Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №12017130370000062 від 06.01.2017, а відповідач був обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 06.01.2017 відповідач, керував транспортним засобом, в м. Сєвєродонецьк по проїжджій частині вул. Федоренка в районі будинку [ADDRESS] [NUMBER] , та, не впоравшись з керуванням, пересік зустрічну смугу руху і виїхав за межі проїжджої частини на тротуар, де передньою частиною автомобілю скоїв наїзд на позивача, коли останній рухався по тротуару. Відповідач визнав свою провину у повному обсязі. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.01.2020 кримінальне провадження щодо відповідача було закрито, у зв`язку з тим, що на момент прийняття судом рішення сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності. Після подій 06.01.2017 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 06.01.2017 по 30.01.2017. На лікування ним було витрачено 24374,92 грн., з яких 14500 грн. відповідачем було відшкодовано у добровільному порядку. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9874,92 грн. та моральну шкоду в сумі 100000 грн. 1.2. Відповідач подав суду письмовий відзив, в якому вказав, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі. Відповідач відшкодував позивачу матеріальну шкоду в сумі 14500 грн. Позивачем не надано чеків на обґрунтування більшої суми матеріальної шкоди, тому, на думку відповідача, виплачена сума є достатньою для покриття витрат на лікування. У позовній заяві не обґрунтована і спричинена моральна шкода, зокрема не вказано в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями її заподіяно, яким саме чином позивач визначив її розмір. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що він вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, вперше, з необережності та відшкодував позивачу витрати на лікування. Таким чином, на думку відповідача, немає правових підстав для стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в такому великому розмірі. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 1.3. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем до позовної заяви додано квитанції, що підтверджують придбання ліків на загальну суму 24374,92 грн. Позивачем також не заперечується той факт, що відповідач частково, в розмірі 14500 грн., відшкодував матеріальну шкоду. На даний час невідшкодованою залишається матеріальна шкода в сумі 9874,92 грн. Крім того, завдана позивачу моральна шкода полягає у тому, що в момент завдання йому ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя. Також, у житті позивача відбулися негативні зміни, він отримав негативні переживання та спогади, відчував насторогу, тривогу, фізичні незручності та побоювання щодо майбутнього стану свого здоров`я. На даний час позивач почувається незручно та дискомфортно. До ДТП, ще з 2010 року він був визнаний інвалідом ІІІ групи, після ДПТ його самопочуття погіршилося, він до сих пір пересувається на милицях. 1.4. Відповідач подав до суду заперечення, з яких вбачається, що він не отримував ні чеків, ні квитанцій про придбання позивачем ліків. На думку відповідача, сума матеріальної шкоди, вказана позивачем, є завищеною, оскільки під час спілкування з лікарем, останній запевняв, що на лікування потрібно буде не більше 12000 грн. В судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження позивач відмовився від страхового відшкодування. Моральні страждання позивача, на думку відповідача, є надуманими. За допомогою до психолога, щоб полегшити чи зменшити свої страждання позивач не звертався. Позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими. 1.5. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у письмовому відзиві та запереченнях. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно з копією довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААА №508118 від 28.10.2010, [PERSON] з 22.10.2010 встановлена третя група інвалідності безстроково. Згідно із роздруківкою інформації з офіційного веб-сайту Моторно-транспортного страхового бюро України, станом на 06.01.2017 транспортний засіб із державним номером [NUMBER] , моделі ВАЗ 2109, мав діючий страховий поліс № [NUMBER] в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп». 2.2. З копії ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.01.2020 по справі № 428/2103/17, яка набрала законної сили, вбачається, що органами досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався в тому, що 06.01.2017 року приблизно о 13 год. в світлу пору доби, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , посвідчення водія серії [NUMBER] , автомобілем ВАЗ-2109 реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по лівій полосі руху непарної полоси пр. Центрального м. Сєвєродонецька. Під`їхавши до перехрестя пр. Центрального з вул. Федоренко м. Сєвєродонецька, дорожнє покриття якого було вологе та вкрите шаром накатаного снігу, він перед перехрестям зупинив автомобіль на червоне забороняюче світло світлофора, маючи при цьому намір здійснення повороту ліворуч та виїхати на [ADDRESS] . [ADDRESS] . В цей час пішохід [PERSON] , [INFO] , рухався по пішохідному тротуару, який знаходиться з лівого боку проїжджої частини вул. Федоренко за її межами, з боку непарної полоси пр. Центрального в напрямку парної полоси пр. Центрального м. Сєвєродонецька в темпі повільного кроку. Коли на світлофорі на вищевказаному перехресті загорілось зелене світло, яке дозволяє рух по проїжджій частині, водій [PERSON] , при дорожній обстановці, яка мале місце в той час, у порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, неправильно оцінив обстановку, не обрав безпечну швидкість руху свого автомобілю, почав рух свого автомобілю та став виконувати маневр повороту ліворуч, набравши при цьому швидкість приблизно 25-30 км/год, яка не давала змогу безпечно виконати цей маневр. Таким чином автомобіль ВАЗ- 2109 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] виїхав на праву полосу руху проїжджої частини [ADDRESS] . [ADDRESS] в районі б. 33, де [PERSON] застосував гальмування, автомобіль при цьому втратив керування, [PERSON] не впорався з керуванням автомобілю, виїхав на зустрічну смуту руху, пересік її, та виїхав за межі проїжджої частини вул. Федоренко на тротуар, де передньою частиною автомобілю скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який в той час рухався по вищевказаному тротуару вул. Федоренко м. Сєвєродонецька. В наслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового подвертельно-чрезвертельного перелому правого стегна зі зміщенням уламків, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №56 від 20.02.2017 року, за ступенем тяжкості кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Згідно висновку автотехнічної експертизи № 19/113/9-1/23е від 23.02.2017 р. в дорожній ситуації, що розглядається, водію автомобілю ВАЗ- 2109 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] слід було керуватися технічними вимогами пунктів 12.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобілю ВАЗ- 2109 реєстраційний номер [NUMBER] [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість запобігти ДТП, діючи відповідно до технічних вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору, дії водія автомобіля ВАЗ- 2109 реєстраційний номер [NUMBER] [NUMBER] [PERSON] , що не відповідали технічним вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходилися у причинному зв`язку з настанням ДТП. Дії [PERSON] кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху, а саме п. 12.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, які заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому. За вищевказаною ухвалою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017130370000062 від 06.01.2017 відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито. 2.3. Відповідно до копії виписного епікризу №15091 [PERSON] перебував на лікуванні у травматологічному відділенні КУ СМБЛ з 06.01.2017 по 30.01.2017 з діагнозом з/оскольчатий подвертельно-чрезвертельний перелом правого стегна зі зміщенням відламків. Зі слів хворого він отримав травму 06.01.2017 близько 13-00 год., його збив легковий автомобіль на тротуарі. Позивачем також надані копії товарних та фіскальних чеків про придбання лікарських засобів, матеріалів та оплату рентгенівських знімків на загальну суму 24374,93 грн. 04.05.2020 на виконання ухвали суду медичним директором КНП «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» було надано детальну інформацію щодо ліків, які були придбані за кошти хворого [PERSON] та за бюджетні кошти. Відповідно до копій розписок, наданих відповідачем, [PERSON] сплатив часткову компенсацію за спричинену шкоду здоров`ю [PERSON] , а останній отримав часткову компенсацію в сумі 1000 грн. 20.01.2017, 8500 грн. 11.01.2017 та 5000 грн. без вказівки дати. Сплачена матеріальна шкода загальною сумою становить 14500 грн., що також було визнано представником позивача у позовній заяві. 3. Релевантні джерела права та акти їх застосування 3.1. Статтею 22\~ЦК України\~передбачено,\~що особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тому, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 3.2. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 3.3. Згідно із статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 вищевказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом, скоїв наїзд на позивача [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вказані обставини були визнані відповідачем в судовому засіданні. При цьому, [PERSON] добровільно сплатив часткову компенсацію за спричинену шкоду здоров`ю [PERSON] на загальну суму 14500 грн. Детально проаналізувавши виписний епікриз [PERSON] № [NUMBER] , оригінали наданих позивачем фіскальних та товарних чеків, перелік придбаних за кошти позивача ліків, суд встановив, що позивачем доведено понесення витрат на лікування в загальній сумі 11167 грн. Інша сума, яка була витрачена позивачем на придбання ліків, не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди, адже деякі ліки придбані позивачем поза межами періоду лікування, а стосовно деяких ліків придбаних в період лікування позивачем не було надано доказів, що вони були визначені лікарем як такі, що необхідні для лікування. Таким чином, суд вважає, що відповідач повністю відшкодував матеріальну шкоду, яка була завдана позивачу, і підстав для стягнення додаткових сум шкоди немає. Той факт, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на день ДТП (06.01.2017) була застрахована, немає правового значення для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди, адже [PERSON] станом на час розгляду справи добровільно та в повному обсязі відшкодував цю шкоду. 4.2. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. в позовній заяві вказано, що ця шкода полягає у значному фізичному болі, який він зазнав в момент завдання ушкоджень. Крім того, позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя. Також, у житті позивача відбулися негативні зміни, він отримав негативні переживання та спогади, відчував насторогу, тривогу, фізичні незручності та побоювання щодо майбутнього стану свого здоров`я. На даний час позивач почувається незручно та дискомфортно. До ДТП, з 2010 року він був визнаний інвалідом ІІІ групи та після ДТП його самопочуття погіршилося. Він до сих пір пересувається на милицях. Сторонами не було заявлено клопотань про призначення експертизи для визначення розміру моральної шкоди. Суд погоджується з тим, що позивачу діями відповідача була спричинена моральна шкода. На думку суду, будь-яка нормально реагуюча людина зазнає фізичного болю та страждань у зв`язку з завданням їй переламу кісток та тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також душевних страждань у зв`язку із такою протиправною поведінкою стосовно неї та необхідністю тривалої зміни нормального укладу життя, лікування, обмеження пересування тощо. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер завдання шкоди під час ДТП, ступінь тілесних ушкоджень позивача, тривалість стаціонарного лікування протягом 25 днів, необхідність дотримання рекомендацій лікаря після закінчення стаціонарного лікування. З іншого боку суд враховує, що шкода була завдана відповідачем з необережності, він добровільно відшкодував матеріальну шкоду позивачу та визнав свою вину у завданні шкоди. На думку суду, факт відсутності звернення позивача до страхової компанії з приводу відшкодування шкоди не спричиняє необхідності відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. По-перше, на підставі статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком може бути відшкодована моральна шкода лише у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З урахуванням доведення позивачем суми шкоди, заподіяної здоров`ю, в розмірі 11167 грн., 5 % від цієї суми складають лише 558 грн. По-друге, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди минуло вже більше трьох років, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) згідно із п. 37.1.4. ст. 37 вищевказаного Закону. За таких обставин, відмова у задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди лише у зв`язку із відсутністю звернення до страхової компанії буде являти собою прояв надмірного формалізму з боку суду та фактично позбавить позивача права на судовий захист з незначних підстав. Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 5. Розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~ 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 200 грн. 00 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial