Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2014 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з Гніздичівського державного спиртзаводу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.05.2010 року по 14.02.2014 року в сумі 63311,66 грн. та 25,76 грн. компененсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати за період з липня 2012 року по січень 2014 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30.12.2010 р. був звільнений з Гніздичівського державного спиртзаводу. Відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів повного розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови КМУ від 21.02.2001 р. №159 відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію за втрату частини зарплати через порушення термінів її виплати. 20 липня 2012 року рішенням Жидачівського районного суду з відповідача Гніздичівського державного спиртового заводу в його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6416,56 грн.. На даний час рішення суду виконано, відповідач 14.02.2014 року провів з ним розрахунок, що підтверджується листом відділу ДВС Жидачівського РУЮ № 1690/09-20 від 10.06.2014 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача Гніздичівського державного спиртового заводу в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає. За правилами ст.ст.158,197 ЦПК України розгляд даної справи здійснювався без фіксування судового процесу, оскільки сторони до суду не з"явились. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватись працівникам регулярно в робочі дні у терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять днів. За вимог ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Законів України "Про оплату праці", "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови КМУ від 21.02.2001 р. № 159 підприємство зобов'язане виплатити працівнику компенсацію за втрату частини зарплати через порушення термінів її виплати. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Виходячи з рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв"язку з порушенням строків її виплати, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про це. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу було достовірно відомо про факт наявності заборгованості з виплати заробітної плати на час первинного звернення до суду, поскільки рішенням Жидачівського районного суду від 20 липня 2012 року з відповідача Гніздичівського державного спиртового заводу в його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6416,56 грн.. На даний час рішення суду виконано, відповідач 14.02.2014 року провів з ним розрахунок, що підтверджується листом відділу ДВС Жидачівського РУЮ № 1690/09-20 від 10.06.2014 року. та чого не заперечує сам позивач. Таким чином, позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав, в тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом 17 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Заяв про поновлення строку позовної давності позивач до суду не подавав, а судом під час розгляду справи поважність причин пропуску строку звернення позивачем до суду не встановлено. За таких обставин, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Outcome: dismissed