Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

13.11.2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним - [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27 кв.м., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 10 листопада 2000 року між ним - [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Позивач вказує, що під час перебування у шлюбі він з відповідачем придбали нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] . На даний час, як зазначає позивач, між ним та відповідачем не досягнуто згоди про поділ набутої за час шлюбу квартири. Оскільки, як стверджує позивач, квартира була придбана ним та відповідачем в період шлюбу, вона належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищевказане майно шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири та шляхом визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням викладеного, оскільки в добровільному порядку питання поділу майна між сторонами не вирішено, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 17.11.2020 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Крім того,\~ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~17.11.2020\~рокубуло\~витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію відносно того, за ким саме та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстрована квартира [ADDRESS] . У підготовчому засіданні 25.03.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 17.05.2021 року не з`явився, однак 17.05.2021 року його представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлена належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлена належним чином. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 28 квітня 1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №142 від 28 квітня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 9). 19 березня 1999 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір № 25021 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м. Договір був зареєстрований на Одеській товарній\~біржів «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 25021 від 19 березня 1999 року, а також зареєстрований 23 березня 1999 року в ОМБТІ під №109 стр. 144 кн. 9 доп к. Крім того, згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 24.02.2021 року №519680.72.20, станом 31.12.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за « [PERSON] » (П.І.Б. вказано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) на підставі договору №25021 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 19.03.1999р. (дата реєстрації 23.03.1999 року, запис у реєстровій книзі 9 доп к, на сторінці 144, р. № 109). Таким чином,судовим розглядом встановлено, що під час\~перебування сторін\~у зареєстрованому\~шлюбі було придбано квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м. На теперішній час, як вказує позивач, шлюб між ним та відповідачем не розірвано. Відповідно до ч. 2\~ст. 71 Сімейного кодексу України\~якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України. За таких обставин, з урахуванням відсутності обґрунтованих заперечень відповідача, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,\~372 ЦК України\~має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна. Таким чином, враховуючи, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ (одну другу) частину за кожним квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі\~№ 301/1894/17. У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8\~500,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляла адвокат Майстренко Тарас Миколайович на підставу ордеру та договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2020 року. 27.10.2020 року грошові кошти у розмірі 8\~500,00 грн. за надання правової допомоги на підставі договору були сплачені [PERSON] адвокату Майстренко Тарасу Миколайовичу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27.10.2020 року (а.с. 10). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 8\~500,00 гривень. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: approved