Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

18.07.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»/далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 921 600 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, внаслідок виконання трудових обов'язків, без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці, тривалий час, електрогазозварником, гірником очисного забою, машиністом бурової установки (з повним робочим днем в підземних умовах) на ПАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст..(пиловий бронхіт першої-другої ст.., емфізема легень першої-другої ст..) група В. ЛН першого-другого ступеню; радикулопатія шийна і п/крижова з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом. Наявність скарг на біль та обмеження рухів у попереково-крижовому та шийному відділах хребта з іррадіацією у праву ногу, задишка при незначному фізичному навантаженні, частий кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість та свистячі хрипи у грудях, іноді затруднене дихання за типом задухи, загальна слабкість, підвищення АТ. Причинами виникнення професійного захворювання є вміст пилу з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,9 рази перевищує ГДК згідно ГОСТ: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 32 при гранично допустимій до 30; робоча зона незручна, вимушена, стоячи % зміни: 52,7/5,8/- при гранично допустимій 25/10/-, які відповідно до акту розслідування від 20.04.2007 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 29.06.2017 р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45 %, третя група інвалідності.Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в умовах фізичного перевантаження. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПАТ за довіреністю Літовченко Т.М. позов не визнав, надала письмові заперечення, згідно яких, у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач працював протягом тривалого часу на шахті Октябрська, на шахті ім. Леніна, на шахті Орджонікідзе в/о «Кривбасруда» та ВАТ «ЦГЗК». ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником вказаних підприємств, тому не може нести відповідальність за дії інших. ПАТ є правонаступником лише частини майнових прав та обов'язків реорганізованого ВО «Кривбасруда», а саме тих структурних одиниць об'єднання, майно яких увійшло до статутного капіталу підприємства. Представник ПАТ вважає, що правонаступником всіх прав та обов'язків шахти імені Орджонікідзе є ПАТ «ЦГЗК», так як було укладено договір оренди державного майна, відповідно до якого Криворізький державний залізорудний комбінат передав в термінове платне використання цілісний майновий комплекс шахти імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», а в подальшому його було продано ВАТ, що підтверджується договором купівлі-продажу №1167-16-01/2001 від 09.11.2001р. На підставі цього представник ПАТ вважає, що відповідальним за відшкодування моральної шкоди позивачу є саме ПАТ «ЦГЗК». Також представник ПАТ зазначає, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральних страждань, документи, на які посилається позивач, підтверджують лише наявність у позивача професійного захворювання. Крім того, позивачем при розрахунку сум моральної шкоди було застосовано методику Ерделевського, що є зовсім не обов'язковим, оскільки ПАТ є неналежним відповідачем по справі, відсутні правові підстави для задоволення позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.17-20, що позивачу [PERSON] 20.04.2017 р. встановлені професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В». Легенева недостатність першого-другого ст. J44; радикулопатія шийна С6, С7 і п/крижова L5, S1 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом M54.1. Позивачу вперше висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45 % та третя група інвалідності 29.06.2017 р., а.с.21. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України -на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційної довідки про умови праці а.с.16-20, встановлено хронічні професійні захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група В. ЛН першого-другого ступеню; радикулопатія шийна і п/крижова з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота в умовах фізичного перевантаження. Умови праці електрогазозварника, гірника очисного забою та машиніста бурової установки (з повним робочим днем в підземних умовах) відносяться до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, важкість та напруженість до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Умови праці підземного машиніста бурової установки відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками важкість праці незручна робоча поза та вимушені нахили корпуса - до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Умови праці підземного гірника очисного забою відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками важкість праці незручна робоча поза та вимушені нахили корпуса - до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Умови праці підземного електрогазозварника відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками важкість праці незручна робоча поза та вимушені нахили корпуса - до 3 класу 2 ступеня шкідливості та до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах протягом 17 років, згідно трудової книжки (а.с.25-31). Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, згідно п.17 акту (а.с.19). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні, та фізичних навантаженнях, задухою, фізичних і моральних страждань позивача у зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами (а.с.12-21), позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 30 000 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обов'язкових платежів, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином, стягнута моральна шкода, в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Заперечення ПАТ стосовно відсутності правонаступництва спростовуються як наданими самим відповідачем доказами, так і нормами законодавства. Позивач працював у структурних підрозділах ДВО «Кривбасруда», «ВО «Кривбасруда»: з березня 1988 р. по грудень 1998 р. на шахті імені «Орджонікідзе», яка була структурним підрозділом юридичної особи ДВО «Кривбасруда». Так, з 1975 року до 01.10.1989 року до ДВО «Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Рудоуправління імені Леніна. З 01.10.1989 року Рудоуправління імені Леніна, як структурний підрозділ, було ліквідовано, що підтверджується наявними у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 1) та наказом ДВО «Кривбасруда» від 01.11.1989 року № 423 (а.с.63,66). Потім, з 01.10.1989 року до 01.01.1995 року, до ДВО «Кривбасруда» на правах новостворених структурних підрозділів входили шахти: «Октябрська», шахта імені Леніна та шахта імені Орджонікідзе, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 2) - а.с.63. Наказом ВАТ «ЦГЗК» від 28.01.1999 р. шахта «Орджонікідзе» була прийнята в структуру ВАТ, а договорами від 30.12.1998 р. та 09.11.2001 р. була передана в оренду а потім куплена в ВАТ «КЗРК» згідно договорів оренди та купівлі-продажу, як видно з доданих до заперечень наказу та договору. Згідно Договору оренди та Договору купівлі-продажу - сторони домовилися тільки щодо оренди та купівлі майнового комплексу, та не оговорили правонаступництво прав та обов'язків по відношенню до працівників шахти. Згідно трудової книжки [PERSON], то позивач так і не був прийнятий на роботу на ПАТ «ЦГЗК» після включення шахти «Орджонікідзе» в склад зазначеного підприємства а.с.25-31. Відповідно до постанови КМУ від 2 березня 1998 року N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно п. 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 правонаступником перейменованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12.07.1999 року № 248 та п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». Згідно п. 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат», п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Згідно п. 3.2. наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» стало правонаступником реорганізованого Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Тобто, спочатку з 29.07.1998 року Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 31.12.1999 року було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 30.07.2001 року було знову перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке з 04.04.2011 року було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Отже, у результаті неодноразових перейменувань та реорганізацій, правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307. Згідно ч.ч.1, 2 ст.37, ч.1 ст.466 ЦК УРСР який діяв на час спірних правовідносин, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. В разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї в зв'язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров'я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Отже саме ПАТ є належним відповідачем по справі, правонаступником ДВО «Кривбасруда», та повинно відповідати за позовом. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір в сумі 640,20 грн. слід стягнути з ПАТ на користь держави згідно ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial