Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до ПСП ім.Цюрупи з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що є власником земельної ділянки площею 2.598 га, розташованої на території Бистріївської сільської ради Ружинського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 21.04.2009р. від його імені з ПСП ім.Цюрупи. Однак зазначений договір оренди він не підписував і не доручав іншій особі підписувати його. З вказаних підстав позивач просить суд визнати цей договір оренди землі недійсним, витребувати у відповідача та повернути йому земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, представник позивача суду пояснив, що весною 2009 року закінчився строк дії договора оренди земельної ділянки позивача, укладеного в 2004 році між ним та ПСП ім. Цюрупи, і позивач мав намір укласти новий договір оренди з відповідачем. З цією метою він подав копії необхідних документів в бухгалтерію відділку ПСП ім.Цюрупи, однак сам договір оренди землі з ПСП ім. Цюрупи не підписував і не давав доручення іншій особі на підписання його. Про те, що замість нього хтось інший підписав вказанний договір взнав в 2012 році і тоді ж звернувся до суду із зазначеним позовом. Весь цей час його земельною ділянкою користується ПСП ім.Цюрупи, а позивач до 2012 року отримував за це від відповідача орендну плату. Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю, пояснивши, що дійсно ПСП ім.Цюрупи користується для сільськогосподарського виробництва земельною ділянкою, належною позивачу. Договір про оренду цієї ділянки з ним було укладено в письмовій формі, він погоджувався на укладення вказаного договору, про що свідчить те, що позивач отримував за користування своєю землею орендну плату в ПСП ім.Цюрупи, в подальшому в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки ще, починаючи з часу укладення вказанного договору, тобто з 21.04.2009 року, знав про укладення вказанного договору, що підтверджується поясненнями представника позивача, даними в суді, а також довідкою про отримання [PERSON] орендної плати. Тому, з врахуванням викладеного, ПСП ім.Цюрупи вважає, що підстав для визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки у відповідача та повернення її позивачу немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.І ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.З ст.640 ЦК України та ч.І ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі". Пунктом 9 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, передбачено, що підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання його недійсним є відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8 Порядку, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 15 Закону України "Про оренду землі". В статті 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено істотні умови договору оренди землі, відсутность яких в договорі оренди землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Крім того, ч. 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №762606 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.5980 га, розташованої на території Бистріївської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(т. 1 а.с.6). 21 квітня 2009 року між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством імені Цюрупи було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавалась вищевказана належна позивачу земельна ділянка. На вказаному договорі є підписи сторін і він 10.09.2009р. був зареєстрований Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040922100186(а.с.8-9). Проте з пояснень представника позивача вбачається, що підпис на зазначеному договорі належить не йому і він також не надавав доручень іншим особам на підписання цього договору від його імені. Ці пояснення позивача підтверджуються висновками за результатами проведення судовопочеркознавчої експертизи №1/597 від 23.04.2013р. з якої вбачається, що експертом встановлено, що договір оренди землі від 21.04.2009р., укладений від імені [PERSON] та ПСП ім.Цюрупи підписаний не [PERSON], а іншою особою(т.1 а.с.110-115). Дане було підтверджено в судовому засіданні експертом [PERSON]. Доказів, які б ставили під сумнів вищевказані висновки експертів, а також доказів наявності доручення [PERSON] іншій особі на підписання вказанного договору, відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки позивач як орендодавець не підписував спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір, виходячи з положень передбачених ч.І ст.215 ЦК України - є недійсним у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.З ст.203 цього Кодексу. Вказане також свідчить, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, зокрема, і щодо строку його дії, розміру орендної плати тощо. Посилання представників відповідача на те, що отримання [PERSON] орендної плати за 2009 -2012 роки та не оспорювання ним умов спірного договору у вказанний період часу свідчать про схвалення ним умов цього договору та дотримання сторонами істотних умова договору при його вчиненні, а тому умови договору відповідають дійсному волевиявленню позивача, суд вважає помилковими, оскільки відповідно до ч.І ст.241 ЦК України особа, яка підписала спірний договір оренди замість [PERSON] взагалі не мала статусу представника орендодавця за відсутності повноважень, і тому наступне схвалення вказанного договору самим орендодавцем за таких умов є неможливим. Заява відповідача про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем вказан задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 256, 257, ч.І ст.261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду про захист свого цивільного права або інтересу. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним не пов"язані з виконанням або невиконанням умов цього договору, тому до вказаних правовідносин за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності. В абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р., ч.І ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся з вищевказанним позовом до суду 29 листопада 2012 року. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності по данній справі необхідно встановити, що [PERSON] взнав або повинен був дізнатись про порушення свого права до 29 листопада 2009 року. Порушення правом позивача, представник позивач обґрунтовує непідписанням ним договору оренди землі, який був зареєстрований у встановленому порядку 10.09.2009р. за №040922100187, і, відповідно, відсутністю волевиявлення на укладення саме цього договору оренди землі та неузгодженням з ним істотних умов по вказанному договору. Таким чином для застосування наслідків спливу позовної давності необхідно встановити, що позивач до 29.11.2009 року взнав або повинен був дізнатись про те, що оспорюваний ним договір оренди землі від його імені було укладено(підписано) іншою особою. Проте доказів вищевказанного суду надано не було. З врахуванням викладенного,суд приходить до переконання, що необхідних та достатніх доказів того, що позивач до 29.11.2009 року знав або повинен був знати про порушення свого права суду не надано, а тому , відповідно, підстав для задоволення заяви відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог в зв"язку зі спливом строку позовної давності немає. З врахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] суд задовільняє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім по справі судовий збір.

Outcome: approved