Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона являється власником 44/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка вказувала на те, що у вказаному будинку зареєстровані: позивачка, її чоловік [PERSON], дочка останніх [PERSON] та син [PERSON] відповідач [PERSON] Позивачка посилалася на те, що відповідач має власну сім»ю та проживає окремо і фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з 1995 року, коштів на утримання будинку та комунальні послуги відповідач не сплачує, а також відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку. Позивачка просила в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також позивачка просила зобов»язати СГІРФО Білоцерківського МВ ГУ по міграційній роботі МВС України в Київській області зняти відповідача з реєстраційного обліку з належного позивачці приватного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка просила задоволити її позов на підставі ст.ст. 71, ч.1 ст.72, п.3 ст. 156 ЖК України, ст.ст. 383, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 3 СК України. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги позивачки, про що надала відповідну заяву, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, оскільки [PERSON] відсутній у спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, а також представник позивача просила зобов»язати Білоцерківський МВ Управління ДМС України у Київській області зняти [PERSON] з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги позивачки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов заперечували. Представник Білоцерківського МВ Управління ДМС України у Київській області до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку нотаріально посвідченого 28.07.2006 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Якименською Л.Л. і зареєстрованого в реєстрі № 3-1711, позивачу [PERSON] належить на праві власності 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS]. Так відповідно до вказаного договору дарування частини житлового будинку від 28.07.2006 року [PERSON] подарував [PERSON] 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS]. Право власності на вказану частину будинку було зареєстровано за [PERSON] 12.08.2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації. В судовому засіданні встановлено, що 44/100 частини вказаного житлового будинку складають квартиру [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу 16.10.1982 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно до копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] народився [INFO] і його батьками являються [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Також встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 02.06.1994 року позивачка - [PERSON], з 21.01.1992 року чоловік позивачки - [PERSON], з 21.01.1992 року син [PERSON] відповідач- [PERSON], з 08.01.2009 року дочка позивачки та [PERSON] -[PERSON] Наведене підтверджується довідкою /форма 3/ виданою КП БМР ЖЕК №6 від 15.10.2013 року за №654, поясненнями учасників процесу. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON], а останній являється чоловіком позивачки [PERSON], тобто остання являється мачухою [PERSON] [PERSON] являвся бувшим власником 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS], вказана частина житлового будинку належала [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності та була отримана ним на підставі свідоцтва про право власності на будівництво, виданого Білоцерківським УЖКГ 05.09.1991 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 05.09.1991 року за реєстром №9186. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу та матеріалами справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з дев»ятирічного віку, тобто з 1992 року, оскільки він пішов проживати до бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і до даного часу [PERSON] проживає за вказаною адресою вже зі своєю сім»єю, дружиною та сином. Наведене підтвердили в судовому засіданні учасники процесу, а також вказане підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні також встановлено, що після того, як [PERSON] виповнилося 18 років він не ставив питання перед [PERSON], який являвся його батьком, та до 28.07.2006 року власником спірного житлового приміщення, про вселення у спірне житлове приміщення, що ствердив у суді [PERSON] Також [PERSON] підтвердив у суді і те, що з того часу коли йому виповнилося 18 років і до даного часу він не звертався із заявами до суду, чи до будь-яких інших органів, чи правоохоронних органів з питанням вселення у спірне житлове приміщення, чи з питаннями щодо того, що йому чиняться перешкоди у проживанні в спірному житловому приміщенні чи у користуванні вказаним приміщенням. В суді [PERSON] підтвердив, що він не звертався до позивачки [PERSON], яка є власником спірного житлового приміщення з 28.07.2006 року, з питанням вселення до спірного житлового приміщення. [PERSON] також у суді ствердив і те, що у спірному житловому приміщенні відсутнє його майно. Крім вказаного, [PERSON] підтвердив, що витрат на утримання спірного житлового приміщення він не несе і комунальні послуги останній не сплачує. На час звернення позивачки до суду з вказаним позовом [PERSON] виповнилося 30 років. Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про те, що з часу коли відповідач [PERSON] досягнув повноліття, а саме з 26.07.2001 року, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній частині будинку, а проживає за адресою: [ADDRESS]. Наведене підтвердили в судовому засіданні учасники процесу, а також вказане підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім вказаного, також встановлено, що відповідач витрат на утримання спірного будинку не несе і комунальні послуги останній не сплачує, а всі вказані витрати несе позивачка. Позивачка не чинила відповідачу перешкод у проживанні на спірній житловій площі, також у спірному будинку відсутнє майно належне відповідачу. Наведене в судовому засіданні ствердили учасники процесу, та свідки по справі. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. А в ч. 2 цієї ж статті вказано, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В ч.1 ст. 34 ЦК України вказано, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Проаналізувавши всі надані докази по справі суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у [ADDRESS] більше року без поважних причин. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов позивачки підлягає до задоволення і слід визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], оскільки [PERSON] поселявся у спірній частині вказаного житлового будинку на правах члена сім"ї власника спірного житлового приміщення, але тривалий час більше року у вказаній квартирі не проживає участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, з реєстрації у квартирі не знявся, право власності на вказану частину будинку набула позивачка у визначеному законом порядку, яка являється мачухою відповідача [PERSON] Позивачка також просила суд зобов'язати зобов»язати Білоцерківський МВ Управління ДМС України у Київській області зняти [PERSON] з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографіч ного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. За ч.1 ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. А згідно зі ст.11 Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077 був затверджений Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421. В п.1.3 вказаного Порядку зазначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України). Отже, оскільки суд прийшов до висновку про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням, а згідно вищенаведених норм Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" таке рішення суду є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем проживання, то суд вважає за можливе одночасно зобов'язати Білоцерківський МВ Управління ДМС України у Київській області, як спеціально уповноважений орган з питань реєстрації, зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною вище адресою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надав суду належні та допустимі докази того, що відповідачу [PERSON] чинилися перешкоди позивачкою у проживанні у спірній частині будинку, а тому суд не приймає до уваги вищевказані пояснення [PERSON] та його представника з цього приводу. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] та його представника про те, що вказана спірна частина будинку була побудована батьками відповідача [PERSON] і [PERSON], а після смерті матері у 1988 році батько оформив вказану частину будинку на себе і тільки тоді зареєстрував відповідача у вказаній частині будинку, а також про те, що фактично відповідач являється співвласником квартири [ADDRESS], як спадкоємець після матері у спільному майні подружжя, а оскільки відповідач був неповнолітнім, то відповідно й документів ніяких не отримував. Суд вважає, що вказані заперечення спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами а також наступним. Згідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] і його батьками являються [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. З копії договору дарування частини житлового будинку від 28.07.2006 року вбачається, що 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] належали [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності та були отримані ним на підставі свідоцтва про право власності на будівництво, виданого Білоцерківським УЖКГ 05.09.1991 року, зареєстрова ного в Білоцерківському МБТІ 05.09.1991 року за реєстром №9186, тобто [PERSON] набув право власності на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS] 05.09.1991 року вже після смерті [PERSON] і вказане право власності було набуто [PERSON] не у зв»язку із спадкуванням після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON], як син [PERSON], був зареєстрований у спірному житловому приміщенні разом з батьком 21.01.1992 року. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надав до суду належні та допустимі докази того, що він являється співвласником квартири [ADDRESS], як спадкоємець після матері у спільному майні подружжя. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 29,34,319,405 ЦК України, ст.ст. 64,156 ЖК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved