Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У жовтні 2019 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у сумі 8015,40 грн. Прокурор Качаун А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених в позові та відповідід на відзив відповідача. Відповідач надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та безпідставністю. Пояснив, що вказаний злочин скоїв під час виконання ним службових обов`язків, як працівник закладу комунальної власності Миколаївської області - Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Миколаївської обласної ради, який зареєстрував свою цивільно-правову відповідальність, у зв`язку з чим міг подати заяву-повідомлення про настання страхової події. Отже він не може бути належним відповідачем у справі. В останнє судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача та його представника, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Ухвалою суду від 21.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 квітня 2019 року на 16.30 годин. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Лемешко О.В. про визнання неналежним відповідачем у справі КП "Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Миколаївської обласної ради та про залучення до справи в якості третьої особи ПАТ "Національна страхова компанія "ОРАНТА". Вислухавши пояснення прокурора, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 24 травня 2018 року, близько 12 год. 20 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом - службовим автомобілем "Peugeout Boxer", р/н [NUMBER] , у складі виїзної бригади Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, до якої входили медичні працівники [PERSON] та [PERSON] , здійснював транспортування вказаних медичних працівників до місця виклику (м. Миколаїв, вул. Нікольська, 4-А), та, рухаючись у світлий час доби проїзною частиною вулиці Адміральської зі сторони вулиці Фалеєвської в напрямку вулиці Наваринської в м. Миколаєві по середині проїзної частини зі швидкістю приблизно 60 км/год. з увімкненими світловими маячками та звуковою сигналізацією, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя вулиць Пушкінської і Адміральської, грубо порушив вимоги п. 2.3 «б», 3.1 Правил дорожнього руху України, а саме, маючи перешкоду у вигляді двох невстановлених маршрутних транспортних засобів, які обмежували йому повну видимість проїжджої частини вулиці Пушкінської та інших елементів дорожнього полотна, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, не обрав швидкість, що забезпечує безпеку дорожнього руху з урахуванням дорожньої обстановки, без зупинки здійснив виїзд на регульоване світлофором перехрестя вулиць Адміральської та Пушкінської на червоне світло світлофора, що забороняє рух, при цьому не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на вказане перехрестя в безпосередній близькості від маршрутного таксі «Mercedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , не забезпечивши таким чином останньому безпеку дорожнього руху, при цьому, не прийняв своєчасно заходів до гальмування аж до повної зупинки свого транспортного засобу, хоча об`єктивно міг і в умовах обмеженої видимості повинен був прийняти такі заходи, внаслідок чого правою передньою частиною свого транспортного засобу допустив зіткнення з лівою передньою стороною автомобіля «Mercedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , через що пасажир керованого ним транспортного засобу [PERSON] зазнав тілесного ушкодження у вигляді вивиху акроміального кінця правої ключиці, що за ступенем тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року [PERSON] від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, обставини вчинення якого є предметом досудового розслідування у кримінальному проваджені № 12018150020002038 звільнено у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження № 12018150020002038 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в міській лікарні швидкої медичної допомоги (далі - МЛШМД) м. Миколаєва. Згідно довідки бухгалтерії МЛШМД м. Миколаєва №48 від 23.06.2018 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 05.06.2018 по 19.06.2018, 14 ліжко-днів. Вартість стаціонарного лікування [PERSON] за вказаний період склала 8015,40 грн., з яких: заробітна плата - 5926,90 грн., нарахування на заробітну плату - 1295,84 грн., господарчі та комунальні витрати - 382,62 грн., харчування - 152,04 грн.. медикаменти - 258,00 грн. Згідно повідомлення Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради від 08.10.2018 р., повернення коштів , витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] коштів у сумі 8015,40 грн. , не надходило. Відповідно до повідомлення МЛШМД від 18.10.2018 року, кошти в сумі 8015,40 грн. від [PERSON] на розрахунковий рахунок лікарні не надходили, заходи досудового врегулювання спору щодо стягнення з [PERSON] вищевказаних коштів ні Миколаївською міською радою, ні МЛШМД не вживалися, МЛШМД не зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат в сумі 8015,40 грн. на лікування потерпілого [PERSON] , у зв`язку з чим просили Миколаївську місцеву прокуратуру представляти інтереси лікарні в суді шляхом пред`явлення позову до [PERSON] про стягнення з нього коштів в сумі 8015,40 грн. на їх користь. Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України, особа яка чинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного у скоєнні злочину з потерпілим є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження. Згідно ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоровя місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. Відповідно до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Оскільки фінансування закладів охорони здоровя здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоровя. У той же час, згідно Статуту МЛШМД м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/24 від 06.04.2017 року, лікарня є обєктом права спільної власності територіальної громади міста, інтереси якої у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська міська рада. Органом управління МЛШМД м. Миколаєва є Миколаївська міська рада. Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). У звязку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян. У разі стягнення коштів з відповідача, вони будуть спрямовані на необхідні медичні послуги, забезпечення діяльності лікарні тощо. Що стосується відзиву відповідача, то суд не може з ними погодитися з огляду на наступне. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Такого висновку дійшов Верховний суд України по справі №6-1343цс15 від 24 лютого 2016 року. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved