Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства «Акцепт-Банк», просить визнати умову кредитного договору укладеного у формі заяви про приєднання до умов та правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» №А238СТ15510807837 від 05.02.2020 року в частині встановлення плати за користування кредитом у розмірі 4.50 % на місяць, що становить 2025 грн, укладеного між Акціонерним товариством АКЦЕНТ-БАНК та [PERSON] , недійсним з моменту укладення кредитного договору та зобов`язати Акціонерне товариство АКЦЕНТ-БАНК здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши сплачені [PERSON] плату за користування кредитом, в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту. Позов мотивовано тим, що між нею та відповідачем укладено кредитний договір на підставі заяви про приєднання до умов та правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № А238СТ15510807837. Відповідно до заяви, Банк надав банківські послуги, у виді надання строкового кредиту в сумі 45000 грн на строк 36 місяців, тобто із 05.02.2020 року по 05.02.2023 року включно, на придбання споживчих товарів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,50 % на місяць, на суму виданого кредиту, що оплачується щомісяця у розмірі 3277,35 грн, починаючи з 25 до 29 числа поточного місяця, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду за надання фінансового інструменту 0,00 грн., комісію в зазначені в заяві строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі 3277,35 грн., які складаються із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умовами і правилами надання кредиту «Швидка готівка 2.0». Погашення заборгованості здійснюється шляхом зарахування коштів на відповідний рахунок позичальника. Відсоткова ставка за кредитом є незмінною. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 114,19 %. Загальна вартість кредиту 117 984 60 грн. Відповідно до паспорту банківського продукту «Швидка готівка 2.0» процентна ставка річна становить 0,12 %, тип процентної ставки фіксований та незмінюваний, загальні витрати по кредиту становлять 72 984,60 грн., реальна річна процентна ставка становить 114,19 грн. Отже, фактично позичальник мала сплачувати щомісяця 3277,35 грн. і даний місячний платіж входить заборгованість за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умовами і правилами надання кредиту «Швидка готівка 2.0». Позивач звертає увагу, що їй не відомо про складові суми 3277,35 грн., тобто із чого вона складається, скільки становить тіло, скільки відсотки, скільки винагорода та комісія та інші витрати. За весь період користування кредитним коштами мала сплатити 3277,35 грн.х36=117 984.60 грн, тобто загальні витрати по кредиту становлять 72 984,60 грн. Вважає умови кредитного договору несправедливими. Звертає увагу суду, що в договорі не визначено графіка платежів та взагалі розрахунку не було представлено, в тому числі детального, з чого складається щомісячна сума. Вважає, що банк за рахунок неї хоче збагатитися. Звертає увагу, що вона мала б заплатити за весь період кредитування 84,60 грн. відсотків та відповідно тіло щомісяця мало б становити 45 000грн./36місяців= 1250 грн. Виходячи із того, що позивачка має сплачувати щомісяця 3277,35 грн. - 1250 грн. (тіло кредиту щомісяця) = 2027.35 грн. плата по кредиту, яка фактично перевищує сплату тіла кредиту в півтори рази, що вказує на явно несправедливі умови кредитного договору та дії банку є недобросовісними по відношенню до неї. Вказує, що фактично банк обманув її вказавши лише маленьку відсоткову ставку. Тому, на підставі статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» із покликанням на правові позиції ВСУ у справі №6-330цс16 та ВС у справі 524/5152/15ц. просить задовольнити позовні вимоги. Від відповідача акціонерного товариства «Акцепт-Банк» надійшло заперечення, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зауважує, що позивачка намагається видати проценту ставку, яка погоджена між сторонами відповідно до умов статті 1056-1 ЦК України, за банківську комісію та визнати її недійсною. Однак, 4,5% на місяць це проценти, а комісія - 0,00 грн. Стверджує, що позивачка намагається зробити для себе кредит безкоштовним, в порушення самого принципу кредитування викладеного в частини першої статті 1054 ЦК України. При укладанні кредиту між сторонами погоджено всі суттєві умови договору, строк, розмір кредиту, порядок його погашення, розмір процентів, тощо. Комісія (винагорода) банком зазначена в розмірі 0.00 грн., і не зрозуміле посилання позивачки на бажання Банку збагатитись за її рахунок, оскільки процентна ставка за кредитом складає лише 54% річних, це є середньою ставкою кредитування на без заставні кредити по Банкам України. Банк пішов на зустріч позивачці, встановивши нульову комісію, однак це не зупинило її від подання безпідставного позову до суду. Щодо реальної процентної ставки то вона включає всі ризики неповернення кредиту, можливі неустойки (пеню) за прострочення, інше, тому вона і може бути вищою, все залежить він своєчасного виконання умов позивачкою. Графік платежів зазначено в самому тексті Заяви на видачу кредиту, а саме - щомісяця, у розмірі 3277,35 грн, починаючи з 25 до 29 число поточного місяця, Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 05.02.2023 р. Той факт, що графік записано в рядок, а не сформовано в таблицю, не змінює його суті. Вважає, що всі умови кредиту зазначено саме в Заяві про приєднання. Звертає увагу, що жодний діючий на момент укладання договору нормативний акт не забороняв позивачу встановлювати винагороду за надання фінансового інструменту, стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" викладена в новій редакції, Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 року про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту - втратили чинність. Посилання позивача на відповідну судову практику Верховного суду України та Верховного Суду жодним чином не обґрунтовано, оскільки в даних постановах розглядались кредитні договору, що були укладені до набрання чинності Законом України "Про споживче кредитування" та регулювались статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів» у редакції до 10.06.2017 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в запереченні просив розглядати справу у відсутності представника. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як видно із заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» №А238СТ15510807837 від 05.02.2020 року, банк надає банківські послуги, у виді надання строкового кредиту в сумі 45000 грн на строк 36 місяців із 05.02.2020 року по 05.02.2023 року включно на придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,50 % на місяць, на суму виданого кредиту, що оплачується щомісяця, у розмірі 3277,35 грн починаючи з 25 до 29 числа поточного місяця, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду за надання фінансового інструменту 0,00 грн., комісію в зазначені в заяві строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у розмірі 3277,35 грн., які складаються із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умовами і правилами надання кредиту «Швидка готівка 2.0». дата останньої погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 05.02.2023 року Погашення заборгованості здійснюється шляхом зарахування коштів на відповідний рахунок позичальника. Відсоткова ставка за кредитом є незмінною. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 114,19 %. Загальна вартість кредиту 117 984 60 грн. Відповідно до паспорту банківського продукту «Швидка готівка 2.0» процентна ставка річна становить 0,12 %, тип процентної ставки фіксований та незмінюваний, загальні витрати по кредиту становлять 72 984,60 грн., реальна річна процентна ставка становить 114,19 грн. Суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, зважаючи на таке. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Спеціальним законом який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України «Про захист прав споживачів», який судом застосовується в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами цього спору. Згідно із статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з частини першої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, необхідна для отримання споживчого кредиту споживачем, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит, повинна бути розміщена кредитодавцем на своєму офіційному веб-сайті. Споживач перед укладанням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електроні документи та електродний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визначається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладання договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. За змістом вказаних статей (статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів») до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. З аналізу статті 230 ЦК України слідує, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 звернув увагу на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Судом встановлено, що під час укладення оспорюваного кредитного договору позичальник була обізнана з основними умовами кредитного договору, а саме визначена валюта кредитування, відсоткова ставка, розмір платежу, загальні витрати за кредитом, реальна річна процентна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту, відповідальність, права та обов`язки сторін договору. Відповідач отримала повну інформацію про умови кредитування, погодилась з метою його використання та встановленими умовами, протягом тривалого часу не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони, в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови притаманні для даного виду правочину та погодилися з ними. Відповідачем надано споживачу інформацію за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), позивачем проставлено підпис, правочин був укладений в письмовій формі. Вказаний документ позивачем додано до позову в якості доказу, якому суд надав оцінку. Встановлені судом обставини свідчать, що кредитодавець виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладання договору про споживчий кредит. Суд вважає доводи позивача про необхідність визнання недійсним кредитного договору щодо розміру відсотків безпідставними, оскільки під час розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема, не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась його умовами, визначивши характер правочину та всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору вона без заперечень отримала кредитні кошти. Умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку, договір був результатом домовленості сторін і відповідав загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтями 3, 627 ЦК України. Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору не вбачається жодної з умов, передбачених статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів", які законом визнаються несправедливими. Перед підписанням кредитного договору позичальник могла безперешкодно ознайомитися з умовами кредитування відповідача та будь-якими іншими продуктами, що пропонувалися банком, на офіційному сайті відповідача, а також порівняти його з кредитними продуктами інших банків. Вказану інформацію, яка є відкритою для ознайомлення, позивач також могла отримати і у фінансового консультанта в будь-якому відділенні банку, утім цим не скористалась. Як було встановлено судом, позивач отримала кредит за вказаним кредитним договором, виходячи з її власних інтересів прийняла рішення про вибір кредитодавця - відповідача та про вступ з ним в договірні відносини, узгодивши характер кредитного договору, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту, сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, місячний платіж, зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання позики, її вартості, процентної ставки. При цьому матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до відповідача з приводу незрозумілості кредитного договору, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої відповідачем інформації про умови позики. Суд зауважує, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону (брак знань) чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Щодо покликання позивача на те, що їй не було відомо про суму відсотків, спростовується підписаною нею заявою від 05.02.2020 року та паспортом кредиту, якими визначена відсоткова ставка 4,5 % в місяць, сума щомісячних платежів у розмірі 3277,35 грн., загальні витрати по кредиту становлять 72 984,60 грн., реальна річна процентна ставка становить 114,19 грн, загальна вартість кредиту 117 984 60 грн. Із вказаними умовами була ознайомлена позивачка та підписала їх. Щодо структури щомісячного платежу 3277,35 грн, то він приблизно відповідає сумі 1/36 від суми кредиту (45000 грн/36 місяців) та розміру 4,5 % в місяць від суми кредиту (4,5% від 45000 грн). Покликання позивачки на правову позицію Верховного Суду у справі №524/5152/15-ц суд відхиляє, оскільки укладеним договором визначено 4,5 % за користування кредитом, а не комісія. Також, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивачка мала можливість скористатись своїм правом, визначеним статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Отож позивачем не доведено підстав, передбачених статтями 203, 230 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета даного спору, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним кредитного договору щодо сплати відсотків є недоведеною, отож задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зауважує, що згідно частини третьої статі 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас згідно із частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed