Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

1.Позиція позивача. В листопаді 2019 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: - звільнити позивача від заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] , на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7401 (сім тисяч чотириста одну) гривну 95 копійок, що виникла при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження № 58759419. В обґрунтування позову зазначив, що Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення передано на примусове виконання та відкрито виконавче провадження № 3446802. Також, Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів боржника щомісячно, починаючи з дня подачі позову 07.08.2018 року і до закінчення навчання, 30.06.2021 року. Дане рішення передано на примусове виконання та відкрито виконавче провадження № 58759419. За місцем роботи позивача було направлено вимогу виконавця від 24.04.2019 року, в межах виконавчого провадження № 3446802, заборгованість станом на 19.08.2019 року становить 41663 (сорок одну тисячу шістсот шістдесят три) гривні 97 копійок. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем відділу Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в межах виконавчого провадження № 58759419, заборгованість станом на 31.07.2019 року становить 7401 (сім тисяч чотириста одну) гривну 95 копійок. Згідно довідки ЛКК № 2273 від 12.08.2019 року, виданої поліклінічним відділенням Лохвицької ЦРЛ, з 17.06.2019 року позивач перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря- невролога та потребує подальшого лікування. Свій діагноз та необхідність в лікуванні підтверджується консультаційним висновком спеціаліста № 2822 від 25.06.2019 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № [NUMBER] , епікризом завідуючого відділенням нейрореабілітації. Позивач вважає, що з 17.06.2019 року, за станом здоров`я, він як особа що не працює та проходить стаціонарне лікування, не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] . Крім того, позивач посилається на наявність в нього на утриманні ще однієї дитини 2010 року народження. Згідно розрахунку оплати за послугами медичної допомоги № [NUMBER] від 23.11.2018 року, було сплачено 850 гривень. Згідно розрахунку оплати за послугами медичної допомоги № [NUMBER] від 25.06.2019 року, позивачем було сплачено 1405 гривень. Лікування є триваючим та потребує значних матеріальних затрат, належним підтвердженням чому є додані до даної заяви чеки аптечних пунктів. 2. Позиція відповідача та третьої сторони. Відповідач [PERSON] подала відзив, в якому заперечував, щодо позовних вимог, з огляду на наступне. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини моїх доходів починаючи з 07.12.2006 року і до повноліття дитини. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частини доходів , щомісячно, починаючи з 07.08.2018 року і до закінчення навчання, 30.06.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконавче провадження №3446802 заборгованість станом на 19.08.2019 року становить 41663 грн. 97 коп. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконавче провадження №58759419 заборгованість станом на 31.07.2019 року становить 7401 грн. 95 коп. Вважаю, що обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття, або до закінчення нею навчання. Позивач посилається на те що він не має можливості сплачувати суму заборгованості по аліментам, але не надає жодних доказів. Позивач працює та отримує дохід у КНП Лохвицька районна лікарня, тобто він офіціально працевлаштований, його лікарняні оплачуються. Крім того, позивач знав про те, шо в нього є донька, і, відповідно, - на нього покладений обов`язок утримувати дитину, піклуватися про неї. Та обставина, що позивач з 17.06.2019 р. перебував на лікарняному не є обставиною, що має істотне значення для звільнення від сплати аліментів. Заборгованість по аліментам у розмірі 7401,95грн., яку просить скасувати позивач виникла до його хвороби (згідно вимоги виконавця заборгованість виникла 01.04.2019року), чому відповідач не сплачував аліменти до своєї хвороби. На стаціонарному лікуванні позивач був з 13.07.2019 року по 17.07.2019 р. - 5 днів з 18.07.2019 року по 10.08.2019 року знаходився в санаторії «Миргород». В підтвердження матеріальних затрат на позивач надає копії квитанцій на ліки, але на підставі Постанови КМУ «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами у лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань" від 17.08.1998 № 1303 учасники бойових дій мають право на безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів (п. 1 ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), тобто позивач отримує ліки безкоштовно. Згідно до пункту ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: 3)безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України; 4) 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 5) 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. 6) 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення;7) безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі - та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; 8) користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи;9) щорічне медичне обстеження і диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів; 10) першочергове обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергова госпіталізація; 1) виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи; Також прошу суд врахувати ті обставини котрі склалися в нашому житті. Так, 24.07.2015 року [PERSON] , поступила до єндо-видеохірургічного відділення ОДКБ з діагнозом - гострий апендицит. Лікування оплачувала я. Згідно епікризу 2312, [PERSON] знаходилась у інфекційному відділені ДЗ СМСЧ-8 МОЗ України з 01.04.2016р.-11.04.2016р. з діагнозом не госпітальна правобічна бронхопневмонія. Лікування також оплачувала я самотужки. 29.12.2015 року моєї доньки був поставлено діагноз виразка 12 палої кишки, 20.04.2018року правосторонній калікоектазія сольового діатезу ( хвороба нирок). Лікування даних хворіб потребує додаткових матеріальних затрат. У період з 02.04.2007 р. - 30.09.2019 р. я працювала у ДЗ СМСЧ№8 МОЗ України на посаді сестра медична. Отримувала мінімальну зарплатню. З 21.01.2020 року маю статус - безробітна. На моєму утриманні знаходиться малолітня дитина - [PERSON] - [INFO] . [PERSON] навчається у м. Київ, з цього з`являються додаткові витрати також на проїзні квитки, проживання, їжу, книги, учбові матеріали, інтернет для навчання, телефонний зв`язок. що обставини, на які позивач посилається в позовній заяві, не можуть бути підставою для звільнення його виконувати свої батьківські обов`язки щодо сплати заборгованості по аліментах. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лохвицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надіслала пояснення по справі, в яких зазначила, що на виконання перебуває виконавче провадження № 58759419 з примусового виконання виконавчого листа № 2/538/32/19, виданого 01.03.2019 року Лохвицького районного суду Полтавської області, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів боржника щомісячно, починаючи з дня подачі позову 07.08.2018 року і до закінчення навчання, 30.06.2021 року. 01.04.2019 року державним виконавцем в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято виконавчий документ до виконання, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам до відома та виконання. В ході проведення виконавчо-процесуальних дій було встановлено, що боржник [PERSON] працевлаштований до КНП Лохвинська районна лікарня Лохвицького районної ради та отримує дохід за оренду земельної ділянки ТОВ «Харківецьке» та ТОВ «Агро Перемога». На підставі вищевикладеного було винесено постанови про звернення стягнення із доходу боржника та направлено до відповідних підприємств для проведення стягнення аліментів. Згідно до розрахунку,, проведеного на підставі заяви боржника, від 12.08.2019 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.07.2019 року з урахуванням довідки про доход боржника та проведеними стягненням становить 7401,95 гривень. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 26.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом. 27.09.2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області справу в порядку статті 31 ЦПК України направлено до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 04.12.2019 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] користуючись своїм правом подав заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , подала клопотання про розгляд справи за своєю відсутністю. Третя особа - Лохвицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи без участі представника. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На примусове виконання даного рішення було відкрито виконавче провадження № 3446802. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання повнолітної доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів боржника щомісячно, починаючи з дня подачі позову 07.08.2018 року і до закінчення навчання, 30.06.2021 року. На примусове виконання даного рішення було відкрито виконавче провадження № 58759419 та за місцем моєї роботи було направлено вимогу виконавця від 24.04.2019 року. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем відділу Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в межах виконавчого провадження № 3446802, заборгованість станом на 19.08.2019 року становить 41663 (сорок одну тисячу шістсот шістдесят три) гривні 97 копійок. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем відділу Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в межах виконавчого провадження № 58759419, заборгованість станом на 31.07.2019 року становить 7401 (сім тисяч чотириста одну) гривну 95 копійок. Згідно довідки ЛКК № 2273 від 12.08.2019 року, виданої поліклінічним відділенням Лохвицької ЦРЛ, з 17.06.2019 року позивач [PERSON] , [INFO] , перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря- невролога. Позивач зазначає, що з 17.06.2019 року, за станом здоров`я, не працює, проходе стаціонарне лікування та не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, - [PERSON] . [PERSON] має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвинського районного управління юстиції Полтавської області. Діагноз [PERSON] , [INFO] та необхідність в лікуванні підтверджується консультаційним висновком спеціаліста № 2822 від 25.06.2019 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого. Відповідно до копії посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.17) 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень, отже мінімальний розмір аліментів складає 1109 грн. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною першою статті 8Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд встановив, що [PERSON] з 17.06.2019 року, за станом здоров`я, не працює, проходить стаціонарне лікування та не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання - [PERSON] . Жодних доказів на підтвердження викладених обставин суду не надано, окрім довідки про проходження лікування. Ані довідки про доходи, що підтвердило б зміну матеріального стану, ані довідки, щодо працевлаштування на підтвердження викладених обставин. Заборгованість зі сплати аліментів утворилася у [PERSON] , в межах виконавчого провадження № 58759419, станом на 31.07.2019 року становить 7401 (сім тисяч чотириста одну) гривну 95 копійок, тобто до виникнення у позивача необхідності в лікуванні та постійного нагляду у лікарів. Судом враховано, що у позивача [PERSON] є на утриманні ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвинського районного управління юстиції Полтавської області, але відсутні докази, щодо утримання дитини. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, враховуючи зазначені позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , позицію третьої сторони, обставини відповідно в обґрунтування та заперечення проти позову та надані ними докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд вважає необхідним відмовити в задоволені позовних вимог, в повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та в задоволені позову відмовлено в повному обсязі відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed