Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

19.01.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 24.271 грн. 51 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. При цьому позивач вказує на те, що відповідно до Кредитного договору № б/н від 27.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає собою Договір кредиту, укладений між ним та Банком. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як вказує позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує кредит та відсотки, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2014 року складає 24.271грн. 51 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 6.294 грн. 87 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12.997 грн. 16 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом в сумі 3.347 грн. 50 коп., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1.131 грн. 98 коп. (процентна складова). Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що зобов'язання мають виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача Давиденко М.І. позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні 02.03.2015 року представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. При цьому, звернувся до суду із заявою про застосування до вимог позивача позовної давності, посилаючись на те, що кредитний договір від 27.06.2008 року було укладено строком на 12 місяців, тобто, до 26.06.2009 року. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір підлягає єдиноразовій пролонгації ще на 12 місяців, тобто до 26.06.2010 року. У заяві відповідача від 27.06.2008 року щодо отримання вищезазначеної платіжної картки вказано строк її дії - три роки, тобто, кінцевий термін повернення кредитних коштів становить 27.06.2011 року. Як зазначає представник відповідача, згідно п.п. 3.1.1., 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Пунктом 3.1.3 даних Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін шляхом надання клієнту картки з новим строком дії. Відповідачу картка з новим строком дії не видавалась. Докази її надання в матеріалах справи відсутні. За таких обставин продовження дії картки не відбулося. Таким чином, на думку представника відповідача, перебіг строку позовної давності щодо повернення кредитних коштів починається після настання кінцевого терміну повернення коштів і до 27.06.2011 року, або кінцевого терміну дії платіжної картки, що визначається останнім днем місяця закінчення її дії - 31.07.2011 року. Виходячи з розрахунку заборгованості за договором від 27.06.2008 року останній платіж був здійснений відповідачем 21.10.2011 року в розмірі 1000 грн. Тому, з урахуванням загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, строк позовної давності по даному позову сплинув 21.10.2014 року. В той же час, позовна заява була подана позивачем лише 19.01.2015 року. Посилаючись на викладені обставини, положення ст. 267 ЦК України, представник відповідача [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову ПАТ Комерційного банку "ПриватБанк" в повному обсязі. В-подальшому, представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача Давиденка М.І., дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за кредитним договором № б/н від 27.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів у розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9, 10-15). Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою становить собою Договір про надання кредиту, про що свідчить підпис [PERSON] на даній заяві (а.с. 9). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє потягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 8.6 Умов надання кредиту, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Як стверджує представник позивача Давиденко М.І., на час звернення позивача до суду відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2014 року складає 24.271 грн. 51 коп., і яку позивач просить стягнути з відповідача. Вказані вимоги представника позивача підтверджуються матеріалами справи, а також розрахунком заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, яка станом на 30.11.2014 року складає 24.271 грн. 51 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 6.294 грн. 87 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12.997 грн. 16 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом в сумі 3.347 грн. 50 коп., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1.131 грн. 98 коп. (процентна складова) ( а.с. 6-7). Суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Разом з тим суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, відповідно до положень ст.ст. 530, 631 ЦК України, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов"язання". Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частинами 1,3 ст. 264 ЦК України визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За частиною 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з п.п. 3.1.1., 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами, за комісією та штрафні санкції за період з 10.08.2008 року по 30.11.2014 року. Отже, вказаний розрахунок підтверджує факт того, що позивач знав про порушення свого права з серпня 2008 року, однак звернувся до суду з даним позовом лише в січні 2015 року. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності щодо вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором розпочався з моменту виникнення заборгованості за кредитом, а саме: з 10.08.2008 року, а з позовом до суду позивач звернувся 19.01.2015 року, тобто, з пропуском строку позовної давності. При цьому із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач до суду не звертався. Поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення цього строку, суд не вбачає. Оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом без поважної причини, а представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування позовної давності, суд відмовляє ПАТ "ПриватБанк" в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 24.271 грн. 51 коп. в зв'язку зі спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed