Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі КП "Криворіжтепломережа") звернулися до суду з вищевказаним позовом. В подальшому позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] фактично проживає у вказаній квартирі та є споживачем послуг КРТМ. Оскільки відповідачі не в повному обсязі сплачували нараховані суми за комунальні послуги утворилась заборгованість за період з 01.11.2008р. по 22.10.2012р., яка складає 3730,16 грн. яку позивач просить стягнути з Відповідача [PERSON]. Крім того існує заборгованість за період з 23.10.2012р. по 01.04.2013р. в розмірі 720,39 грн., яку Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судовий збір з обох відповідачів.. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник Відповідачів просив суд застосувати до вимог заявлених Позивачем до [PERSON] та [PERSON] позовну давність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи, КПТМ Криворіжтепломережа поставляє опалення і гаряче водопостачання споживачам відповідачам у справі, які проживають за адресою: [INFO], б. 75, кв. 19, форма власності вказаної квартири - приватна. Відповідач [PERSON] є зареєстрованою в квартирі, відповідач [PERSON] є її власником (а.с. 3, 36). Починаючи з листопада 2008 року, споживачі відповідачі у справі не оплачують послуги, які надаються КПТМ Криворіжтепломережа, та станом на 01 червня 2014 року мають заборгованість в розмірі 3730,16 грн., розмір якої підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с. 50). Ухвалою суду від 28 січня 2014 року судовий наказ від 06 грудня 2013 про стягнення заборгованості за оплату теплової енергії з [PERSON] за заявою боржника скасовано (а.с.5). Згідно з ч. 4 ст. 319, ст. 322 Цивільного кодексу України власність зобов"язує і власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила). Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 28, 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги) В силу ч. 2 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно з ст. 1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, п.1 ч.3 ст.20 ЗУ Про житлово-комунальні послуги встановлено, що саме споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил. Відсутність договору про на постачання комунальних послуг з споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги, не звільняє останнього щодо обов'язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст. 11, 509 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. В силу ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З урахуванням викладеного, [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками (ст. 543 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі в супереч вимог закону зобов'язань по оплаті комунальних послуг не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за період з травня листопада 2008 року по 22 жовтня 2012 рік у розмірі 3009,77грн. та за період з 23 жовтня 2012 року по квітень 2013 рік у розмірі 720,39 грн. Відповідачами у справі заявлена заява про звстосування строку позовної давності, оскільки вимоги про стягнення заборгованості пред"явлені поза межами строків позовної давності. Суд частково погоджується з такими доводами відповідачів, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно акту розрахунку заборгованості, протягом всього періоду не сплачувалась. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК). З матеріалів справи убачається, що позивач звертався 28 травня 2013 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника [PERSON] заборгованості в сумі 4092,27, грн. та судом заяву задоволено, видано судовий наказ. Однак цей наказ був скасований ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2014 року скасовано. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що до звернення до суду позивач реалізовував свої права на стягнення боргу за надані послуг шляхом подання заяв про видачу судового наказу, тобто в межах передбаченого ЦПК України наказного провадження, які були задоволені, та після скасування судового наказу позивач предявив позов за правилами позовного провадження, що свідчить про те, що строк звернення до суду не пропущений. Таким чином, враховуючи що заборгованість за житлово-комунальні послуги не сплачувалась з грудня 2008 року, позивач з заявою про видачу судового наказу звернувся у травні 2013 року, відповідачами подана заява про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за три роки до пред"явлення судового наказу до суду. Доводи відповідача з приводу невідповідності наданих позивачем розрахунків, суд не бере до уваги оскільки в порушення вимог ч.3 ст.\~10, ч.1 ст.\~60 ЦПК України, відповідачем не надано жодних доказів в спростування правильності заявленої суми боргу. Нарахування суми боргу, розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за опалення та гаряче водопостачання підтверджується випискою по рахунку, яка відповідачем належними доказами не спростована. У період виникнення заборгованості за послуги опалення, відповідач [PERSON] була зареєстрована в [INFO], а відповідач [PERSON] була власником вищевказаної квартири, доказів протилежного суду не надано. Крім того, відповідач у всіх заявах, адресованих суду вказує саме цю адресу як адресу проживання, що в сукупності з іншими обставинами справи підтверджує те, що вони фактично користується послугами, які надає установа позивача. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, неналежне виконання Відповідачами зобовязання з оплати за спожиту теплову енергію, та наявність заяви про застосування позовної давності, є підставою для задоволення позовних вимогчастково - в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, відповідачі мають зобов'язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів, за період з травня 2010 року по вересень 2012 рік у розмірі 2346,45 грн. та за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 рік у розмірі 720,39 грн., яка підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню, витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial