Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на законних підставах його бабусі [PERSON] , померлої [INFO] на території України з 1990 року до дня її смерті, тобто до [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що його бабуся [PERSON] з 1980-х років до дня смерті - [INFO] проживала у м. Біляївка Одеської області. В першій половині 90-х, після закінчення 9-ти класів він переїхав проживати до своєї бабусі в м. Біляївка Одеської області. У 2001 році заявник отримав паспорт громадянина України. 17.06.2020 року Державною міграційною службою України на його адресу було направлено лист та проінформовано про те, що висновком ДМС України від 03.06.2020 року №145/2020 паспорт громадянина України в Одеській області 2001 року виданий на його ім`я визнано оформленим з порушенням норм Закону України «Про громадянство» в редакції від 15.04.2000 року, пункту 6 розділу ІІ та п. 21 розділу ІІІ інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 17 серпня 1994 року №316. 23.06.2020 року у нього було вилучено паспорт громадянина України. Посилаючись на те, що його бабуся постійно проживала на території України на час проголошення незалежності України та на момент набрання чинності закону України «Про громадянство» просить суд встановити факт проживання своєї бабусі на території України до дня її смерті, оскільки вказаний факт необхідний йому для встановлення громадянства. Представник ГУ ДМС України в Одеській області направив суду відзив, в якому просив заяву [PERSON] залишити без розгляду, посилаючись на те, що заявник не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених в Порядку, у зв`язку з чим заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянства України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Заявник та його представник в судовому засіданні на заяві наполягали посилаючись на обставини викладені в ній. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні 24.03.2021 року заперечувала проти задоволення заяви посилаючись на відсутність доказів по справі. Після оголошення перерви в судовому засіданні для виклику свідків представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які були сусідами заявника та його покійної бабусі підтвердили факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] з початку 1990 року до дня її смерті [INFO] . Також пояснили, що після приїзду [PERSON] , приїхав її онук [PERSON] , який проживав з нею. Заслухавши представника заявника та заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на адресу заявника направило листа, в якому зазначило, що висновком ДМС України від 03.06.2020 року №145/2020 паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 2001 року визнано оформленим з порушенням норм Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 15.04.2000), пункту 6 розділу ІІ та пункту 21 розділу ІІІ Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 17 серпня 1994 року №316, та підлягає вилученню, анулюванню та знищенню відповідно пункту 108 вказаного Порядку і запропоновано звернутись до територіального підрозділу Державної міграційної служби за місцем реєстрації для повернення паспорта громадянина України, а також щодо отримання роз`яснення щодо подальшого перебування на території України. (а.с. 4) 23 червня 2020 року паспорт громадянина України у заявника було вилучено, про що свідчить відповідний акт та довідка (а.с. 5, 6). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а ч. 4 вказаної статті передбачено, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. [PERSON] набула громадянство України, про що свідчить копія паспорта на її ім`я. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є бабусею заявника, про що свідчать копії свідоцтв про народження: заявника Серії [NUMBER] , відповідно до якого його батьками вказано: [PERSON] , та [PERSON] ; [PERSON] Серії [NUMBER] відповідно до якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 9) [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть Серії [NUMBER] (а.с. 13) Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Факт постійного проживання бабусі заявника за адресою [ADDRESS] з 1990 року до 15 вересня 2010 року підтверджується актом від 09.11.2019 року складеного депутатом Біляївської міської ради Рогачко О.В. за участю громадян [PERSON] та [PERSON] та їхніми поясненнями в судовому засіданні. Суд не приймає до уваги відзив заінтересованої особи, щодо залишення без розгляду заяви [PERSON] , оскільки встановлення вказаного факту йому необхідно для подачі разом з іншими документами до Державної міграційної служби для отримання громадянства України та паспорта громадянина України. Вказаний висновок узгоджується з Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. З урахуванням викладеного суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved