Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ "Миколаївобленерго" в порядку цивільного судочинства звернулося до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в якому вказувало, що 20 грудня 2014 року близько 19 години в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області по вул. Леніна [PERSON] керував автомобілем "ВАЗ-2101", реєстр. номер [NUMBER], але не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив виїзд на праве узбіччя з наступним зіткненням з електроопорою та її пошкодженням. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ПАТ "Миколаївобленерго", на балансі якого перебуває пошкоджена опора, було завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на її відновлення в розмірі 6 320,74 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля "ВАЗ-2101", реєстр. номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", водночас відповідачі не бажають відшкодувати шкоду добровільно, а тому позивач просив у судовому порядку стягнути з відповідачів завдану шкоду в розмірі 6 320,74 грн. та судові витрати. Ухвалами суду від 23 березня 2015 року у відкритті провадження по справі в частині вимог ПАТ "Миколаївобленерго" до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" відмовлено, провадження в частині вимог ПАТ "Миколаївобленерго" до [PERSON] відкрито, справу призначено до судового розгляду. До участі в розгляді справи в статусі третьої особи без самостійних вимог залучено ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія". В судовому засіданні представник позивача Марку О.В. уточнила позовні вимоги та просила про стягнення завданої шкоди в повному обсязі з [PERSON] При цьому вказувала на те, що позивач надав усі необхідні докази, що підтверджують обставини події, розмір завданої шкоди та вину відповідача. Разом з тим, пред'являючи вимоги про стягнення повного розміру шкоди виключно з [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована, просила врахувати те, що згідно роз'яснень суду касаційної інстанції за таких обставин право вибору особи, до якої слід звернутися з вимогою про відшкодування шкоду (до страховика чи безпосереднього заподіювача шкоди) належить до виключної прерогативи потерпілого. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому саме страховик, а не він зобов'язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду. Представник третьої особи ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача Марку О.В., відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 20 грудня 2014 року близько 19 години в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області по вул. Леніна [PERSON] керував автомобілем "ВАЗ-2101", реєстр. номер [NUMBER], але не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив виїзд на праве узбіччя з наступним зіткненням з електроопорою та її пошкодженням. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ПАТ "Миколаївобленерго", на балансі якого перебуває пошкоджена опора, було завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на її відновлення. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір шкоди становить 6 320,74 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля "ВАЗ-2101", реєстр. номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" за полісом №АІ/4532736 від 18 грудня 2014 року. ПАТ "Миколаївобленерго" повідомило ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про подію, а в подальшому подало останньому заяву про отримання страхового відшкодування. Проте, як вбачається з пояснень представника позивача, на час розгляду справи страхове відшкодування страховиком не узгоджене та не виплачене, спір між потерпілим та страховиком з приводу цього не вирішений. За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи з використанням джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Однак, відповідно до вимог ст.ст. 979, 988, 990 ЦК України, ст.ст. 1, 20, 25 Закону України "Про страхування", ст.ст. 1, 22, 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов'язану з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", ст.ст. 12, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" винною у завданні шкоди особою відшкодовується лише франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно роз'яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 постанови №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином законом чітко встановлено порядок розподілу відповідальності за завдану шкоду між винною особою та страховиком. Законом також встановлено випадки, коли страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування, Такі випадки чітко регламентовані законом та розширеному тлумаченню не підлягають. Доводи представника позивача щодо можливості особистого вибору потерпілим особи, що зобов'язана відшкодувати завдану шкоду (вибір між страховиком та винною особою) не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеними нормами закону та роз'ясненнями, а її посилання на п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року є хибними, оскільки вказаний пункт передбачає можливість вибору потерпілим відповідальної особи між особою, відповідальною за завдання шкоди та безпосереднім її заподіювачем та не стосується відносин за участю страховика, які регламентуються спеціальним законом. За встановлених обставин вимоги до [PERSON] щодо відшкодування ним завданої шкоди в повному обсязі або частково в розмірі встановленої договором страхування франшизи є передчасними - до вирішення у встановленому законом порядку спору зі страховиком, оскільки в матеріалах справи відсутні докази (зокрема рішення господарського суду) щодо наявності підстав для відповідальності та обсягу відповідальності страховика (який має право та передбачені законом повноваження доводити наявність підстав для його звільнення повністю або частково від оплати або підстав для невиплати ним страхового відшкодування, оспорювати розмір шкоди тощо). Тому без вирішення вказаного питання встановити обсяг відповідальності [PERSON] неможливо. За такого суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed