Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивач [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіца Валентини Федорівни, акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, третя особа: Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіцу В.Ф. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40905539 від 03.05.2018 державного реєстратора Попової О.В. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К. В той же день, 07.02.2007 року з метою належного виконання кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір № 02-10/212, згідно якого [PERSON] передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 25.10.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К від 07.02.2007 року, яким сторони визначили суму заборгованості за договором в розмірі 2 392 085 грн. та строк його повернення до 24.10.2032. 25.10.2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/212 від 07.02.2007 року, згідно якого була змінена заставна вартість майна предмету іпотеки та вказана нова сума - 2 392 085 грн. та строк повернення кредиту - до 24.10.2032 року. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала його малолітня донька [PERSON] [INFO] , яка є спадкоємицею [PERSON] 05.06.2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 07.06.2018 року листом № 94/02-14/6/2016 приватний нотаріус Ніколіца В.Ф. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався до [PERSON] як до єдиного спадкоємця, що прийняв спадщину за [PERSON] , хоча минуло понад два роки від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини. У зв`язку з невиконанням банком встановленого ст. 1281 ЦК України обов`язку заявити вимоги до спадкоємця [PERSON] банк втратив вимогу, а тому реєстрація 02.05.2018 року за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на спірну квартиру є незаконною. Ухвалою суду 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 12.06.2019 позивач звернувся з заявою про зміну предмета позову, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40905539 від 03.05.2018 10:53:02, державного реєстратора Попової Оксани Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестиції» Васильківського району Київська обл.; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 105,00 кв.м., після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер 25971918 від 02.05.2018 12:08:05 на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 105,00 кв.м. за ПАТ «Укрсоцбанк»; визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 02-10/212 від 07.02.2007; зняти обтяження у вигляді іпотеки з виключенням з державного реєстру іпотек , запису, зареєстрованого 25.10.2012 12:03:05 реєстратором: приватний нотаріус Мироник О.В., зняти обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером 4466017, зареєстроване 07.02.2007 реєстратором приватний нотаріус Мироник О.В. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви. Дослідивши подану позивачем заяву, враховуючи, що заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 3 ст. 49 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих позивачем уточнень. Ухвалою суду від 11.02.2020 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 11.02.2020 по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус НіколіцаВ.Ф. В судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 07.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К. 07.02.2007 року з метою належного виконання кредитного договору між сторонами укладено іпотечний договір № 02-10/212, згідно якого [PERSON] передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 25.10.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К від 07.02.2007 року, яким сторони визначили суму заборгованості за договором в розмірі 2 392 085 грн. та строк його повернення до 24.10.2032. 25.10.2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/212 від 07.02.2007 року, згідно якого була змінена заставна вартість майна предмету іпотеки та вказана нова сума - 2 392 085 грн. та строк повернення кредиту - до 24.10.2032 року. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Позивач просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 105,00 кв.м., після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначено, що малолітня донька [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з ним. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно довідки житлово-експлуатаційної дільниці № 2, виданої 12.07.2016 року ТОВ «Новобудова» [PERSON] зареєстрована за місцем реєстрації батька, [PERSON] - [ADDRESS] . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ч. 4 ст. 1269 ЦК України). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцями першої черги були: мати [PERSON] , батько [PERSON] , малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Отже, єдиною спадкоємицею є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка має право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] . [INFO] мати померлого [PERSON] подала заяву до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. про відмову від прийняття спадщини. Батько померлого - [PERSON] у передбачений законом строк не прийняв спадщину. 04.06.2018 року [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом. 07.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна від 07.06.2018 року [PERSON] не є власником квартири та накладено обтяження на нерухоме майно. З огляду на викладене спадкові права позивача підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, вона позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку. Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна від 07.06.2018 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк». Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає, що запис про державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» від 02.05.2018 внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40905539 від 03.05.2018, тобто в момент державної реєстрації прав відповідного рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни ще не існувало. Крім того державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до пункту 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З матеріалів справи вбачається, що державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, у тому числі документів, що підтверджують направлення повідомлення, передбаченого ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», а саме направлення іпотеко держателем іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення та наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. В матеріалах справи міститься повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 25.09.2017 року, з якого вбачається що ПАТ «Укрсоцбанк» направив вимогу іпотекодавцю на адресу: [ADDRESS] . Сам по собі факт направлення повідомлення банком на адресу іпотекодавця не може бути прийнятий судом в якості належного доказу повідомлення про усунення порушення, оскільки воно надіслано на адресу: [ADDRESS] , однак аналізуючи зміст договору про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-022К від 07.02.2007 року та договору про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/212 від 07.02.2007 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні належні докази звернення іпотекодавця із заявою про зміну місця проживання, а тому суд приходить до висновку, що письмова вимога про усунення порушення не була направлена за належною адресою. До суду надано Інформацію з державного реєстру речових прав, з якого вбачається, що датою державної реєстрації права власності на спірну квартиру є 02.05.2018, але підставою для внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.05.2018, тобто в момент державної реєстрації права відповідне рішення про державну реєстрацію права не було, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40905539 від 03.05.2018 10:53:02, державного реєстратора Попової Оксани Валеріївни, Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестиції» Васильківського району Київська обл. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер 25971918 від 02.05.2018 12:08:05 на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 105,00 кв.м. за ПАТ «Укрсоцбанк» слід зазначити наступне. До 16.01.2020 року була чинною редакція ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої: у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 р., законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію, у зв`язку з чим позовна вимога про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги позивача про визнання поруки припиненою слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5)). Як вбачається з матеріалів справи 25.09.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до боржника з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та вимагав про сплату боргу за кредитним договором, а також повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (т.2, а.с.35). Таким чином, строк вимоги за кредитними зобов`язаннями настав ще в 2017 році. Крім того як вбачається з матеріалів справи 09.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, 25.04.2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» отримав позовну заяву з додатками (а.с.103), а отже був повідомлений про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , проте з позовом до спадкоємців, що прийняли спадщину кредитор не звернувся. Зважаючи на наведене, АТ «Укрсоцбанк» пропустив встановлений ст. 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги до них. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Із втратою відповідачем права вимоги, останній не може бути визнаний кредитором у зобов`язанні, а зобов`язання між кредитором спадкодавця і спадкоємцями є таким, що припинилось. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Згідно ч.ч.4, 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання, вона має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до його припинення. Виходячи із положень ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», а також Іпотечного договору, у даному випадку, основним зобов`язанням, що забезпечене іпотекою, є зобов`язання боржника за Кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відтак, втрата кредитором права вимоги до спадкоємців тягне за собою припинення основного зобов`язання, що, в свою чергу, зумовлює припинення похідних від нього іпотечних зобов'язань. У зв`язку з вищевикладеним, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки щодо припинення іпотеки за іпотечним договором № 02-10/212 від 07.02.2007, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки вони обґрунтовані, повністю доведені та підтверджуються доказами долученими до матеріалів справи доказами. Покази свідка [PERSON] про те, що навесні 2016 року вона повідомила ПАТ «УкрСиббанк» про смерть боржника [PERSON] , не є достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини. Що стосується вимоги позивачки зняти обтяження у вигляді іпотеки в виключенням з Державного реєстру іпотек запису та зняття обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно слід зазначити наступне. Згідно статті 71 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №868 від 17.10.2013 року, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. Статтею 78 Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Тобто, накладення та зняття заборони є наслідком виникнення чи припинення іпотечних відносин права іпотеки. Саме тому, нормами Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №868 від 17.10.2013 передбачається, що нотаріус, який проводить державну реєстрацію припинення заборони відчуження нерухомого майна, у разі, коли така заборона накладалась у зв`язку з виникненням іпотеки, проводить також реєстрацію припинення іпотеки, а тому рішення про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором є підставою для зняття обтяження у вигляді іпотеки в виключенням з Державного реєстру іпотек запису та зняття обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 835,95 грн. покладаються на відповідача АТ «Альфа Банк» відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial