Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» 20.05.2013 року звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість по кредитному договору №36-05/06/11/11/304/2008/171 від 16 травня 2008 року в розмірі 385 698 грн. 54 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір на суму 37 296,00 доларів США, на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS], строком користування по 13 травня 2033 року (включно), погашенням кредиту згідно графіку та виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 14,69 % річних. У відповідності до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу грошові кошти в сумі 37 296,00 доларів США, згідно умов Кредитного договору Відповідач зобов'язувалась повернути Кредит та сплачувати відсотки за користування Кредитом шляхом сплати мінімально необхідних платежів у розмірі 476,00 дол. США. Оскільки Відповідач свої зобов'язання по Кредитному договору виконує не належним чином, що виражається в неповерненні кредиту в строк передбачений Кредитним договором, станом на 04.04.2013 року утворилась заборгованість по поверненню кредиту та відсотків, яка з урахуванням штрафних санкцій складає 48 254, 54 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 385 698,54 грн. 30.08.2013 року відповідач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить згідно ст. 215 ЦК України визнати недійсним кредитний договір від 16 травня 2008 року мотивуючи вимоги тим, що такий складений з порушенням законодавства, вчинений з недодержанням в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 та ч. 3 ст.203 ЦК України. Так, Відповідачем були проігноровані вимоги п.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168, внаслідок чого Позивачу не було надано всю необхідну інформацію про умови договору і письмового підтвердження про це Позивач не надавала. Це призвело до укладання Кредитного договору під впливом обману, адже якби Позивач була попереджена про всі умови кредитування, в т.ч. про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними і між зобов'язаннями споживача, про переваги і недоліки пропонованих схем кредитування та про варіанти погашення кредиту, Позивач мала б змогу вибрати інші, більш зручні для себе умови чи взагалі відмовитись від кредиту. Крім того, Відповідач завідомо при складанні договору обманув Позивача, невірно визначивши щомісячну суму мінімально необхідного платежу. Суперечить законодавству п. 1.5. Кредитного договору щодо сплати Позичальником комісії за розрахунки за цим Договором (3,6%). Також у договорі Банк всупереч Закону надає собі права за власним бажанням будь-коли змінювати відсоткову ставку, а Позичальник не має права відмовитись. В оскаржуваному Кредитному договорі відсутній розпис загальної вартості кредиту, а отже відсутня істотна умова договору - ціна, не міститься порядку зміни і припинення дії договору та не зазначається Відповідальність Банку, що свідчить про те, що в Кредитному договорі існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Крім того, Кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнала та наполягала на задоволенні зустрічного позову. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 16 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк „Надра", внаслідок реорганізації проведено реєстрацію зміни найменування на Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 36- 05/06/11/11/304/2008/171 на суму 37 296,00 доларів США, на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS], строком користування по 13 травня 2033 року (включно), погашенням кредиту згідно графіку та виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 14,69 % річних. У відповідності до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу грошові кошти 16.05.2008 року в сумі 37 296,00 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами № 546, 547. Згідно умов Крединого договору Відповідач зобов'язаний повернути Кредит та сплачувати відсотки за користування Кредитом шляхом сплати мінімально необхідних платежів у розмірі 476,00 дол. США (п. 3.3.1). В судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов'язання по Кредитному договору виконує не належним чином, що виражається в неповерненні кредиту в строк передбачений Кредитним договором. Так, станом на 04.04.2013 року загальна заборгованість по поверненню кредиту та відсотків, з урахуванням штрафних санкцій складає 48 254, 54 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 385 698,54 грн. Заборгованість по тілу кредиту - 37 013,78 доларів США, що становить 295 851,14 грн. Нараховано відсотків - 6 559,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті і складає 52 432,40 грн. Пеня за прострочення сплати кредиту - 100,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 802,50 грн. Пеня за прострочення сплати відсотків - 850,97 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 6 801,80 грн. Штраф за порушення вимог кредитного договору - 3 729,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 29 810,69 грн. У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи положення ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України згідно яких, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави 71, а саме положення про позику, та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, яка передбачає що при встановленні договором обов'язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, Позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних процентів. Згідно п. 4.2.4 Кредитного договору Банк вправі вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, і якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 1 3.3.3 цього Договору. У відповідності до п. 5.2 Кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, передбачений п. 3.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Розрахунок пені за несвоєчасну сплату Кредиту та відсотків за період прострочення визначений позивачем в межах річного строку позовної давності. У разі порушення Позичальником вимог п. 4.3 Договору за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, Позичальник зобов'язаний сплати Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначеної у п.1.1 цього Договору, за кожен випадок. (п. 5.3.) Таким чином, розмір штрафу у зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору становить 3 729, 60 доларів США, що складає 29 810, 69 грн. Враховуючи викладене, первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частина 1 статті 203 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, підставою недійсності правочину може бути недотримання спеціальних вимог закону щодо вчинення певних видів правочинів. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, з аналізу даної норми випливає, що презумпція правомірності правочину може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії та правом суду є виходити з того, що заборона правочину може або міститися у спеціальних нормах ЦК, або слідувати із правил ст. 13 ЦК про межі здійснення цивільних прав. З матеріалів справи вбачається, що Позивач погодилася з умовами укладеного та оспорюваного нею договору, скріпивши його своїм підписом та вчинила дії на виконання умов договору, отримавши від Банку суму кредиту, виражених в доларах США, та зазначені кошти повинна повернути Банку на умовах, визначених кредитним договором, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Таким чином, кредитний договір вважається судом укладеним оскільки сторони досягли згоди за всіма істотними умовами договору, відбулась фактична передача грошових коштів за договором та правочин фактично виконується обома сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Порядок організації розрахунків у іноземній валюті встановлено ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", згідно з якою у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Згідно ст. 1 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банком є юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб. Банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовим кредитом є кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під певні проценти. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Відповідно до ст. 19 Закону України банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. У статті 47 Закону зазначено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати, зокрема, банківські операції по розміщенню залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати, між іншим, операції з валютними цінностями. Тобто, фактично для здійснення банківських операцій необхідно наявність ліцензії, виданої Національним банком України. Статтею 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю" генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії потребують, зокрема, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно ст. 1 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютними операціями є операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. В той же час, відповідно до п. 1.5. Положення "Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Відповідно до ліцензії Національного Банку України № 21 від 30.06.2000 року та Дозволу № 21-1 від 23.08.2002 року Нацбанку на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" ВАТ КБ „Надра" надано право здійснювати операції з валютними цінностями та операції по розміщенню залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, ПАТ КБ «Надра» при укладенні кредитного договору з Позивачем мав необхідний для цього обсяг правосуб'єктності, в даному випадку відсутні законодавчі обмеження щодо видачі кредиту у іноземній валюті Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Оскільки законодавство не містить прямої заборони на укладення правочинів в іноземній валюті, сторони вправі на власний розсуд, на підставі принципу свободи договору, встановлювати умови договору, з урахуванням істотних умов певного виду договорів, зокрема валюту вчинення правочину. У відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний надати споживача відповідну інформацію про умови споживчого кредиту. Порядок надання інформації про умови кредитування регулюється також правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168. В матеріалах справи відсутні докази щодо недодержання вказаних вимог з боку ПАТ «КБ «Надра» при укладенні оскаржуваного договору. Для вирішення питання щодо відповідності розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором від 16.05.2008 року умовам цього договору (стосовно відповідності відсоткової ставки за договором щомісячному мінімальному платежу, визначеному в договорі) судом було призначено по справі судову економічну експертизу, в результаті її проведення експерт дійшов висновку про те, що спів ставити розрахунки заборгованості відповідача за кредитом та процентами за користування кредитом за договором від 16.05.2008 року, здійснений Банком та встановлений експертизою на підставі розрахункових документів, не видається можливим, так як у експерта не має можливості встановити точну суму здійсненої оплати Позичальником за кредит та процентів за користування кредиту, також в результаті проведеного дослідження судовий експерт прийшов до висновку, що відповідно до умов Кредитного договору розмір щомісячного ануїтетного платежу, розрахований експертом, становить 469, 68 доларів США, що не відповідає розміру щомісячного ануїтетного платежу, зазначеного в п. 3.3.1 даного договору - 476, 00 доларів США. Висновки судового експерта ніяким чином не спростовують правильність розрахунків заборгованості відповідача станом на 04.04.2013 року, що здійснені позивачем та невідповідності таких розрахунків умовам кредитного договору не встановлено. Крім того, на момент подачі зустрічного позову до суду сплинув строк позовної давності, визначений ст.ст. 256,257,258 ЦК України. Поважних причин для його поновлення судом не встановлено.

Outcome: approved