Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить: встановити юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Минівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. В обґрунтування заяви зазначає, що в 1970 році отримав паспорт громадянина СРСР в Магдалинівському районному відділі міліції Дніпропетровської області, який втратив в 1996 році. На момент втрати паспорту був зареєстрований в [ADDRESS] . З 1970 року по теперішній час ніколи не виїжджав за межі України. З 1991 року по 1992 рік працював в колгоспі Петровського (КДСП «Оріль») та мешкав в с. Краснопілля Магдалинівського району Дніпропетровської області. З 2002 року по 2017 рік проживав без реєстрації в с. Заплавка Магдалинівського району Дніпропетровської області. З 1996 рік по 1998 рік, з 2007 по 2010 роки, з 2015 по 2017 рік відбував покарання в Синельниківській ВК-94 Дніпропетровської області. Письмово звертався до Магдалинівського районного сектору ГУДМС України з приводу видачі паспорта, але було надано відповідь та надано довідку згідно якої його особу встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Тому вимушений звернутись до суду щоб встановити факт проживання на території України з 1991 року по теперішній час. Заявник [PERSON] надав до суду заяву в якій прохає суд розглянути справу без його участі позовну заяву підтримує в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просив прийняти рішення на розсуду суду. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Матеріалами справи підтверджені наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 13.11.2013 року відділом ДРАЦС Магдалинівського РУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] . Згідно довідки № 144 від 21.02.2019р. виданої виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району ради Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований і проживав в [ADDRESS] з 1954 року по 2002 рік. З 2002 року по 2017 рік проживав без реєстрації в [ADDRESS] . Відповідно до трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 16.10.1986 року [PERSON] 15.05.1986 року прийнятий на роботу в колгосп ім.. Петровського (КДСП «Оріль»), 01.11.1993 року звільнений з роботи. Згідно довідки про звільнення серії ДНП № 00969 видана [PERSON] де вказано, що від відбував покарання в установах Державної пенітенціарної служби з 11.02.2015 року по 06.06.2017 рік, та після звільнення прямував до місця проживання в [ADDRESS] . Згідно довідки про звільнення серії ДНП № 09711 видана [PERSON] де вказано, що від відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 31.07.2007 року по 31.08.2010 рік. Згідно копії картки реєстрації форми Ф-1 , [PERSON] народився [INFO] у с. Минівка, Магдалинівського району Дніпропетровської області. 25.10.1977 року отримав паспорт серії [NUMBER] , в зв`язку з досягненням віку (а. с. 26). Свій паспорт громадянина колишнього СРСР заявник втратив при невідомих обставинах. У зв`язку з втратою паспорту заявник звертався до Магдалинівського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області, та отримав пояснення, що проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності громадянства буль-якої держави. Відповідно до довідки виданої виконкомом Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 632 від 05.09.2019р. та копії з книги реєстрації прописки мешканців с. Краснопілля, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований на території Заплавської сільської ради з 15.05.1978 року, а саме с. Краснопілля Магдалинівського району Дніпропетровської області і по теперішній час з реєстрації не знімався. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України",Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що заявник постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 р., а тому його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, належить задовольнити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved