Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

03.10.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач [PERSON] , просить суд в порядку спадкування після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] , як колишнього члена АТ «Промінь» (реорганізований ВАТ «Промінь»), визнати право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів, з земель резерву або запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований та проживав постійно за адресою: [ADDRESS] . Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в САТ «Промінь» площею 5,06 умовних кадастрових гектарів в межах Золочівського району Харківської області. Єдиним спадкоємцем за законом після останнього є [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог законодавства, що діяло на час відкриття спадщини, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, але не оформила документально своє спадкове право та не заявила про відмову він нього. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, а саме - на право на земельну частку (пай) в САТ «Промінь» Золочівського району Харківської області, постановою державного нотаріуса від 24.04.2019 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів відсутності оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай). Додатково повідомлено, що існують розбіжності у прізвищі спадкодавця, у свідоцтві про смерть він вказаний як « [PERSON] », а в свідоцтві про шлюб він записаний як « [PERSON] ». Таким чином, позивач через відсутність правовстановлюючого документу, на теперішній час не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно та реалізувати своє право. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Журков В.І. не з`явилися, надавши заяви про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області також у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника селищної ради, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач у своїй позовній заяві посилається на пункт 2 приписів Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Також позивач посилається на пункт 24 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 де вказано, що член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що її чоловік був включений до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) згідно державного акту на право колективної власності на землю САТ «Промінь», але не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Сертифікат на ім`я чоловіка позивачки не виготовлявся., натомість відповідно до норм ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що підставою для отримання земельної частки (паю) є наявність сертифікату, а не просто включення до списку осіб, який надавався до державного акту. Отже за умови членства [PERSON] у АТ (ВАТ) «Промінь» та включення його до списку осіб, що додається до державного акту. Він не мав права на земельну частку (пай), і відповідно таке право не може бути визнане за його спадкоємцями, крім того маються розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця « [PERSON] » та « [PERSON] ». Крім вищезазначеного, задоволення позовних вимог за рахунок не витребуваних чи нерозподілених часток (паїв) ВАТ «Промінь» є неможливим, оскільки це порушить права власників сертифікатів (або їх спадкоємців), які можуть виявити бажання отримати належні їм земельні ділянки та оформити право власності на ним до 01.01.2025 року. Крім того, позовні вимоги у даній справі не можуть бути задоволені через сплив строку позовної давності, адже з моменту паювання земель САТ «Промінь» та смерті [PERSON] минуло майже 25 років. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Журков В.І. позивач спростовує доводи відповідача щодо відмінності прізвища спадкодавця [PERSON] в документах, оскільки на час існування САТ «Промінь», вся документація велась російською мовою, що підтверджується матеріалами справи, що і призвело до помилки у здійсненні перекладу прізвища спадкодавця на українську мову. Таким чином [PERSON] , який був чоловіком позивачки, є саме тим громадянином - членом АТ «Промінь», який наявний в списку до державного акту під №537, а саме [PERSON] (російською мовою). До прийняття ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а саме 05.06.2003 року, було прийнято єдиний документ по вказаному питанню, а саме Указ Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відповідно до ч.1 п.2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) є законним та непорушним. В подальшому було прийнято ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», вимогами ч.3 ст. 1 цього Закону також зазначено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. В спростування доводів відповідача щодо неможливості визнання права на земельну частку (пай) з числа невитребуваних (нерозподілених) часток (паїв) представник позивача посилається на те, що відповідач не зазначає, чиї права власників, які не отримали сертифікати, порушить отримання [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Відповідачем не надано жодних доказів того, що в невитребуваних ділянок взагалі є власники. Щодо пропуску строку позовної давності представник позивача зазначає, що 24.04.2019 року постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в САТ «Промінь» після померлого чоловіка, таким чином саме з 24.04.2019 року було порушено право [PERSON] на спадщину за законом, та саме з 24.04.2019 року почався перебіг позовної давності, у зв`язку з чим вважають помилковим твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності на 25 років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно архівного витягу з протоколу №7 засідання правління колхозу ім. Кірова Золочівського району від 29.06.1986 року, архівного витягу Договору про заснування АТ ЗТ «Промінь» від 18.07.1992 року, слухали заяву [PERSON] (російською мовою) про прийняття в члени колхозу, за номером п/п 498 Договору значиться [PERSON] (російською мовою), всього акцій, рублів 5400 (а.с.10,11). Відповідно до розпорядження Представника Президента України від 11.09.1992 року №173 «Про реєстрацію акціонерного товариства «Промінь»» Акціонерне товариство «Промінь» закритого типу створено на базі колгоспу ім. Кірова. Згідно Указу Президента України від 13.12.1999 року «Про невідкладні заходи по прискоренню реформування аграрного сектору економіки» загальними зборами акціонерів АТ «Промінь» від 06.03.2000 року, протокол №4 АТ «Промінь» реорганізовано і ВАТ «Промінь», що вбачається із наданої суду архівної довідки №р-11/01-56 від 16.08.2019 (а.с.12). Згідно архівної довідки відділу трудового архіву Золочівської селищної ради Харківської області №02-19/5257 від 09.08.2019 року в архівному фонді колгоспу ім. Кірова у книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспника та у відомостях нарахування заробітної плати колгоспу ім. Кірова, АТ «Промінь» за 1986-1995 роки значиться [PERSON] з 29.06.1986 року по [INFO] (а.с.13). Відділом у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області 11.02.2020 року за №333/142-20 повідомлено [PERSON] про те, що [PERSON] був включений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства АТ «Промінь», який додається до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №13-49-000262 від 11.05.1995 року. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах на момент розпаювання а саме на 1996 рік становить 19 523,10 грн. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 року становить 164423,818 грн.(а.с.29, 30-43). Розпорядженням представника Президента України Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 11.09.1992 року № 176 було зареєстровано акціонерне товариство «Промінь», створене на базі колгоспу імені Кірова. Згідно розпорядження представника Президента України Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 18.03.1994 року №75 у відповідності з листом акціонерного товариства «Промінь» №101 від 14.03.94 року перереєстрований Статут акціонерного товариства «Промінь», зареєстрований розпорядженням Представника Президента України в районі № 176 від 11.09.92 року в зв`язку із зміною типу товариства. Відповідно до п.5.1 ст.5 «Участь у товаристві» Статуту акціонерного товариства «Промінь», зареєстрованого розпорядженням представника Президента України в Золочівському районі №75 від 18.03.1994 року, акціонерне товариство складають: засновники товариства - громадяни, що заснували товариство або отримали акції безкоштовно із колективної власності, учасники товариства - громадяни, організації і підприємства, що купили акції товариства; робітники товариства - особи, що працюють у ньому за наймом на підставі трудових договорів і контрактів, і не мають долі у власності товариства. Загальними зборами акціонерів від 6 березня 2000 року було затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Промінь», зареєстрований на підставі рішення районної державної адміністрації Золочівського району Харківської області від 7 квітня 2000 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, відповідно до рішення Золочівської районної ради народних депутатів IV сесії ХХІІ скликання від 29 березня 1995 року сільськогосподарському акціонерному товариству «Промінь» Золочівського району Харківської області передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва. У додатку 1 до вказаного державного акту, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства [PERSON] (російською мовою) значиться за №537 (а.с.17). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Згідно ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.11.2000 року №14-17-11/4388 громадяни, які працюють у товаристві або працювали в ньому на момент передачі земель у колективну власність, та пенсіонери, які раніше працювали в товаристві (або в господарстві, правонаступником якого стало товариство) і залишаються його членами, мають право на земельну частку (пай) незалежно від того, є вони акціонерами цього товариства чи ні. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. За таких обставин суд доходить висновку, що чоловік позивача [PERSON] до розпаювання земель колективної власності був учасником АТ «Промінь» на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, у зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 га з дня видачі цього акта. 01 вересня 1980 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON] , що вбачається із наданого суду свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого повторно виконкомом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області 10.04.2019 року (а.с.7). [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] (російською мовою), що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 28.10.1982 року (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , що вбачається із наданого суду свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого повторно 07.09.2019 року виконавчим комітетом Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (а.с.8). Згідно довідки Золочівської селищної ради №02-20/1134 від 12.03.2020 року вбачається, що згідно картотеки реєстраційного обліку, станом на [INFO] [PERSON] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним, на день його смерті [INFO] , у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька. Також повідомлено, що [PERSON] після смерті чоловіка проживає та користується всім майном померлого (а.с.82). 24.04.2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] ., на право на земельну частку (пай) в САТ «Промінь» Золочівського району Харківської області, з мотивів відсутності оригіналу сертифіката у спадкоємця (а.с.14). На виконання ухвали Золочівського районного суду Харківської області про витребування доказів Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області надано належним чином завірену спадкову справу №159/2019 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкова справа заведена на підставі заяви дружини спадкодавця - [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після надання необхідних документів, оскільки спадщину вона прийняла в установленому законом порядку. [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. Інші заяви в спадковій справі відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. За даними Спадкового реєстру інформація про заповіти відсутня (а. с. 59,60,61-65). Згідно із положеннями ст. ст. 524, 525, 526 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно із положеннями ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 548 ЦК УРСР (1963 р.) передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У п. 1 ч. 1 ст. 549 ч.1 ЦК УРСР закріплено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Щодо заявлених вимог Золочівської селищної ради Харківської області про пропущений строк позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як зазначено ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зазначене також підтверджується постановою ВСУ № 6-2810цс16 від 05.04.2017 року. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, та доведено в судовому засіданні, [PERSON] стало відомо про існування у її чоловіка [PERSON] права на земельну частку (пай), який був членом АТ "Промінь" (реорганізований ВАТ "Промінь"), у 2019 році, тому суд не вважає позовну давність пропущеною. За таких обставин суд вважає доведеною ту обставину, що позивач, проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті, є такою, що прийняла спадщину, але в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) за спадкодавцем, та здійснення помилки у перекладі прізвища чоловіка з російської та українську мову [PERSON] не має іншої можливості оформити спадщину та захистити право. Враховуючи, що в даний час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка [PERSON] відповідно до положень ст. ст. 12, 19, 25 ЗК України має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області.

Outcome: approved