Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

24 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - КП ММР «Миколаївелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 22 000 грн., моральну шкоду у сумі 50 000 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 2550 грн та судові витарти у сумі 1345,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 листопада 2016 року сталося ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2103» , д\\н ВЕ 1540АС, який належить йому на праві власності, під керуванням його батька [PERSON] володимировича , та транспортного засобу трамвая «КТМ-5М3» інвентарний номер 1071, під керуванням водія [PERSON] , яка на час ДТП офіційно працевлаштована водієм до КП ММР «Миколаївелектротранс», яке і є власником зазначеного трамвая. В результаті ДТП його автомобілю були спричинені значні механічні пошкодження. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2015 року винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП визнано відповідачку . [PERSON] виконаних рбіт від 28.07.2017 року ТОВ «Трейд Стандарт» вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 2103» , д\\н ВЕ 1540АС складає 22 044 гривень. Крім того внаслідок хвилювань та стресу, завданого внаслідок ДТП , його батько, який керував тоді автомобілем, через сильне нервове перевантаження захворів на онкологічне захворювання і , незважаючи на лікування, помер у віці 63 роки. Внас лідок сменрті батька позивач відчуває біль від втрати , почуття невиконаного обовязку перед батьком , що не відмовив його займатися судовими справами , що казав йому, щоб сам відремонтовуаав цей автомобіль. Компенсацію моральної шкоди вважає за справедливу у 50 000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про задоволення вимог. Звернули увагу суду на те, що вина [PERSON] встановлено Постановою суду у адміністративній справі , отже позивач звертається на підставі ст. 1192 ЦК України за своїм вибором як потерпілої особи безпосередньо до особи, яка завдала збитків . Реально понесені витрати на ремонт автомобіля підтверджені доданими доказами , а те, що неровові стреси провокують онко-захворювання, то це факт відомий. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування заперечень посилалася на те, що рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.07.2017 року , яким встановлено вину саме водія автомобіля ВАЗ у порушенні правил ПДР та скоєнні ДТП, має преюдиційне значення для вирішення даної справи. Крім того, під час вчинення ДТП відповідачка перебувала у трудових відносинах з КП ММР «Миколаївелектротранс», отже позов повинен бути пред'явлений саме до цієї особи, а не [PERSON] Крім того звернула увагу суду на те, що 26.07.2017 року позивачем вже було подано позов до Центрального районного суду м.Миколаєва до [PERSON]В, з такими саме вимогами, проте на підставі заяви позивача 28.03.2018 року позов було залишено без розгляду. Проте вже 17 квітня 2018 року позивач знову звертається до суду з цим же позовом , що є зловживанням процесуальними правами. В судовому засіданні представник відповідача КП ММР «Миколаївелектротранс» позов не визнав з підстав, викладених в письмових поясненнях. Просив відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю вимог. Так, важає, що ДТП сталася з не вини відповідачки, а з вини водія автомобіля ВАЗ 21043 [PERSON] у звязку з порушенням саме ним п.п. 10,1, 10.3, 11.8 ПДР, який створив перешкоди для руху трамвая, що заборонено ПДР, оскільки саме [PERSON] не витримав боковий інтервал та наблизився до трамвайної колії на небезпечну відстань, створивши перешкоди для руху трамвая, а трамвая взагалі не має технічної можливості зміщуватися ні вліво, ні вправо та рухається виключно по прокладеній колії. А тому [PERSON] не може відповідати за цивільно-правові наслідки по вказаному ДТП, оскільки її дії не перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з спричиненням шкоди. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 02.11.2016 року близько 10.40 год. в м. Миколаєві по вул. Образцова в районі будинку №8 сталося ДТП за участю транспортних засобів трамвая - «КТМ-5М3», інвентарний номер 1071 під керування відповідачки та «ВАЗ 2103», д\\н ВЕ 1540 АС, під керуванням водія [PERSON]В, в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] № ОУ - 0000002 від 28.07.2017 року , складеного ТОВ "Трейд-стандарт" за замовленням [PERSON], та Платіжного доручення № 93350596041512213058 від 07.05.2017 року загальна вартість робіт з ремонту автомобіля ВАЗ становить з ПДВ 22 000 грн. 22 січня 2018 року [PERSON]В, помер. З медичних документів, наявних в матеріалах цивільної справи , вбачається, що 15 червня 2017 року [PERSON]В, було встановлено діагноз : рак сигмовидної кишки, 05 липня 2017 року переніс оперативне хірургічне втручання, неодноразово проходив курс хіміотерапії. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2016 року, винною у скоєнні правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного штрафу визнано [PERSON]В Як зазначено в даній Постанові , [PERSON] порушуючи вимоги п.п. 2.3.б, 13.1 ПДР, не дотрималася безпечної дистанції, внеаслідок чого допустила зіткнення із транспортним засобом ВАЗ 2103, який рухався в попутному напрямку під керуванням водія [PERSON] Воій трамвая свою провину не визнала та суду пояснила, що автомобіль ВАЗ раптово виїхав на трамвайну колію, оскільки перед ним була перешколда у вигляді ями на дорозі , вона різко загальмувала, проте зіткнення уникнути не вдалося. Зазначила, що ДТП сталася саме через зміну напрямку руху водія автомобіля ВАЗ. Водій [PERSON] пояснив, що він їхав по вул. Образцова в попутному напрямку ліворуч від трамвайної колії, пригальмував перед вибоїною, яка розташована на дорозі , напрямок руху свого транспортного засобу не змінював, проте сталося зіткнення трамвая в заднє ліве крило його автомобіля. Рішенням від 06.07.2017 року Заводського районного суду м. Миколаєва відмовлено у задволенні позову [PERSON] до комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Як наголосив в судовому засіданні представник позивача , позивач звертався з позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок цього ж ДТП до КП "Миколаївелектротранс" - саме як до власника транспортного засобу, водій якого був винний в завданні шкоди. Як вбачається з даного судового рішення, суд прийшов до висновку, що з урахуванням ПДР України щодо розташування транспортних засобів на дорозі, водій [PERSON] повинен був рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, при цьому ним повинно було враховуватися ширина проїзної частини відповідного напрямку руху, габарити транспортних засобів, у даному випадку трамвая, і дотримуватися безпечного інтервалу між ними та в усіх випадках не повинен був створювати перешкоди для руху трамвая (п. 11.8 ПДР). В той час, згідно розташування транспортного засобу ВАЗ під керуванням [PERSON] на проїзній частині, в момент ДТП, автомобіль ВАЗ знаходився на відстані 0,9 м. від правого краю проїзної частини, тобто наблизився до трамвайної колії, а водій автомобіля не дотримався безпечного інтервалу між його автомобілем і трамваєм та не врахував габарити трамвая. При цьому, суд вважав безпідставними посилання водія автомоблія на те, що він не змінював напрямку руху, під час обїзду перешкоди у виді вибоїни на дорозі, оскільки досліджені докази по справі свідчать проте, що автомобіль змістився на дорозі в бік трамвайної колії, при цьому при будь-якої зміні напрямку руху повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1 ПДР). Отже, на підставі викладено, суд прийшов до переконання, що дії [PERSON] в умовах, які склалися не відповідали вимогам Правил дорожнього рухуі з технічної точки зору саме дії водія [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з виникненням ДТП та пошкодженням транспортних засобів. Навпаки дії [PERSON] в даній ситуації не суперечили вимогам п.13.1ПДРУкраїни щодо дотримання безпечного бокового інтервалу або безпечної дистанції. Вказане рішення суду позивачем не оскаржувалося і набрало законної сили. При цьому суд критично ставиться до пояснень представника позивача щод шщо вони не змогли оскаржити дане судове рішення через хворобу батька позивача та необхідністю його лікування у той час , в звязку з чим пропустили строк на апеляційне оскарження, адже ними не надано длоказів звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на оскарження, пропущеного на їх думку з поважних причин . [PERSON] ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. [PERSON] ст. 1188 ч. 1 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1. шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 2. за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3. за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, виходячи з вимог ч.6,7 ст. 82 ЦПК України , вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою.\~ Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Оскільки даний позов предявлено саме до [PERSON] , яка не приймала участі при розгляді цивільної справи до КП "Миколаївелектротранс" про стягнення шкоди , тому рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.07.2017 року не має преюдиційного значення при розгляді даної цивільної справи . Разом з тим , Постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2016 року є обов'язковою для суду лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою.\~ Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Отже, при розгляді даної справи , суд повинен з'ясувати як обставини ДТП яке сталось 02.11.016 року, так і наявність всіх складових цивільного правопорушення і наявність правових підстав для задоволення позову. Так, відповідно до п.1.10 Правил дорожнього рухуУкраїни безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об'єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. Трамвай - це вид наземного рейкового електротранспорту з обмеженою можливістю маневрування по дорозі, так як рухається в заданому напрямку по коліям, а тому відповідачка, керуючи трамвайним вагоном не мала технічної можливості обирати безпечний боковий інтервал. З матеріалів справи вбачається, що зіткнення між транспортними засобами було боковим, та застосування п.13.1ПДРУкраїни щодо дотримання безпечного бокового інтервалу зі сторони водія трамвая вважається технічно неможливим. А щодо недотримання відповідачкою безпечної дистанції руху, то відповідно до п. 1.10 ПДР безпечна дистанція відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Проте, по-перше, автомобіль позивача рухався не в одній смузі з трамваєм, а , по-друге, відповідно до п. 17.3 ПДР, поза перехрестями, де трамвайні колії перетинають смугу руху нерейкових транспортних засобів, перевага надається трамваю (крім випадків виїзду трамвая з депо). Так, згідно з ч. 1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом\~ст.\~1166\~названого Кодексу\~для застосування\~такої міри\~відповідальності,\~як стягнення\~збитків,\~необхідною є\~наявність усіх\~елементів складу\~цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків. Проте жодних доказів наявності причинного звязку між поведінкою відповідачки та спричиненими збитками у вигляді пошкодження автомобіля ВАЗ"2103", д\\н 1540 АС - позивачем суду не надано і в матеріалах справи та поясненнях сторін такі докази відсутні. Також суд враховує, що відповідно до ст. ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Разом з тим статтею 1172 цього Кодексу чітко встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується, що під час ДТП [PERSON]В, перебувала у трудових відносинах з КП "Миколаївелектротранс" та виконувал обовязки воді трамвая марки КТМ -5М3 № 1071, то позов про відшкодування шкоди , яка на думку позивача, завдана йому неправомірними діями [PERSON]В, повине бути пред'явлений до КП "Миколаївелектротранс". При цьому суд не може взяти до уваги посилання представника позивача як на підставу заявлення цих вимог безпосередньо до водія на ст. 1192 ЦК України , тому що таке є наслідком невірного тлумачення представником норм права. Так, ст. 1192 ЦК України передбачає , що потерпілому належить вибір щодо обрання способу відшкодування завданої шкоди майну в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За такого,\~оскільки \~за результатами\~оцінки наявних\~у її\~матеріалах доказів,\~поданих учасниками\~справи,\~з'ясовано\~недоведеність позивачем\~наявності зазначених\~трьох елементів\~складу цивільного\~правопорушення з\~боку відповідача,\~а аткож\~позовні вимоги\~заявлені не\~до належного\~відповідача,\~ вказане\~унеможливлює застосування\~до [PERSON]\~цивільної відповідальності\~у вигляді\~стягнення збитків\~(відшкодування\~шкоди)\~та відшкодування\~моральної шкоди.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, ключаючи судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 2550 грн - позивачеві відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed