Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Вань І.Р. звернулася в суд з позовом до Держави України, представники: Прокуратура Івано-Франківської області, в якому просить стягнути за рахунок державного бюджету на користь [PERSON] , [INFO] , 850 гривень штрафу, сплаченого нею в дохід держави, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, 368,94 грн. витрат за проведення експертизи, та 145000 грн. витрат за надання правничої допомоги, а всього разом 146218,00 грн. процесуальних витрат, пов`язаних з розглядом справи; стягнути за рахунок коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , 67500 грн. шкоди, завданої як сатисфакцію за порушення розумних строків розгляду справи судом; стягнути за рахунок коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , 500000 грн. моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 травня 2014 року позивачу [PERSON] у кримінальному провадженні №12014090150000097 повідомлено про підозру за ч.1 ст. 320 КК України. А саме: орган досудового розслідування притягнув до кримінальної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст. 320 КК України, за такі дії: 26 квітня 2014 року працюючи провізором аптеки «Фармако», яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , [PERSON] реалізувала три упаковки лікарського засобу «Солпадеїн», по 12 таблеток в кожній, в загальній кількості 36 таблеток, без рецепта. Орган досудового розслідування кваліфікував такі дії як порушення правил торгівлі наркотичними засобами, оскільки за переконанням органу досудового розслідування, [PERSON] порушила вимоги п. 9 Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення зз аптек та їх структурних підрозділів, зокрема відпустила без рецепту лікарський засіб « Солпадеїн », що в своєму складі містить кодеїн - заборонений законом наркотичний засіб, чим допустила порушення правил відпуску комбінованих лікарських засобів, оскільки в 36 таблетках міститься кількість кодеїну, що перевищує гранично допустиму норму його відпуску. 17 червня 2014 року слідчий СВ Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області старшим лейтенантом міліції складено обвинувальний акт, який цього ж дня затверджений прокурором прокуратури Городенківського району 1 класу Паньків В.Д Представник державного обвинувачення - Прокуратура Городенківського району, погодилася із кваліфікацією дій [PERSON] за ч.1 ст. 320 КК України, та затвердила обвинувальний акт для подання його до суду. 09.12.2014 року у вказаному кримінальному провадженні (справа № 342/766/14-к, провадження 1-кп/342/80/2014) за результатом розгляду цього провадження судом першої інстанції - Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Ничик Г.І. постановлено обвинувальний Вирок. [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 320 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень штрафу. Тобто, суд першої інстанції визнав дії провізора аптеки «Фармако» як такі, що кваліфіковані органом досудового розслідування вірно, а вину прокурором на основі представлених стороною обвинувачення доказів, доведеною. 29.04.2015 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Іванів О.Й., суддів : Кукурудза Б.І., Стефурака Є.М. задоволено апеляційні скарги [PERSON] та її Захисника Вань І.Р. Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області скасований, а кримінальне провадження закрите за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину за ч.1 ст.320 КК України. Суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження, погодився із доводами Захисту в тій частині, що дії [PERSON] не містять складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 320 КК України, оскільки лікарський засіб - «Солпадеїн» не віднесений у відповідності до закону до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та/або прекурсорів, а тому дії [PERSON] не становлять складу злочину, визначеного ч.1 ст. 320 КК України. Крім того, відсутній і об`єкт посягання, оскільки лікарський засіб покупцем було придбано саме як лікарський засіб, а не з метою виготовлення наркотичних засобів. 25.02.2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі колегії суддів: головуючий суддя Зубар В.В., суддів Кульбаби В.М., Пойди М.Ф. касаційну скаргу прокурора Сорочихіна О.В. задоволено частково, Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року відносно [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (Провадження 5-120км/16). 11.04.2016 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Повзло В.В., суддів Кавацюк М.Ф., Гандзюк В.П. апеляційні скарги обвинуваченої [PERSON] , Захисника Вань І.Р. залишено без задоволення, а Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 320 КК України залишено без змін. Суд апеляційної інстанції, яким було залишено без зміни обвинувальний акт, допустив ряд помилок, зокрема помилково визначив лікарський засіб « Солпадеїн » як комбінований наркотичний засіб та такий, що відпускається за рецептурними бланками ф.3, що передбачені для відпуску наркотичних засобів, в той час як провізор аптеки « Фармако » реалізувала його без рецепту, а тому порушила правила відпуску наркотичних засобів. Таким чином, допустивши ці помилки, суд визнав дії провізора аптеки « Фармако » (Позивача), як порушення правил торгівлі наркотичними засобами, та прийшов до переконання, що суд першої інстанції правильно встановив наявність в діях провізора аптеки складу злочину та доведеність вини. 14.12.2016 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі головуючого судді Матієк Т.В., суддів: Міщенка С.В., Широян Т.А.за результатами розгляду касаційних скарг засудженої [PERSON] та Захисника Вань І.Р. прийнято ухвалою, якою касаційні скарги задоволено частково. Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року щодо [PERSON] скасовано, призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в ухвалі суду зробив вказівки щодо перевірки судами доводів Захисту предмету злочину, необхідності проведення експертиз та зазначив, що пред`явлене обвинувачення обвинувачення є неконкретним. Доводи Захисника в повній мірі не перевірені, чим порушене право на Захист, а тому слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції та усунути всі недоліки. 03.10.2019 року Болехівським міським судом Івано-Франківської області в рамках цього провадження постановлено обвинувальний Вирок та засуджено [PERSON] за ч.1 ст. 320 КК України, призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень. На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України ухвалено звільнити [PERSON] від призначеного покарання судом у зв`язку із закінченням строків давності. 23.12.2019 року Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду Апеляційну скаргу адвоката Вань Ірини Радиславівни в інтересах [PERSON] , в справі № 342/766/14-к за ч.1 ст.320 КК України задоволено. Вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року щодо позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, скасовано та закрито провадження за відсутністю в діях [PERSON] (Позивача) складу цього кримінального правопорушення. 27.05.2020 року Верховний суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: головуючого судді Бородія В.М., суддів Єремейчука С.В., Чистика А.О. прийнято Постанову,у відповідності до якої касаційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області Журавльова Є.Є залишено без задоволення, а Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23.12.2019 року без змін. Цією Постановою, підтверджено законність ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема закриття кримінального провадження щодо [PERSON] , з реабілітуючи підстав, а саме: згідно п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Дана Постанова є остаточною та не підлягає оскарженню. Отже, Позивача: [PERSON] , [INFO] , у кримінальному провадженні №12014090150000097 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 320 КК України визнано невинуватою, кримінальне провадження закрите за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення, а тому [PERSON] має право на відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду у зв`язку із незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: ст. 2 даного Закону. Позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету витрат, понесених позивачем за надання правничої (правової) допомоги у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до п.4.статті 3 Закону України № 266/94-ВР «Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Розмір витрат за надання правової (правничої) допомоги, що підлягають відшкодуванню становить - 145 000 (сто сорок п`ять тисяч гривень, 00 коп.) При цьому слід зазначити, що Позивач враховував тільки ті витрати, які не були відшкодовані, так як частину витрат позивачу відшкодовано у відповідності до ухвали судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю. від 22.09.2015 року, після того, як кримінальне провадження було закрите з реабілітуючих підстав вперше. А саме: Позивачу повернуто витрати за надання правової (правничої) допомоги з моменту повідомлення про підозру до постановлення Апеляційним судом Івано-Франківської області ухвали суду від 29.04.2015 року, якою кримінальне провадження було закрите за відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 320 КК України. Таким чином, позивачу підлягають поверненню витрати за надання правничої (правової) допомоги з моменту скасування судом касаційної інстанції цієї ухвали (ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2015 року) 25.02.2016 року до прийняття остаточного рішення Верховним судом, Постанови Верховного суду від 27.05.2020 року. Крім витрат, за надання професійної правової (правничої) допомоги, на підставі вищенаведеного Позивачу слід повернути сплачений нею штраф в порядку виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Позивачем сплачено штраф у розмірі 850 гривень та 368,94 грн. витрат за проведення експертизи в порядку виконання Вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року; докази, якими позивач обґрунтовує підставу повернення за рахунок держави вказаних коштів містяться в матеріалах кримінального провадження № 342/766/14-к. Мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню за рахунок коштів з державного Бюджету становить саме: 51х4723=240873 гривні (нараховується за період з 25.02.2016 року до 27.05.2020 року). Тобто, з моменту скасування судом касаційної інстанції ухвали суду від 29.04.2015 року по день постановлення Верховним судом остаточного судового рішення, а саме Постанови від 27.05.2020 року. При обчисленні Позивачем враховано, що мінімальна заробітна плата на момент звернення до суду із даним позовом становить 4723 грн. у відповідності до Закону України « Про Державний бюджет на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294ІХ. Однак, Позичач оцінює моральні страждання, завдані незаконним кримінальним правопорушення на суму 500000 гривень, оскільки внаслідок незаконного кримінального переслідування було порушено не тільки звичні життєві умови позивача, але й усієї сім`ї. Кримінальне переслідування в справі, щодо незаконного обігу наркотиків, нашкодило репутації Позивача, яка є власницею аптеки, внаслідок чого значно зменшилась кількість клієнтів та, відповідно доходи Позивача. Позивач проживає у невеликому містечку, і вся сім`я переживали через осуд оточуючих краян з приводу, ніби то торгівлі наркотичними засобами. Позивач мала вимушені зміни в житті, адже змушена була Захищатися від незаконного необґрунтованого обвинувачення, до неї змінилися з боку оточуючих її осіб, членів сім`ї. Всі ці обставини позначилися і на матеріальному становищі позивача та психо - емоційному. Кримінальне провадження щодо позивача тривало невиправдано довго, поза межами розумного стоку. За переконанням представника позивача Адвоката Вань І.Р., з огляду на те, що по справі стороною обвинувачення було представлено всього кілька експертиз, речовий доказ - лікарський засіб «Солпадеїн» та запропоновано допитати двох свідків та обвинувачену, дану справу можна було розглянути за два-три судові засідання. Натомість, дане кримінальне провадження розглядалося національними судами п`ять з половиною років. При визначенні розміру шкоди, яку Позивач просить стягнути за рахунок держави за тривалий розгляд справи, стороною Позивача враховується Практика ЄСПЛ, а саме: Справа «Меріт проти України», та просить за довготривале незаконне кримінальне переслідування позивача аналогічну сатисфакцію не меншу, ніж було присуджено п. Меріту, яку йому присудив ЄСПЛ, тобто 2500 ЄВРО (дві тисячі пятсот ЄВРО), що відповідає 67 500 грн. Позивачем на етапі подачі даного позову здійснено оплату послуг Адвоката за надання правничої (професійної) допомоги, яка полягає у оформленні позову - 4000, 00 гривень. 21.07.2020 представник відповідача Міністерства юстиції України - начальник відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Заник М.Ф. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. В даному відзиві зазначено, що Міністерство юстиції України не погоджується із доводами позивача, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Із позовної заяви не вбачається обґрунтувань залучення Міністерства юстиції України у якості відповідача у вказаній справі. У рамках даного спору, жодні дії та /чи бездіяльність Міністерства юстиції України не зумовили для позивача жодної шкоди, тобто коло учасників справи, а саме відповідачі визначені позивачем на власний розсуд, без належних обґрунтувань. Звертають увагу, що предметом розгляду у даній справі є незаконні дії (на думку позивача) органів досудового слідства та прокуратури. Згідно п.п. 4 п. 3 Положення про Міністерство юстиції України основними завданнями Мін`юсту є забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу державної влади, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України. За таких обставин, позовні вимоги пред`явлені позивачем до неналежного відповідача - держави України в особі Міністерства юстиції України. Щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, то покликаються на ч. 1 ст. 1166, ст. 1176 ЦК України. Стосовно відшкодування витрат на правничу допомогу, то зазначають, що із матеріалів позовної заяви жодних підтверджуючих документів про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги позивач не надала; довідка адвоката Вань І.Р. від 15.06.2020 не може вважатися таким документом. Питання про стягнення компенсації за порушення судом розумних строків розгляду справи вважають безпідставним, оскільки позивачем не надано жодного обґрунтування порушення таких строків, не вказано яким саме судом порушено вказані строки, одночасно не надано посилання на нормативно-правовий акт; рішення про визнання порушення судом права позивача на розгляд справи упродовж розумного строку відсутні. Щодо стягнення моральної шкоди, то вказали, що позивач не надала суду прямих доказів про те, що вона відчувала фізичні або душевні страждання, факту заподіяння моральної шкоди внаслідок дій Міністерства юстиції України. 21.07.2020 відповідач Прокуратура Івано-Франківської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. У даному відзиві вказали на те, що доводи позовної заяви вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Будь-яких обставин, які б свідчили про протиправність дій уповноважених органів (таких як незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки тощо) [PERSON] не наведено та документально не підтверджено. Звертають увагу, що запобіжний захід [PERSON] не обирався, її не було позбавлено життєвих зв`язків, можливості реалізовувати свої конституційні права та обов`язки. Остання продовжувала працювати та перебувати в родинному колі. Будь-яких заходів забезпечення кримінального провадження до [PERSON] не вживались, а слідчі дії та процесуальні рішення уповноважених органів протиправними не визнавались. Позивачем не надано будь яких доказів факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру та необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів погіршення стану внаслідок незаконного притягнення до відповідальності. З огляду на викладене, документально не підтверджені позивачем аргументи щодо розміру заподіяної їй моральної шкоди не можуть бути взяті судом до уваги та враховані при постановленні судового рішення. Зазначають, що законодавчо не передбачено порядок та підстави стягнення сатисфакції за порушення розумних строків розгляду справи. Позивачем документально не доведено факту обмеження її прав через судовий розгляд кримінальної справи щодо неї в суді. При здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо позивача строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень порушені не були. В свою чергу [PERSON] не вживались заходи, спрямовані на здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України, у відповідності до ч. 6 ст. 28 КПК України. Долучені до матеріалів позовної заяви акти виконаних робіт, повністю не підтверджують всю суму сплачених [PERSON] коштів за надання правової допомоги. 28.07.2020 представник позивача - адвокат Вань І.Р. подала до суду відповідь на відзив, поданий в.о. прокурора Івано-Франківської області В.Стефанець на позовну заяву. Що стосується відшкодування процесуальних витрат, зокрема витрат за надання правничої (правової) допомоги позивачу за рахунок держави, які, на думку відповідача повністю не підтверджують всю суму сплачених [PERSON] коштів за надання правової допомоги (с.7 Відзиву) та відсутності, на думку відповідача, підтверджуючих документів, зазначила, що представником позивача до позовної заяви додано такі підтверджуючі документи: копії договорів про надання правової (правничої) допомоги, у відповідності до яких Адвокат [PERSON] підтверджувала повноваження Захисника у кримінальному провадженні на кожній стадії; Акти виконаних робіт (послуг) та звіт про виконану роботу, що додані до позовної заяви підтверджують великий обсяг виконаної роботи, реальну фактичну кількість затрачених годин робочого часу Адвокатом [PERSON] , зокрема: звіт містить посилання на журнали судових засідань, що є при матеріалах кримінальної справи та підтверджують дійсний витрачений час. До позовної заяви додано клопотання про витребування матеріалів провадження на підтвердження цієї інформації та її перевірки судом, отже, у відповідача буде час та можливість для перевірки цих доводів сторони позивача. Розумність розміру гонорару підтверджується великим об`ємом робіт, кількістю судових засідань, в тому числі тих, які були відкладені з вини сторони обвинувачення, що затягувала розгляд цього провадження, відсутністю при матеріалах справи будь яких доказів затягування розгляду справи Захисником [PERSON] чи зловживання процесуальними правами обвинуваченої чи її Захисника. Довідкою про оплату послуг адвоката та актами виконаних робіт (послуг), що додані до позовної заяви, підтверджується оплата всієї суми сплаченого позивачкою Гонорару. При цьому, відсутність банківських чеків (квитанцій), не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки, як зазначено Верховним судом у Постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/18 (останній Правовий Висновок Верховного суд щодо обґрунтованості відшкодування витрат за надання правової (правничої) допомоги доказами), а саме: «Проте, Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.» Щодо Доводів відповідача у Відзиві щодо відсутності документального підтвердження доказів факту заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань (сторінка №4 Відзиву ), то зазначила, що як зазначено Великою палатою Верховного суду в Постанові від 25.03.2020 року у справі № 641/8857/17, провадження № 14-514 цс 19, а саме: п.29 «При цьому закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати». Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрите апеляційним судом, а саме: Івано-Франківським апеляційним судом з реабілітуючи підстав, а саме: за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. В цій Постанові ВП ВС також зазначено: «37 Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 38. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.» 39. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).41. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. 42. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.» Матеріалами кримінального провадження, справа № 342/766/14-к підтверджується той факт, що позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивач змушена була витрачати час на добирання до суду, зокрема до Болехівського міського суду з місця проживання позивача не менше 3 годин 30 хв. в одну сторону, а до Івано-Франківського апеляційного суду 1 год. 15 хв. - 1 год. 35 хвилин в одному напрямку, про що додаються до відповіді на відзив картки маршрутів. Це, звичайно, порушило звичний режим позивача, яка змушена була залишати роботу, дітей, не планувати на час розгляду справи відпочинок чи роботу. На проїзд, звичайно, витрачалися значні кошти, про що додається звіт Адвоката по витратах на паливо, наприклад, та підтверджуючі документи наявності використання Адвокатом Вань І.Р. свого автомобіля в інтересах [PERSON] , та ряд збережених чеків на пальне, з датами про заправлення автомобіля саме в день чи напередодні судових засідань, де також зазначені ціни на пальне. Також додаються і квитки на проїзд Адвоката до м. Києва та у зворотному напрямку до суду касаційної інстанції інтересах [PERSON] . Такі документи, звичайно ж підтверджують матеріальні втрати позивача, пов`язані з розглядом справи. Щоразу позивач повинна була знаходити кошти з сімейного бюджету на ці всі витрати, включаючи витрати на послуги Адвоката. В судовому засідання позивач змушена була тривалий час, а саме: понад 5 років доводити свою невинуватість. Звичайно, захищаючись в судових засіданнях від несправедливого обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів, позивач не отримувала задоволення та не відпочивала, а такі судові процеси завдали їй фізичного болю та страждань. Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві щодо відсутності доказів завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, зокрема представник позивача вважає цинічними. На підставі наведеного, просить суд прийняти вказані заперечення на зазначений відзив та в обґрунтування позовних вимог. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача-адвоката Вань Ірини Радиславівни залучено до участі у даній справі правонаступника первісного відповідача - прокуратури Івано-Франківської області, яким є Івано-Франківська обласна прокуратура, шляхом заміни первісного відповідача його правонаступником. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача - адвокат Вань І.Р. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав. Крім того, на заперечення представника відповідача Міністерства юстиції України, що позовні вимоги пред`явлені позивачем до неналежного відповідача - держави України в особі Міністерства юстиції України пояснила, що з урахуванням Правової позиції Великої палати Верховного суду та, з урахуванням подальших змін, що відбулися у законодавстві, зокрема в частині представництва держави Україна в судах, а саме: вищезазначених змін, що були внесені до Положення про Міністерство юстиції України, Мін`юст як орган державної влади, який у випадках, передбачених законом, в даній справі повинен брати участь у даній справі та діяти у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту. Отже, Мін`юст через свого представника в даній справі має представляти інтереси держави як відповідача. Зазначила, що Міністерство юстиції дійсно не є тим суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача, однак в той же час звертає увагу на те, що Міністерство юстиції України в даній справі не зазначено відповідачем, як про це вказано у відзиві, а представником відповідача - ДЕРЖАВИ Україна. Тобто відповідачем є держава, інтереси якої має представляти Міністерство юстиції України. Просила також врахувати, що при розрахунку розміру моральної шкоди нею було застосовано розмір мінімальної заробітної плати, який становив на момент звернення до суду із позовною заявою 4723 грн., тобто розмір який підлягав стягненню за рахунок коштів з державного бюджету становив (51х4723=240873 грн.) Проте, станом на час розгляду справи в суді мінімальний розмір заробітної плати складає 6000 грн., (51х6000=306000 грн). Однак, позивач оцінює моральні страждання , завдані незаконним кримінальним правопорушенням на суму 500000 грн., тому просить заявлені вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Міністерства юстиції України - начальник відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Заник М.Ф. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву; просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури Сорочихін О.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши вступне слово представників позивача та відповідачів, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що слідчим СВ Городенківського РВ УМВС 15 травня 2014 року [PERSON] , [INFO] повідомлено, про те, що вона підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, що підтверджується копією Повідомлення про підозру від 15.05.2014 року, погодженого прокурором прокуратури Городенківського району. Згідно вироку Городенківського районного суду від 09.12.2014 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України та призначено їй основне покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. із застосуванням ч.2 ст.69 КК України - не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2015 року вирок Городенківського районного суду від 09.12.2014 року щодо [PERSON] скасовано. Кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, закрито. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.09.2015 року роз`яснено, що в резолютивній частині ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2015 року підставою для закриття кримінального провадження щодо [PERSON] за ч.1 ст.320 КК України є, згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України, відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення, відповідно до мотивувальної частини ухвали. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року по справі № 342/540/15-ц (провадження № 2/353/252/15), яка 29.09.2015 набрала законної сили, заяву [PERSON] про відшкодування шкоди у частині повернення сум, сплачених за надання правової допомоги, та в частині витрат, понесених заявником унаслідок здійснення завідомо незаконного кримінального переслідування заявника (з урахуванням інфляції), задовольнено частково. Визначено розмір матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON] , у розмірі 11500,0 грн. (одинадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.). Стягнуто з Державного казначейства України, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] ),шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 11500,0 грн. (одинадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року по справі № 342/742/15-ц (провадження № 2/342/467/2015), яке 22.01.2016 набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду упродовж квітня 2014 - квітня 2015 років (12 місяців) - задоволено частково; стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] 20000 (двадцять тисяч) грн. завданої моральної шкоди; в іншій частині позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду - відмовлено; судові витрати віднесено за рахунок держави. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду від 29 квітня 2015 року скасувала з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив докази, на які послався в ухвалі; не навів відповідних мотивів, з яких визнав докази сторони обвинувачення неналежними та недопустимими; здійснив часткове тлумачення закону, що суперечить його точному змісту, тощо. Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 11 квітня 2016 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року за обвинуваченням [PERSON] залишив без змін. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2016 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року щодо [PERSON] скасувала і призначила новий розгляд у суді першої інстанції. За вироком Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК, та призначено їй покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК [PERSON] звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року по справі № 342/766/14-ц (провадження № 11-кп/4808/466/19) апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області Гнідана Р.М. залишено без задоволення; апеляційну скаргу адвоката Вань Ірини Радиславівни, що діє в інтересах [PERSON] задоволено; вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року щодо [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, скасовано та закрито провадження за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення; процесуальні витрати за проведення експертиз здійснити за рахунок Державного бюджету України. 27 травня 2020 року Верховний суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалив Постанову, якою Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області Журавльова Є.Є залишено без задоволення. Таким чином, спір виник щодо відшкодування шкоди, завданої позивачці незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Так, стаття 1 даного Закону встановлює, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно статті 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Таким чином, з сукупного аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що для відшкодування шкоди в порядку, що встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи. При цьому, про незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», свідчить постановлення виправдувального вироку, або встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону N 266/94-ВР. (такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 р. N 686/23731/15-ц; N 14-298цс18). Вищенаведеним спростовуються посилання представників відповідача щодо недоведеності протиправності (дій чи бездіяльності) органів прокуратури, внаслідок чого позивачці могло бути завдано моральної шкоди. За таких обставин, оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, закрито за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення, то суд погоджується з доводами позовних вимог про те, що є всі підстави для відшкодування заподіяної моральної шкоди. Що стосується розміру моральної шкоди, то слід зазначити, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria). Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (постанова Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-2203цс15, постанови Верховного Суду від 22.04.2019, справа №236/893/17, №14-4цс19 та від 18.12.2019 року у справі № 509/550/17-ц, провадження № 61-11518св19). При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» , розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року складає 6000,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд також керується принципами поміркованості, розумності, справедливості, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи зі сталої практики Європейського Суду з прав людини (напр. п. 36 рішення від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції»), посягання на презумпцію невинуватості може виходити не лише від судді чи суду, але і від інших органів державної влади. В свою чергу, порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними втратами. При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року по справі № 342/742/15-ц (провадження № 2/342/467/2015), яке 22.01.2016 набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду упродовж квітня 2014 - квітня 2015 років (12 місяців) задоволено частково; стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] 20000 (двадцять тисяч) грн. завданої моральної шкоди, а у період з 25.02.2016 року до 27.05.2020, тобто з моменту скасування судом касаційної інстанції ухвали суду від 29.04.2015 по день постановлення Верховним судом остаточного судового рішення, а саме постанови від 27.05.2020 року, у межах якого пред`явлено позов, позивачка протягом 51 місяця знаходилась під слідством та судом, впродовж яких вона була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності,тому з огляду на період перебування позивачки під слідством і судом на протязі 51 місяця, з врахуванням меж заявлених позовних вимог, глибину, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивачка, характеру її немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 306 000,00 грн. (6000,00 грн. х 51 місяців). З приводу твердження представника відповідача Міністерства юстиції України, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у вказаній справі, то суд звертає увагу на таке. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 , а саме: п.61-63, щодо визначення учасників такої цивільної справи, ВС зазначено наступне: Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Постановою ВП ВС роз`яснено, що в справах такої категорії відповідачем є держава Україна. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Згідно до пп.4 п.3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 02.07.2014 року ( зі змінами, внесеними Постановою Кабінету міністрів України №380 від 06.05.2020 ) до основних завдань Міністерства юстиції як органу державної влади відноситься самопредставництво, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та дії у судах України від імені та в інтересах держави. Враховуючи вищенаведене суд погоджується із заявою позивача про те, що у даній справі належним представником Держави України як відповідача має виступати Міністерство юстиції, зокрема через територіальні органи. Також суд звертає увагу на те, що Законом України « Про прокуратуру» до основних функцій прокуратури віднесено, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України ( п.2 ч.1 ст. 2 закону ). У зв`язку із тим, що предметом даної справи є відшкодування шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, а державним органом який здійснює нагляд за додержанням законів України органами які проводять досудове слідство є прокуратура, то позивачем правильно визначено належним представником Держави України як відповідача - Івано-Франківську обласну прокуратуру. Що ж стосується вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 145 000,00 грн., понесених у межах кримінального провадження, слід зазначити наступне. Положеннями статті 59 Конституції України, закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено судом, правова допомога [PERSON] у кримінальному провадженні надавалася захисником [PERSON] згідно: договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 26.04.2016 року, договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 30.01.2017 року, договору про надання правничої допомоги від 04.10.2019 року, додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 04.10.2019 року та договору про надання правничої допомоги від 27.04.2020 року. Відповідно до вказаних договорів [PERSON] зобов?язалася виплатити адвокату гонорар, визначену у вищевказаних договорах. Крім того, в підтвердження надання правової допомоги позивачу, представником надано звіт про результати виконання адвокатом Вань І.Р. доручень клієнта [PERSON] , а саме: надання правничої (правової) допомоги у кримінальній справі №342/766/14-к, що підлягають відшкодуванню за рахунок коштів з державного бюджету, довідку від 09.09.2020 про кількість судових засідань у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.320 КК України, видану Болехівським міським судом Івано-Франківської області. В позовній заяві представник позивача просить стягнути в користь позивача 145 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги, які складаються : - за участь в розгляді справи судом касаційної інстанції (розгляд касаційної скарги прокурора на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2015 року) у розмірі 3000,00 грн.; - за надання правової (правничої) допомоги в суді апеляційної інстанції, згідно акту виконаних робіт від 11.04.2016 року у розмірі 3000,00 грн.; - за надання правової (правничої) допомоги на стадії підготовки касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2016 року та вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року та участь в суді касаційної інстанції в розмірі 3000,00грн.; - за надання правничої допомоги [PERSON] на стадії розгляду справи судом першої інстанції в розмірі 60000,00 грн.; - за надання правничої допомоги [PERSON] щодо оскарження Вироку Болехівського міського суду від 03.10.2019 року, а саме: підготовка апеляційної скарги та участь у суді апеляційної інстанції в Івано-Франківському апеляційному суді в розмірі 10000,00 грн.; - за надання правничої допомоги, згідно додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги адвокату Вань І.Р. клієнтом [PERSON] 30.12.2019 року сплаченої 50000,00 грн. премії, як коефіцієнт успіху за закриття кримінального провадження з реабілітуючи підстав; - за участь в справі в суді касаційної інстанції у розмірі 15000,00 грн. Загальна сума витрат при підрахунку складає 144000,00 грн. а не 145000,00 грн. як зазначено у позовній заяві та яку просить стягнути на її користь позивач [PERSON] . Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. З метою визначення порядку застосування вказаного Закону затверджено Положення "Про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (надалі - Положення). Відповідно до пункту 10 Положення, до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. На підтвердження сплати захиснику Вань І.Р. відповідної винагороди в сумі 144000,00грн. надано довідку від 15.06.2020 року, підписану адвокатом Вань І.Р., з якої вбачається, що [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката Вань І.Р. за надання правової допомоги, та які не повернуто, однак підлягають поверненню клієнту за рахунок держави у зв`язку із закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав, а також акти виконаних робіт (надання послуг), підписані адвокатом Вань І.Р. та замовником [PERSON] : від 27.02.2016 на суму 3000,00 грн. - за надання правової допомоги згідно п.5.1 Договору про участь захисника у кримінальному процесі від 02.11.2015 року; від 11.04.2016 року на суму 3000,00 грн. - розмір гонорару за захист від обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч.1ст.320 КК України в суді апеляційної інстанції; від 16.12.2016 року на загальну суму 3000,00 грн. за виконання доручення згідно договору від 26.04.2016 року про надання правової допомоги у кримінальному провадженні; від 14.10.2019 року на суму 60000,00 грн. за надання правничої допомоги [PERSON] у судах першої інстанції: Городенківському районному суді та Болехівському міському суді; від 30.12.2019 року на суму 10000,00 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 04.10.2019 та 50000,00 грн. згідно додаткової угоди до договору за надання правничої допомоги [PERSON] щодо оскарження вироку Болехівського міського суду від 03.10.2019 року у справі про обвинувачення [PERSON] за ч.1ст.320 КК України та участь в суді апеляційної інстанції в Івано-Франківському апеляційному суді; від 15.06.2020 року на суму 15000,00 грн. розмір гонорару за заперечення на касаційну скаргу прокурора, подану на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23.12.2019 року та участь в суді касаційної інстанції в справі про обвинувачення [PERSON] за ч.1ст.320 КК України за касаційною скаргою прокурора прокуратури Івано-Франківської області. У вказаних актах зазначено, що сторони підтверджують, що оплату послуг здійснено та сторони один до одного претензій не мають. Положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Як зазначив Верховний суд у постанові від 16.04.2020 у справі 727/4597/18, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон N 265/95-ВР, Положення N 13 та Положення N 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Також Верховний Суд у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Як уже зазначалося, позивачем на підтвердження сплати захиснику Вань І.Р. відповідної винагороди надано довідку від 15.06.2020 року, підписану адвокатом Вань І.Р., з якої вбачається, що [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката Вань І.Р. за надання правової допомоги, та які не повернуто, однак підлягають поверненню клієнту за рахунок держави у зв`язку із закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав, а також акти виконаних робіт (надання послуг), підписані адвокатом Вань І.Р. та замовником [PERSON] , у яких зазначено, що сторони підтверджують, що оплату послуг здійснено та сторони один до одного претензій не мають. Загальна сума витрат при підрахунку, вказаних у довідці та актах виконаних робіт сум, складає 144000,00 грн. а не 145000,00 грн. як зазначено у позовній заяві та яку просить стягнути на її користь позивач [PERSON] . Представники відповідача у поданих відзивах заперечили щодо задоволення витрат за надання правової допомоги в розмірі 145000,00 грн., понесених позивачем, покликаючись на те, що позивач жодних підтверджуючих документів про оплату витрат, пов`язаних із надання правової допомоги на суму 145000,00 грн. не надала, а долучені до матеріалів позовної заяви акти виконаних робіт, повністю не підтверджують всю суму сплачених [PERSON] коштів за надання правової допомоги. Однак, відповідачами не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. Така ж позиція викладена у постанові Верховного суду від 22.11.2020 у справі N 910/13071/19. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 144 000 грн., які витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому позов в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги в розмірі 144 000 грн. підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача про повернення їй сплаченого штрафу у розмірі 850 грн. та 368,94 грн. витрат за проведення експертизи, в порядку виконання вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року, суд приходить до наступного. Згідно статті 3 Закону, пункту 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 (далі скорочено - Положення) у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Оскільки позивачем [PERSON] не надано суду доказів сплати нею штрафу у розмірі 850 грн. та 368,94 грн. витрат за проведення експертизи, в порядку виконання вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2014 року, то суд приходить до переконання, що в задоволенні даних вимог в цій частині слід відмовити. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення за рахунок коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , 67500 грн. шкоди, завданої як сатисфакцію за порушення розумних строків розгляду справи судом, з огляду на наступне. Статтею 28 КПК України, визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Оскільки за своєю сутністю поняття розумних строків при розгляді кримінальних проваджень в судах, є відносним та не обмежено конкретно визначеними строками, а позивачем не надано суду доказів того, що їй було завдано шкоду в розмірі 67500 грн. за порушення розумних строків розгляду справи судом та не доведено факту обмеження її прав через судовий розгляд кримінальної справи щодо неї в суді, то суд вважає заявлені вимоги в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до держави України в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди слід задоволити частково, а саме: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , на відшкодування моральної шкоди 306 000 гривень та 144 000 гривень витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі викладеного, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41,

Outcome: approved