Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04.12.2012 з нього на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх дітей синів [PERSON], 13.02.2002 року, [PERSON], 10.05.2004 року та доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 30.11.2012 року і до їх повноліття. В зв'язку з тим, що з липня 2016 року його син [PERSON] проживає разом з ним, він за ним доглядає і матеріально забезпечує, не має постійної роботи та заробітку, веде домашнє господарство і його доходи зменшилися, просив зменшити розмір аліментів визначених за рішенням суду до 4000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Крім того, пояснив, що шлюб між ними розірвано у 2016 році. Їх син добровільно пішов від відповідача, яка отримує соціальну допомогу на дітей, але вона витрачає їх на інші потреби, не забезпечує дітей всім необхідним. Він, крім сплати аліментів, організовував відпочинок своїх дітей в минулому році на Кіпрі, купує їм одяг, цукерки та інші ласощі, меблі для навчання. Зменшення його доходів пояснив зменшенням цін при закупівлі молока, мяса та картоплі, яка внаслідок стихійного лиха влітку не виросла на його земельній ділянці. Також просив суд вирішити питання щодо сплати аліментів не безпосередньо на користь відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зменшення розміру аліментів до 400 гривень заперечувала пояснивши, що встановлені рішенням суду аліменти в розмірі 600 гривень на теперішній час є недостатнім для матеріального забезпечення дітей. Також зазначила, що їх син [PERSON] посварився з нею і пішов проживати до батька в липні 2016 року. Вказувала на те, що позивач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 600 грн. Просила відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 3,4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи і не оспорювалось сторонами те, що сторони\~\~є батьками [PERSON], 13.02.2002 року, [PERSON], 10.05.2004 року та доньки [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Чорнухинського районного суду від 14.12.2012 р. у справі №1629/776/12-ц цього ж числа видано виконавчий лист про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання зазначених дітей в розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 30.12.2012 року./а.с.5-6/ Місце проживання дітей зареєстроване в будинку [PERSON], позивача у справі, в с.Бубни Чорнухинського району Полтавської обалсті. Фактично діти [PERSON] та [PERSON] проживають окремо з матір'ю в с.бубни Чорнухинського району Полтавської області, а син [PERSON] з липня 2016 року став проживати з батьком, що також не оспорюється сторонами (а.с.7). В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею\~\~8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181, ст.ст.183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як\~\~роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів необхідно зясувати наявність обставин, передбачених ч.1 ст.192 СК України та ст.182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що до максимального розміру аліментів, які стягуються з платника аліментів, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що підставою для зменшення розміру аліментів до 400 грн. є зміна матеріального стану, а також те, що старший син [PERSON] став проживати разом з ним. Проте жодного належного та допустимого доказу щодо зміни матеріального стану в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України позивачем не зазначено і суду не надано. Та обставина, що син сторін [PERSON] з липня 2016 року проживає разом з батьком, позивачем у справі, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки розмір сплачуваний відповідачем аліментів на трьох дітей в сумі 600 грн. щомісячно складає 39 відсотків від прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку (1531 грн.). Зменшення цього розміру до 400 грн. щомісячно на утримання двох дітей сторін - [PERSON] та [PERSON], тобто по 200 грн. на кожну дитину, суперечить вимогам закону і порушує їх права. Що стосується заперечень відповідача проти сплати аліментів на користь позивача, то суд зазначає наступне. Згідно з ст.186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Посилання позивача на те, що аліменти відповідач витрачає не за призначенням, а на інші потреби, є припущенням, оскільки належних та допустимих доказів щодо цих обставин позивачем не зазначено і суду не надано. При цьому відповідач має змогу здійснювати контроль за використанням аліментів за призначенням через орган опіки та піклування та у разі їх нецільового витрачання ставити питання щодо зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed