Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

22 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його право на земельну частку (пай) в розмірі 2,13 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованих на території Томашпілької селищної об`єднаної територіальної громади Вінницької області, які передаються до неї у результаті ліквідації Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Даний позов обґрунтований наступним. 02 жовтня 1992 року він був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна с. Липівка Томашпільського району Вінницької області, де працював трактористом до 19.03.1995 року і звільнився за власним бажанням. Під час його роботи, колгосп було реорганізовано в корпорацію «Липівка», яка стала його правонаступником. 28 лютого 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству корпорація «Липівка» с. Липівка Томашпільського району Вінницької області було видано державний акт на право колективної власності на землю. Враховуючи те, що на той час він працював у даному підприємстві і був членом КСП, а тому у відповідності до вимог закону має право на виділення земельного паю, але не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). В зв`язку з вказаним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Томашпільської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»(п.1,2) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Також, даним Указом визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам земельних часток (паїв)" цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядку обміну цими земельними ділянками. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п. 17 розділу Х "Перехідних положень "Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акту на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком-списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Судом встановлено, що з листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області видно, що згідно книги записів реєстрації державних актів на право на землю на території Томашпільської Ради народних депутатів зареєстровано державний акт ВН № 000002 від 28.02.1995 р. підприємству Корпорація «Липівка» (а.с.19). Середній розмір земельної частки (паїв) по Липівській сільській раді становить 2,13 га, що підтверджується листом відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ( а.с.9). Як видно з копії відповіді архівного відділу Томашпільської державної адміністрації Вінницької області від 22.05.2020 року, що у протоколах загальних зборів уповноважених та Протоколах правління корпорації «Липівка» с. Липівка за 1995-1996 роки відсутня інформація щодо виділення [PERSON] земельної частки (паю) (а.с. 17). Проте, з копії трудової книжки серії [NUMBER] видно, що 02.10.1992 року [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна с. Липівка Томашпільського району (а.с. 13). Тобто, [PERSON] мав право на земельну частку (пай), оскільки на день передачі до КСП «Липівка» державного акту на право колективної власності на землю 28 лютого 1995 року перебував у членах колгоспу ім. Леніна, який реорганізовано в корпорацію «Липівка». Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що, відповідач позов визнав, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved