Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Степаненко А.І. звернувлася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності шляхом виділення її частки в натурі в праві спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем за законом 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 листопада 2006 року №863, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської нотаріальної контори. [PERSON] успадкував вищевказану частку від свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та якому вона належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №029301, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30.03.2002 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2006 року [PERSON] успадкувала 3/4 частки земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №029301, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30 березня 2002 року. 07 серпня 2007 року Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі на підставі технічної документації, розробленої на замовлення [PERSON] , здійснено поділ земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, відповідно частки вказаної у свідоцтві про право на спадщину, та сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 га та земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0352 площею 1,5907 га. 07 серпня 2007 року [PERSON] , без укладення договору про поділ спільного майна, Новоукраїнською районною державною адміністрацією Кіровоградською області зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:002:0824 площею 4,7723 га, яка розташована на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія КР №062464. 14 грудня 2015 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №811, успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:002:0824 площею 4,7723 га, яка належала спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] . 07 липня 2021 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоукраїнської районної державної адміністрації Феденюк С.П. з метою державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на земельну ділянку площею 1,5907 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, але відповідно до рішення від 12.07.2021 року №59228985 їй було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку з відсутністю договору про поділ спільного майна та наявності в розділі запису про право власності №34615792 на 3/4 частини за [PERSON] , у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою від 19.08.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого розгляду. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, на адресу суду 30.09.2021 року надійшла заява, відповідно до якої, остання позовні вимоги повністю визнала та не заперечила проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Представник третьої особи Державний реєстратор прав на нерухоме майно Новоукраїнської районної державної адміністрації Феденюк С.П. в підготовче судове засідання не з`явився, подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Яценко О.П. в підготовче судове засідання не з`явився, направив на адресу суду витребувану судом копію спадкової справи та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судове засідання проводиться без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2019 року, [PERSON] є спадкоємцем за законом 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 листопада 2006 року №863, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської нотаріальної контори (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2006 року [PERSON] успадкував вищевказану частку від свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та якому вона належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №029301, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30.03.2002 року (а.с.12). Згідно копії спадкової справи №863 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надана на вимогу суду, вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2006 року [PERSON] успадкувала 3/4 частки земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР №029301, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30 березня 2002 року. Батько позивачки [PERSON] успадкував ј зазначеної ділянки. З копії спадкової справи №36/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка надана за запитом суду, вбачається, що 07 серпня 2007 року Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі на підставі технічної документації, розробленої на замовлення [PERSON] , здійснено поділ земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, відповідно частки вказаної у свідоцтві про право на спадщину, та сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 га та земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0352 площею 1,5907 га. Новоукраїнською районною державною адміністрацією Кіровоградською області зареєстровано право власності на [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:002:0824 площею 4,7723 га, яка розташована на території Ганнівської (раніше - Григорівської) сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія КР №062464. З вищевказаної спадкової справи також вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2015 року виданого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Качан Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №811, успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:002:0824 площею 4,7723 га, що належала спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , її дочка [PERSON] , відповідач по справі. Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Новоукраїнської районної державної адміністрації Феденюк С.П. від 12.07.2021 року №59228985, вбачається, що позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Феденюк С.П. з метою державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на земельну ділянку площею 1,5907 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, яка знаходиться на території Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, але їй було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку з відсутністю договору про поділ спільного майна та наявності в розділі запису про право власності №34615792 на 3/4 частини за [PERSON] (а.с.17). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, частка позивача в спільній частковій власності складається із конкретних земельних ділянок, які були розподіляні, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13 кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] належну йому на праві власності спірну земельну ділянкузагальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352 успадкували син [PERSON] в розмірі ј частки в спільному майні та дружина спадкодавця [PERSON] в розмірі ѕ частини в спільному майні. [PERSON] без договору про виділення частки в натуріздійснила поділ земельної ділянки та провела державну реєстрацію в результаті якої було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 га та земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0352 площею 1,5907 га та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 га. Натомість [PERSON] за життя не здійснив державну реєстрацію належної йому земельної ділянки, яку успадкувала його дочка - позивачка по справі. Сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 та належну на підставі державного атку [PERSON] після її смерті успадкувала дочка [PERSON] - відповідачка по справі. Крім того, позивачу державний реєстратор прав на нерухоме майно Феденюк С.П. відмовила у державній реєстрації права власності на новосформовану та успадковану земельну ділянку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127. Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. З матеріалів справи вбачається, що поділ спірної земельної ділянки спадкодавця площею 6,3629 га вже проведено, шляхом реального її поділу на дві окремі земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номера, але право власності позивач за собою не може зареєструвати. Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, у справі № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічних висновків дійшов і 15 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 345/2723/17, провадження № 61-5032св18 (ЄДРСРУ № 72793666) досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні. Суд вказує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Окрім цього, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак судом встановлено, що договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З копії спадкової справи №8/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , також вбачається, що [PERSON] за життя належала ј частина вищевказаної спірної земельної ділянки, яку останній успадкував після смерті батька [PERSON] , та яку успадкувала після смерті батька [PERSON] його дочка - позивачка по справі, а ѕ частини цієї ж ділянки успадкувала дружина [PERSON] , яка здійснила поділ земельної ділянки на дві частки та яку після її смерті успадкувала її дочка [PERSON] .. Крім того, згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наявність можливості виділення частки в натурі в праві спільної часткової власності, визнання відповідачем позову, а також наявність законних підстав для визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.2,3 ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0007212562021 дата формування 20.07.2021 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, загальною площею 1,5907 на праві власності ј частка у спільній власності належить [PERSON] , а ѕ частки у спільній власності належить [PERSON] (а.с.13-14). Отже судом встановлено, що запис в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку 3524080700:02:000:0352, загальною площею 1,5907, належності ѕ частини цієї земельної ділянки [PERSON] є помилковий, оскільки в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 6,3629 га, кадастровий номер 3524080700:02:000:0352, її було розподілено на дві різні земельні ділянки: земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0824 площею 4,7723 га та земельну ділянку, яку успадкувала відповідач по справі та земельну ділянку з кадастровим номером 3524080700:02:000:0352 площею 1,5907 га, яку успадкувала позивач по справі. Таким чином позовна вимога щодо припинення як помилкового запису про право власності №34615792 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який внесений за [PERSON] на ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером 3524080700:02:000:0352, загальною площею 1,5907 також підлягає до задоволення. В своїх позовних вимогах судові витрати позивач просив по справі віднести за рахунок позивача, тому судові витрати необхідно залишити за позивачем. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved