Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач АТ «Альфа банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором кредиту №770/39-60-07 від 07 серпня 2007 року в розмірі 1\~836 759,59 грн., 1224,68 грн. заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №770/38-338-07 від 07.08.2007 р., а також 27 569,76 грн. витрат по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 07.08.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа банк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №770/39-60-07 від 07 серпня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 30\~207,25 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 01 серпня 2014 року. Також 07.08.2007 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №770/39-60-07 (на оплату страхових платежів), на суму 6755,85 грн. зі сплатою 16,5% річних до 01.08.2014 року. Перший та єдиний транш за договором відновлювальної лінії було надано відповідачу в сумі 5404,68 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за даними кредитними договорами 08 липня 2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави, відповідно до якого предметом застави виступав автомобіль марки «Mitsubishi», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань належним чином, у зв`язку із чим станом на 16.02.2016 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №770/39-60-07 від 07 серпня 2007 року в розмірі 68 489,59 дол. США, що еквівалентно 1\~836 759,59 грн. та за договором відновлювальної кредитної лінії №770/39-60-07 1224,68 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що порушене право позивача за вказаним договором захищено до подання цього позову, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса №730 від 20.04.2010 р. на заставне майно. Зазначив, що позов АКБ «Укрсоцбанк» поданий після спливу трирічного строку позовної давності, оскільки позивач здійснивши звернення стягнення на заставне майно у 2010 року, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі застави, змінив строк виконання основного зобов`язання. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказав, що наявність виконавчого напису нотаріуса не свідчить про припинення договірних правовідносин й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до кредитного договору вбачається, що момент настання погашення останнього чергового платежу сторони обумовили 01 серпня 2014 року, строк є кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту. Таким, чином строк позовної давності повинен обчислюватись з 01 серпня 2014 року. Враховуючі вищевикладене, вважає твердження відповідача про те, що позивач подав даний позов до суду після спливу позовної давності, не відповідає дійсним обставинам справи. 15 липня 2019 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. \~ \~ \~ \~ Позивач АТ «Альфа банк» є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ПАТ «Укрсоцбанк». \~Відповідно до договору кредиту №770/39-60-07 від 07.08.2007 року на купівлю автотранспортних засобів, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» надано [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 207 доларів США 25 центів, зі сплатою 13 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 01.08.2014 року. Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки «Mitsubishi», 2007 року випуску, згідно договором купівлі-продажу №0308/1 від 03 серпня 2007 року укладеним з ТзОВ «Терко Авто». \~ \~ \~ \~ \~\~\~Також, 07 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-338-07, згідно якого банк надав позичальнику кошти в сумі 6 755 грн. 85 коп. зі сплатою 16,50 % річних з кінцевим терміном повернення до 01.08.2014 року. Кредит надавався позивальнику на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №К3770-008/07/СТ від 07 серпня 2007 року. На забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №770/39-60-07 від 07.08.2007 року та договором відновлювальної кредитної лінії №770/38-338-07 від 07.088.2007 року, між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено нотаріально-посвідчений договір застави, відповідно до якого Заставодавець ( [PERSON] ) передає в заставу «Заставодаржателю» (АКБ «Укрсоцбанк) в якості забезпечення виконання зазначених кредитних зобов`язань транспортний засіб марки «Mitsubishi», рік випуску 2007, номер кузоваMMBJNKB407D124768, д.н.з. [NUMBER] . Загальна заставна вартість предмету застави за згодою сторін становить 150\~130 грн., що за курсом НБУ на день укладення даного договору становить 29\~728, 87 доларів США. Пунктом 4.1 зазначеного договору застави передбачено, що право звернення стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог, відповідно до договорів, виникає у Заставодержателя у випадках, обумовлених положеннями договорів, цього договору та нормами чинного законодавства України. 20 квітня 2010 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. було вчинено виконавчий напис №730, згідно якого звернено стягнення предмет застави - транспортний засіб марки «Mitsubishi», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . За рахунок коштів отриманих від реалізації вищевказаного транспортного засобу, запропоновано задоволити вимоги АКБ «Укрсоцбанк» про поверненню заборгованості в загальній сумі 26\~705,46 доларів США, що становить 219518,88 грн., з яких 24\~808, 82 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 1896 США - заборгованість по відсотках, 7\~183, 47грн - пеня, 2 267грн - плата за вчинення виконавчого напису, що підтверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень від 05.12.2018 року. Як вбачається із повідомлення Тернопільського міського відділу ДВС №66436 від 18.12.2019 року на виконанні в Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №19147260 згідно виконавчого напису №730, вчиненого 20.04.2010 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. 28.04.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 12.05.2010 року постанову про розшук майна боржника. 21.08.2015 року на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Позивачем зазначено, що станом на 16 лютого 2016 року, у [PERSON] рахується кредитна заборгованість, яку він просить стягнути із відповідача, а саме: за кредитним договором № 770/39-60-07 від 07.08.2007 року в розмірі 68 489 доларів США 59 центів, що в еквіваленті національної валюти становить 1 836\~759 грн. 59 коп, з яких: \~заборгованість за кредитом - 665 324,92 грн.; заборгованість за відсотками - 602 005,51 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 352 843,98 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 216 584,83 грн. Крім цього, станом на 16 лютого 2016 року у [PERSON] існує заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії №770/38-338-07 від 07.08.2007 року, яка становить 1 224,68 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 242,54 грн.; заборгованість за відсотками - 456,53 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 128,63 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 175,57 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 93,62 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 127,79 грн. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). В силу вимог ст..19, 20 Закону України «Про заставу» у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого лист суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. У пункті 3.2.3 кредитного договору №770/39-60-07\~від 07.08.2007\~року передбачено, що у разі затримання позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту та в інших випадках передбачених у цьому пункті договору, банк має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій. У пункті 3.2.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії №770/38-338-07 від 07.08.2007 року передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплату процентів, комісій, а також можливої неустойки. Пунктом 3.2.6 зазначеного договору передбачено, що у разі неповернення позивальником кредиту у строки зазначені у п.п. 1.1.1., 1.1.3, 3.3.13 цього договору, несплати процентів, неустойки (пені, штрафу) в строки, що передбачені у п.п.2.4, 2.5, 2.6 цього договору, звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, оформлені договором застави. Пунктом 2.4.8 укладеного договору застави від 07.08.2007 року між сторонами передбачено, що заставодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання Заставодавцем зобов`язань, передбачених договорами (в тому числі несвоєчасного погашення процентів), або невиконання Заставодавцем зобов`язань передбачених підпунктами 2.1.3-2.1.5, 2.1.7 та 2.1.9 цього Договору. Пунктами 4.1, 4.2 зазначеного договору застави сторони передбачили, що право звернення стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог, відповідно до договорів, виникає у заставодержателя у випадках обумовлених положеннями договорів, цього договору та нормами чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет застави чи на відповідну його частину здійснюється відповідно до норм чинного законодавства України та умов цього договору. Відповідно до ст.. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом. Відповідно до ч.1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із вимогами зазначених кредитних договорів, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання відповідача, АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, останній використав право вимоги до відповідача дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~ЦК України та пені за порушення умов договору, шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки «Mitsubishi», номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] згідно укладеного договору застави від 07.08.2007 року, шляхом звернення до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу та вчинення ним виконавчого напису №730 від 20 квітня 2010 року. Такими діями кредитор\~на власний розсуд\~змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Відповідно до висновку викладеному у постанові Великої Палати ВС від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13, в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. В силу вимог статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями частин 2,3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Суд критично сприймає твердження представника позивача про те, що перебіг позовної давності має починатись із дати повернення останнього чергового платежу згідно умов договору, тобто з 01 серпня 2014 року, оскільки у зв`язку із зверненням позивачем до нотаріуса з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки та винесенням останнім виконавчого напису № 730 від 20 квітня 2010 року, ним було змінено кінцевий строк повернення кредиту, а тому вважається таким, що настав строк виконання договору достроково. Оскільки, з урахуванням дати дострокового стягнення заборгованості, а саме 10 квітня 2010 рік, якою позивачем було змінено кінцевий строк повернення кредиту, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущено строк давності на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за вказаними кредитними зобов`язаннями. При цьому, суд зазначає, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише у травні 2016 року. За змістом ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту на купівлю транспортних засобів від 07 серпня 2007 року №770/39-60-07 та договору відновлювальної кредитної лінії від 07 серпня 2007 року №770/38-338-07. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed