Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі - ДП "ВК "Краснолиманська") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 5 жовтня 2009 року працював на ДП "ВК "Краснолиманська" в якості ГРП по РГВ дільниці МДРСУ (в). 27 серпня 2014 року відповідач виплатив йому частину заробітної плати за липень та серпень 2014 року двома платежами на суму 1738,16 грн. та 1640 грн. В подальшому відповідач не виплачував йому заробітну плату, і він не мав засобів до існування. У зв'язку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату, 18 вересня 2014 року він подав заяву про звільнення з роботи з 19 вересня 2014 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Але відповідач не тільки не звільнив його, але й не видав трудову книжку і копію наказу про звільнення, але й не повідомив про причини такої бездіяльності. Така безпідставна бездіяльність відповідача вимусила його звернутися до суду з позовом про зобов'язання звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 19 серпня 2015 року, і було видане йому 14 вересня 2015 року, з відповідача на його користь було стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн., моральну шкоду в розмірі 300 грн., а також зобов'язано відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Після отримання виконавчих листів по справі, він звернувся із заявою про примусове виконання рішення суду. Після відкриття виконавчих проваджень відповідач наказом № 3214-к від 16.09.2015р. звільнив його за ч.3 ст.38 КЗпП України 19 вересня 2015 року, а остаточний розрахунок провів із ним лише 25 листопада 2015 року. Виходячи з того, що остаточно заборгованість по заробітній платі відповідач сплатив йому 30 грудня 2014 року, і це є фактом, встановленим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, що має преюдиціальне значення, то, таким чином, строк затримки видачі трудової книжки починається саме з 30 грудня 2014 року. Трудову книжку він отримав лише 19 вересня 2015 року, а остаточний розрахунок відповідач провів із ним лише 25 листопада 2015 року, за період з 19 вересня 2015 року по 25 листопада 2015 року відповідач не зробив йому жодних виплат, таким чином, з огляду на норми ст.117 КЗпП України, відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за період з 30 грудня 2014 року по 25 листопада 2015 року включно в сумі 91878,60 грн. (330 днів х 278,42 грн.), де 330 днів - кількість днів затримки за період з 30 грудня 2014 року по 25 листопада 2015 року, 278,42 грн. - його середньоденна заробітна плата. Звільнивши його 16 вересня 2015 року, відповідач несвоєчасно сплатив йому вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн. та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20046,24 грн., які були стягнуті з нього на його користь рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 29 січня 2014 року у справі №У 6-144ц13 "Про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати" не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченою статтю 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Своєю бездіяльністю відповідач заподіяв йому також і моральну шкоду, яка виразилась в тому, що він навіть після набрання рішенням законної сили не сплатив йому вихідну допомогу в розмірі17540,49 грн. та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20046,24 грн., які були стягнуті з нього на його користь за рішенням суду. Через таку несправедливість до себе він став почувати себе ізгоєм, відчувати свою байдужість з боку родини та людей що його оточують. Наявність постійної тривоги за майбутнє, безсонні ночі довели його до пригніченого стану, і він став відчувати себе нікчемною людиною. Незважаючи на те, що рішенням суду з відповідача на його користь стягнута моральна шкода в розмірі 300 грн., відповідач продовжував завдавати йому моральну шкоду, що виразилося в невиконані цього рішення суду, завідомо знаючи про те, що він у зв'язку з неправомірним відношенням до нього не має засобів до існування та внаслідок того, що з вини відповідача не міг отримати трудову книжку і, як наслідок, не міг ані працевлаштуватися, ані стати на облік до центру зайнятості. Виходячи із засад розумності та справедливості, спричинену йому моральну шкоду оцінив у 91878,60 грн. Обґрунтовуючи суму моральної шкоди, позивач зазначив, що не маючи трудової книжки та засобів до існування, він весь цей час зазнавав моральну шкоду і втратив не лише родину, але й погіршення особистого психологічного стану, яке на теперішній час вже повернути та відновити неможливо. Він став нервозним, відсутність грошових коштів потягло за собою розлучення із дружиною, і на даний час все це загалом вже ніяк не може повернути до попереднього стану. Крім того, під час перебування у трудових відносинах він 10 лютого 2014 року в інтересах сім'ї уклав кредитний договір з ПАТ "ВБР" на суму 34140 грн., і він, навіть після прийняття рішення на його користь про стягнення грошових коштів з відповідача, не маючи грошових коштів, був позбавлений можливості погашати заборгованість, внаслідок чого йому стали погрожувати зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості та арештом належного йому майна. Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо невиконання судового рішення у нього утворилась заборгованість перед ФГВФО в розмірі 37815,75 грн. відповідач ніяк не бажав виконувати рішення суду, і це підтверджується також і тим, що 25 вересня 2015 року він звертався до відповідача із заявою з проханням виконати рішення суду. Крім того, відповідач проігнорував його заяву від 25 вересня 2015 року про видачу довідки про середній заробіток для надання її до центру зайнятості. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року ДП "ВК "Краснолиманська" зобов'язано видати належним чином оформлену трудову книжку, з ДП "ВК "Краснолиманська" стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу у зв'язку із звільненням в сумі 14540,49 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року залишено без змін, а апеляційні скарги ДП "ВК "Краснолиманська" та [PERSON] - без задоволення. Виходячи з викладеного, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року згідно вимог діючого законодавства набуло законної сили 19 серпня 2015 року. 10 вересня 2015 року за вхідним № 01/10-984 на адресу відповідача надійшов запит позивача від 05.09.2015р. про внесення відповідного запису до його трудової книжки та надіслання трудової книжки поштою на адресу позивача. 16 вересня 2015 року на підставі рішення суду першої інстанції від 3 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду від 19 серпня 2015 року ДП "ВК "Краснолиманська" було видано наказ № 3214К про звільнення з 19 вересня 2014 року [PERSON] з посади гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці МДРСУ (в) ДП "ВК "Краснолиманська" за власним бажанням у відповідності до норм ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю. Відповідний запис було внесено до трудової книжки [PERSON] В той же день - 16 вересня 2015 року належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу № 3214к від 16.09.2015р. про звільнення позивача було направлено рекомендованим листом на адресу позивача. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення позивачем даний лист було отримано 19 вересня 2015 року. 17 вересня 2015 року на адресу відповідача надійшла постанова державного виконавця ВДВС Красноармійського МРУЮ ГТУЮ в Донецькій області про відкриття виконавчого провадження № 48744915 з примусового виконання виконавчого листа № 235/5395/14-ц, виданого 9 вересня 2015 року про зобов'язання видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. відповідачем на адресу державного виконавця було направлено докази добровільного виконання відповідачем вимог вищезазначеного виконавчого листа у повному обсязі та направлення на адресу позивача належним чином оформленої трудової книжки. Постановою державного виконавця від 21 жовтня 2015 року виконавче провадження № 48744915 було закінчено у зв'язку з виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі згідно норм п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження". Посилання позивача на той факт, що відповідач затримував у видачі його трудової книжки з 30 грудня 2014 року, не відповідає обставинам справи, оскільки рішення суду про зобов'язання відповідача видати трудову книжку набрало законної сили лише 19 серпня 2015 року. Таким чином, факт затримки трудової книжки з боку відповідача відсутній, оскільки до отримання заяви позивача про надіслання йому трудової книжки поштою та, приймаючи до уваги той факт, що відповідач був фактично відсутній на підприємстві на час видачі наказу 16 вересня 2015 року, у відповідача була відсутня фактична можливість вручити позивачу копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку. Отже позовні вимоги по сплаті середнього заробітку за час затримки трудової книжки в сумі 91878,60 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. 22 вересня 2015 року за вхідним № № 0110-1059 на адресу відповідача надійшла постанова державного виконавця ВДВС Красноармійського МРУЮ ГТУЮ у Донецькій області Клещевнікова М.І. про відкриття виконавчого провадження № 48745145 з примусового виконання виконавчого листа № 235/5395/14-ц, виданого 9 вересня 2015 року про стягнення на користь позивача 20046,24 грн. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року, 17540,49 грн. вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням та 300 грн. відшкодування моральної шкоди. 18 листопада 2015 року відповідачем на рахунок ВДВС Крансоармійського МРУЮ ГТУЮ у Донецькій області були перераховані грошові кошти в сумі 37886,73 грн., погасивши таким чином дану заборгованість у повному обсязі. 1 грудня 2016 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 48745145 було закінчено у зв'язку з виконанням виконавчого документу у повному обсязі згідно норм п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження". Таким чином, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області було виконано відповідачем у повному обсязі згідно норм Закону України "Про виконавче провадження". Таким чином, відповідач діяв в межах діючого законодавства і не порушував прав та законних інтересів позивача. Крім того, позивачем до матеріалів справи не додано жодних доказів погіршення психічного або психологічного стану позивача внаслідок перенесених ним моральних страждань, звернення позивача до медичних закладів за отриманням відповідних допомоги, доказів лікування або медичних документів, які б свідчили про наявність психічних або психологічних розладів здоров'я позивача. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, за думкою відповідача, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 5 жовтня 2009 року по 19 вересня 2014 року, де працював в якості гірничого робочого по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно п.3 ст.38 КЗпП України. Позивач звільнений з роботи на підставі наказу ДП ВК "Краснолиманська" від 16.09.2015р. з 19 вересня 2014 року № 3214к, виданого на підставі заяви [PERSON] та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року залишено без змін, з ДП "ВК "Краснолиманська" на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.; зобов'язано ДП "ВК "Краснолиманська" видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Заяви [PERSON] про прийняття до виконання виконавчих листів, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 9 вересня 2015 року про стягнення заборгованості по заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, моральної шкоди, зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку було прийнято до виконання ВДВС Красноармійського МРУЮ у Донецькій області 14 вересня 2015 року. Постановами головного державного виконавця ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 17.09.2015р. були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 235/5395/14-ц, виданих 09.09.2015р. Красноармійським міськрайонним судом про зобов'язання ДП ВК "Краснолиманська" видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 17540,49 грн. та моральної шкоди в розмірі 300 грн., боржнику запропоновано виконати вимоги виконавчого листа до 24 вересня 2015 року. Постановами заступника начальника ВДВС Красноармійського МРУЮ [PERSON] від 21.10.2015р. та від 01.12.2015р. виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів закінчено у зв'язку з виконанням виконавчих листів у повному обсязі. Згідно повідомлення Центру поштового зв'язку № 8 Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 26.11.2015р. № 07/15-357 рекомендований лист ДП "ВК "Краснолиманська" № 8531000442920 від 17.09.2015р. про на ім'я [PERSON] про направлення йому трудової книжки, а також копії наказу про звільнення на адресу: мікрорайон Східний[ADDRESS], м. Димитров, індекс 85327, вручено особисто адресату 19 вересня 2015 року. Факт отримання трудової книжки [PERSON] та копії наказу про звільнення його з роботи поштою листом відповідача від 16.09.2015р. № 01/11-1091 підтверджується також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого поштове відправлення вручене адресату особисто 19 вересня 2015 року. Згідно виписки по картці/рахунку № 5168757277012458 і додаткових рахунках договору [PERSON] за період з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року кошти згідно виконавчого листа 235/5395/14-ц від 09.09.2015р. на користь [PERSON] про стягнення з ДП "ВК "Краснолиманська" в сумі 37697,30 грн. перераховані на картковий рахунок позивача 25 листопада 2015 року. Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до положень ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести При з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Абзацами 5, 6 п.п.4.1 п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. № 110, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дослідженням доказів у справі встановлено, що після ухвалення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області рішення від 3 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 19 серпня 2015 року, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок належних працівникові сум при звільненні з роботи, і виплатив середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу та моральну шкоду лише 25 листопада 2015 року шляхом зарахування зазначених сум на картковий рахунок позивача. Крім того, позивач отримав належним чином оформлену трудову книжку поштою 19 вересня 2015 року. Дана обставина відповідачем в судовому засіданні не оспорюється. Таким чином, порушення трудових прав позивача, яке полягало у не проведенні з ним остаточного розрахунку належних йому при звільненні сум, навіть після ухвалення судового рішення по справі, тривало аж до 25 листопада 2015 року - часу остаточного з ним розрахунку відповідачем, за що повинна наставити відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, - стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, крім того, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 31 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року включно в сумі 61809,24 грн. (222 дні х 278,42 грн.), де 222 дні - кількість робочих днів затримки розрахунку, 278,42 грн. - середньоденний заробіток позивача, розмір якого встановлений рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 квітня 2015 року. Суд не може погодитись з думкою позивача про те, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за всі календарні дні затримки розрахунку, оскільки відповідно до роз'яснень, що містяться в п.32 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992р., у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, що містяться у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Посилання відповідача на те, що ним не було допущено порушень прав та законних інтересів позивача, у зв'язку з тим, що рішення Красноармійського міськрайонного суду від 3 квітня 2015 року по справі № 235/5395/14-ц було виконане відповідачем у повному обсязі згідно норм Закону України "Про виконавче провадження", є безпідставним, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, тобто цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень, тоді як статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка полягає у виплаті працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у випадку невиплати всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення. Відповідно до положень ст.273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абз.10 п.2.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Суд приходить до висновку про те, що порушенням трудових прав, що виразилось в затримці відповідачем видачі трудової книжки та затримці розрахунку при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних неможливістю тривалий час у зв'язку з відсутністю на руках трудової книжки влаштуватися до нової роботи, стати на облік як безробітний, необхідності додавання додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних із забезпеченням себе та членів своєї сім'ї матеріально, неможливістю виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Разом із тим, доказів звернення позивача до медичних закладів за отриманням медичної допомоги у зв'язку з психічними або психологічними розладами здоров'я позивачем не надано. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін в його життєвих стосунках. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 300 грн. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірах, передбачених п.п.1, 2 п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону. Відповідно до ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial