Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

28.01.2021 року до суду надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 04.09.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 18000,00 рн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. На протязі строку дії договору кредиту відповідач порушував умови договору, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови кредитної угоди, тому станом на 30.09.2019 року заборгованість по кредитному договору про надання банківських послуг № б/н від 04.09.2014 року в загальному розмірі становить 23582,31 грн., яка складається з наступного: 17475,47 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 17475,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 6108,84 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згіно ст.625, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн.- нараховано комісії. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представника позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову просять відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа маєправо в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 04.09.2014 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, інформацію про місце роботи тощо. Втім заява не містить відомостей ні про розмір кредитного ліміту, ні про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом, а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився, про що має бути його підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто, визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. В матеріалах справи є наданий позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг. Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов`язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримав вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими він ознайомився при укладенні договору. За відсутності таких доказів, в контексті вимог закону про письмову форму договору, суд вважає не доведеним факт укладення договору саме на цих умовах. Окрім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.09.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 січня 2021 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг щодо сплати у заявленому до стягнення розмірі комісії та неустойки (пені та штрафів) за порушення виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 04.09.2014 року шляхом підписання Анкети-заяви, яка до того ж не містить інформації про розмір отриманого кредиту(сума отриманого ліміту, передбачена умовами Анкети-заяви не заповнена, а значить не погоджена сторонами). Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, та враховується судом при розгляді цієї справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені, комісії та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання в Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за договором № б/н від 04.09.2014 року банком надано розрахунок заборгованості за період з 04.09.2014 року по 31.05.2015 року, з якого слідує, що загальний залишок заборгованості за кредитом складає 7876 грн. 37 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками складає 236, 87грн, залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість складає 236, 87грн, всього заборгованість складає 8113,24 грн. станом на 31.05.2015 року. Будь яких інших доказів щодо продовження терміну дії договору, отримання нової картки і, таким чином, продовження кредитних відносин між сторонами до суду не надано. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за договором № б/н від 04.09.2014 року банком також надано розрахунок заборгованості за період з 01.06.2015 року, 30.09.2019 року з якого слідує, що заборгованість в загальному розмірі становить 23582,31 грн., яка складається з наступного: загальний залишок заборгованості за 17475,47 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 17475,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 6108,84 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згіно ст. 625, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн.- нараховано комісії. Судом враховано наявність посилання в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» про сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Разом з тим, із доданої в матеріалів справи копії довідці не можливо визначити, який саме розмір та порядок нарахування пені встановлений сторонами та, як наслідок, перевірити законність та обґрунтованість нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені у цій справі. У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками. Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Таким чином, не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином було вираховано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 гривень. Слід зазначити, що на підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником Банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. Крім того, наданий розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, оскільки складений ним самостійно, тобто не особою, яка має спеціальні знання в цій сфері, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Долучені позивачем Виписку по картковому рахунку; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; Внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; Довідку про зміну умов кредитування суд не приймає, з огляду на те, що позивачем зазначені докази подані з порушенням вимог ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 183 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч. 1 ст 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 8 ст 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 04.09.2014 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed