації та завдала останньому моральної шкоди, а тому вважає, що ніяким чином не принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача. До того ж такий предмет спору вже розглядався апеляційним судом Чернігівської області та є спростованим в газеті «Трудова слава» від [INFO], а тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Судом встановлено, що [INFO] в газеті «Ічнянська панорама» була опублікована стаття «[INFO]» під підписом «[PERSON]», де вказано, що «У книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали [PERSON] фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «[INFO]», нічого подібного немає», а також «Та й сам Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження»(а.с.8), які позивач вважає неправдивими і такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи. Так, поширенням інформація, зокрема, є її опублікування у пресі. Відповідно до 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону; 2) суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1) стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування, і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. ст.94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України,ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У відповідності до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 277 ЦК України та стаття 10 ЦПК України вказує, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З матеріалів справи видно, що [PERSON] являється керівником Громадської організації «[INFO]», яка офіційно зареєстрована, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію громадського об'єднання як громадської організації чи громадської спілки від 19 листопада 2015 року, є легальною, відкритою, прозорою структурою, має свою печатку, офіційно зареєстрований статут, контакти фонду вказані на його офіційному бланку (а.с.9-11). Також з матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2016 року Громадська організація «[INFO]» звернулася до Ічнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову, але рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року рішення суду І інстанції від 20 грудня 2016 року було скасовано, позовні вимоги ГО «[INFO]» задоволено частково, визнано такими, що містять недостовірну інформацію та принижують ділову репутацію ГО «[INFO]» відомості, опубліковані газетою " Ічнянська панорама" від [INFO] в статті «[INFO]» про те, що «У книжках, які видає «[INFO]» відсутні відомості про осіб, які надавали допомогу [PERSON] у фінансуванні видань», а також про те, що «Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження». Зобов'язано [PERSON], як засновника газети «Ічнянська панорама» та автора статті «[INFO]», опублікувати в місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили спростування вказаної вище інформації шляхом розміщення в іншому друкованому виданні тексту рішенняапеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року (а.с.71-74). В газеті «Трудова слава» від [INFO] було опубліковано спростування вищевказаних поширених відомостей (а.с.122). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" інформація,зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо),може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації,за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета,була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Таким чином, проаналізувавши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вказана вимога про визнання поширеної інформації відносно того, що «у книжках не вказано, які підприємства або приватні особи допомагали [PERSON] фінансувати помпезні видання. Так заведено у цивілізованому світі. А от у книжках, які видає «[INFO]», нічого подібного немає» і «Та й сам Фонд являє собою щось розмите, сумнівне, без адреси, офісу та фактичного місцезнаходження» недостовірною та зобов'язання її спростувати, була предметом розгляду справи за позовом громадської організації «[INFO]» до [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації апеляційним судом Чернігівської області від 16 березня 2017 року, з аналогічним предметом якого звернувся до суду і позивач [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, що буде вимогою повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій апеляційним судом Чернігівської області від 16 березня 2017 року справі. До того ж така інформація уже спростована в газеті «Трудова слава» від [INFO], та не було порушено особистих немайнових прав позивача, що є юридично важливою обставиною при розгляді справ даної категорії, а тому суд прийшов до висновку, що в цій частині задоволення позовних вимог слід відмовити. Стаття 32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації». Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, то позивач у своїх доводах, викладених в позовній заяві зазначає, що в результаті свідомих і цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення недостовірної негативної інформації про нього та його діяльність, йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та погіршення самопочуття, так як був принижений публічно через друкований засіб масової інформації, яка розповсюджувалася на території Ічнянського району Чернігівської області. Але позивач в своїй заяві про збільшення позовних вимог та стягнення моральної шкоди не конкретизує саме в зв'язку з чим йому нанесена моральна шкода внаслідок поширення недостовірної інформації в зв'язку з публікацією статті «[INFO]» від [INFO] чи інших статей, адже в заяві вказується і інша замітка «Погроми та мітинги». Крім того в заяві необмотивовано та не надано суду доказів щодо того, який процесуальний статус має позивач [PERSON] в даній справі щодо заявлених вимог про стягнення на його користь моральної шкоди. Тільки з ініціативи суду було витребувано матеріали, які ніким не завірені, про засновників громадської організації «[INFO]», якими являються 10 осіб. Позивач не надав суду достатніх доказів у підтвердження того, що в зв'язку з поширенням недостовірної інформації в статті «[INFO]» від [INFO] йому була нанесена моральна шкода, що виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, не доведено позивачем, яким чином порушена його душевна рівновага, яким чином останній був вимушений виправдовуватися перед своїми рідними, друзями та знайомими. Як саме погіршився стан його здоров'я, самопочуття, адже надана суду медична довідка Центру ПСМД № 1 філія № 4 Оболонського району в м. Києві, датована 2014 роком за № 249 (а.с.89), ще задовго до опублікування статті «[INFO]» від [INFO], що є підтвердженням відсутності причинного зв'язку. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Позивачем не надано достатніх доказів щодо розміру заподіяної моральної шкоди та без достатніх на те доказів така шкода була оцінена останнім в 5000 гривень 00 копійок, хоча згідно ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, адже цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачем, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Outcome: dismissed