Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить поновити його на роботі майстром виробничого навчання у Вищому професійному училищі №8 та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 7390,05 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.09.1980 року працював у відповідача на посаді майстра виробничого навчання. На підставі наказу №52-к від 31.10.2014 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, а саме за вчинення аморального поступку, не сумісного з продовженням роботи. Вважає звільнення незаконним, оскільки жодного аморального проступку не вчиняв, а таке пов'язане лише із упередженим ставленням директора до нього. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково в обґрунтування позову вказав про те, що 21.10.2014 року він був черговим в гуртожитку. Наступного дня під час обідньої перерви він прийшов до їдальні дізнатись чи обідає один з його учнів. Про це він запитав в шеф повара. У їхню розмову втрутився один із учнів, казав щоб він відчепився від кухаря. Учень став йому на ногу, а тому він його легко відштовхнув. Після цього він пішов до учительської. Наступного дня його викликав директор, який повідомив про побиття ним учня. Надавати будь-які пояснення відмовився, оскільки ситуація була надуманою, жодного аморального проступку він не вчиняв. За весь час своєї роботи в училищі він неодноразово заохочувався, до цього випадку жодних схожих інцидентів у нього не виникало. Вважає, що його звільнено відбулось через неприязні відносини між ним і директором, а тому таке є незаконним і він повинен бути поновленим на роботі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи. Додатково [PERSON] суду пояснив про те, що за весь час роботи позивач характеризувався виключно негативно, весь колектив на нього нарікав, а також неодноразово поступали скарги як від учнів, так і від їхніх батьків. Вважає, що він не може виконувати роботу педагога, вчинений ним аморальний поступок є несумісним із займаною ним посадою, а тому просить в задоволенні позову відмовити. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.09.1980 року [PERSON] працював у Вищому професійному училищі №8 м.Стрия майстром виробничого навчання. 23.10.2014р. учень групи № 22 ВПУ № 8 м. Стрия звернувся до директора ВПУ № 8 м. Стрия з доповідною запискою про те, що 22.10.2014р. в присутності учнів в приміщенні їдальні училища [PERSON] обізвав його та вдарив в плече та спину. Цього ж дня, з доповідною запискою на ім"я директора ВПУ № 8 м. Стрия звернулась й шеф-кухар [PERSON], про те що 22.10.2014р. майстер виробничого навчання [PERSON] з невідомих їй причин, під час обідньої перерви увірвавшись до їдальні, висловлювався нецензурною лайкою до неї, ображав її честь і гідність, вирвав з її рук мобільний телефон. Його поведінка спричинила до погіршення її самопочуття та вона змушена була звернутись за медичною допомогою. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 3 ч.1 статті 41 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Профспілковим комітетом Вільної профспілки працівників та учнів ВПУ №8 м.Стрия надано згоду на звільнення позивача. (повідомлення від 30.10.2014 року, витяг з протоколу №13 засідання профспілкового комітету) На підставі наказу №52-к від 31.10.2014 року [PERSON] звільнено з роботи з 03.11.2014 року за вчинення аморального поступку, не сумісного з продовженням роботи, п.3 ст.41 КЗпП України. Від ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки [PERSON] відмовився, про що секретарем навчальної частини [PERSON], інспектором відділу кадрів [PERSON] та юрисконсультом [PERSON] складено акт від 03.11.2014 року. Підставою для видачі вказаного наказу стали дії позивача, які як вбачається з матеріалів ЖЄО №7383 від 29.10.2014 року, виявились у тому, що 22.10.2014 року [PERSON], працюючи майстром виробничого навчання, перебуваючи в приміщенні їдальні ВПУ, висловлювався нецензурною лайкою та двічі штовхнув в плече та спину неповнолітнього учня училища [PERSON]. Дана подія окрім зібраних при перевірці Стрийським МВ ГУМВС України у Львівській області матеріалів, стверджується також доповідними записками учня [PERSON], шеф-кухаря [PERSON] і старшого майстра [PERSON], а також показами свідків. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є сиротою та навчається на 2-му курсі Вищого професійного училища №8 м.Стрия. 22.10.2014 року під час великої перерви обідав у їдальні. Приблизно о 12.50 год. до їдальні зайшов [PERSON] і розпочав конфлікт з кухарем [PERSON], виражався в сторону останньої нецензурно. Все це відбувалось в присутності близько 90 дітей. Йому було важко слухати таке приниження жінки, а тому він підійшов до [PERSON] і зробив йому зауваження, на що той сказав, що це не його справа і вдарив його в плече двічі. Ця подія відбувалась на очах студентів, які обідали в їдальні. Наступного дня він звернувся із доповідною запискою до директора училища, в якій повідомив про даний інцидент. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що працює шеф-кухарем у відповідача. 22.10.2014 року була на роботі. Перед обідом на кухню забіг [PERSON] і, нецензурно лаючись, сказав, що буде перевіряти її роботу. Вона намагалась відразу передзвонити і повідомити про це директора, який у той день був у відрядженні у м.Львові, але [PERSON] не давав їй цього зробити, при цьому вирвав з її рук мобільний телефон. Потім підійшов учень [PERSON] і зробив [PERSON] зауваження про його недопустиму поведінку. У відповідь останній відповів йому, що це не його справа та штовхнув в груди, коли [PERSON] відвернувся, [PERSON] вдарив його ще раз у спину. Це все бачили учні, які обідали в їдальні. Подія тривала близько 20 хв. та супроводжувалась нецензурною лайкою з боку [PERSON] в її сторону. Після інциденту через отриманий стрес їй надавали медичну допомогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює у відповідача кухонним працівником. В той день на кухню прийшов [PERSON] і сказав, що буде проводити перевірку. Чула як він чіплявся до кухаря [PERSON], обзивав її, звертався на "ти", на підвищених тонах, а також бачила як наносив удари в спину одному із учнів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], старший майстер училища, суду вказав, що знайомий із [PERSON] з 1983 року. Періодично між ними виникали конфлікти через неналежне виконання тим своїх обов'язків, останній неодноразово запізнювався на роботу, або ж самовільно завчасно йшов з роботи, не відвідував наради, на його зауваження не реагував. На позивача неодноразово накладались дисциплінарні стягнення за неналежне виконання ним своїх посадових обов'язків. В той день до нього телефонувала [PERSON] і повідомила про інцидент, про який він наступного дня (оскільки в той день директор був у відряджені) повідомив директору. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в той день разом з [PERSON] обідали в їдальні. Бачив, як близько 13.00 год. в їдальню зайшов майстер [PERSON] та відразу підійшов до кухаря [PERSON]. В ході їхньої розмови [PERSON] почав голосно кричати та нецензурно виражатись до кухаря. Оскільки їхній столик був найближче до місця події, а тому [PERSON] підійшов та намагався заспокоїти [PERSON] При цьому бачив як [PERSON] штовхнув [PERSON] в плече, а тому той розвернувся та повернувся за стіл. В той час в їдальні було багато учнів, оскільки була обідня перерва і всі звертали увагу на те, що відбувалось. Оцінюючи показання свідків суд надає їм віри та вважає їх правдивими, оскільки вони доповнюються іншими доказами по справі, а деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій осіб, які були під час інциденту зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали, а тому немає підстав для визнання їх показів недостовірними. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП №158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця", трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо немає законних підстав для такого припинення, пов'язаних зі здібностями або поведінкою працівника або викликаних виробничою необхідністю підприємства, установи. Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення особи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального поступку, несумісного з продовженням даної роботи. Тобто підставою для звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням даної роботи. У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснюється, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнане правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про освіту" учасниками навчально - виховного процесу є, зокрема, керівні, педагогічні, наукові, науково - педагогічні працівники, спеціалісти. Статтею 45 Закону України "Про професійно - технічну освіту" визначено, що до педагогічних працівників професійно - технічних навчальних закладів та установ професійно - технічної освіти належать викладачі, педагоги з професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного навчання, керівники професійно - технічних навчальних закладів, науково - методичних та навчально - методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов'язана з організацією і забезпеченням навчально - виховного процесу. Педагогічною діяльністю у професійно - технічних навчальних закладах та установах професійно - технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно - педагогічну підготовку, моральні якості та фізичний стан яких дає змогу виконувати обов'язки педагогічних працівників. Аналіз даної норми права свідчить про те, що особи, які займають зазначені у ній посади, крім інших вимог, повинні мати моральні якості, які дають їм змогу виконувати обов'язки педагогічних працівників. Серед обов'язків, яким повинні відповідати педагогічні та науково - педагогічні працівники, що визначені ст.56 Закону України "Про освіту", зокрема, є те, що вони зобов'язані додержуватися педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента. У відповідності до Посадової інструкції майстра виробничого навчання від 16.09.2013 року майстри виробничого навчання відносяться до педагогічних працівників і приймаються на роботу на конкурсній основі відповідно до законодавства України. Майстер виробничого навчання зобов'язаний, зокрема, настановленням і особистим прикладом стверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, правди, справедливості, гуманізму, доброти, патріотизму, працелюбства; виховувати в учнів повагу до педагогів, батьків, культурно-соціальних, духовних, історичних цінностей України, дбайливого ставлення до навколишнього середовища; виявляти педагогічний такт у спілкуванні з учнями, бути вимогливим, об'єктивним, дбати про збереження контингенту. Підстави поновлення позивача на роботі регламентовані положеннями викладеними в ст. 235 КЗпП, з якої вбачається, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом враховується й те, що згідно оглянутої в судовому засіданні матеріалів особової справи, позивач негативно охарактеризував себе по місцю праці, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, складались акти про відсутність на робочому місці в робочий час, займав 10 тарифний розряд (найнижчий 9 розряд, а найвищий 12 розряд), при значному стажі роботи. Враховуючи вище наведене, зокрема те, що позивач працюючи майстром з виробничого навчання, на очах у своїх учнів вчинив дії, які суперечать нормам людської моралі та педагогічної етики, такі дії вчинені зокрема щодо учня, який має особливий соціальний статус, оскільки є сиротою, то суд вважає, що звільнення позивача проведено на законній підставі - за вчинення останнім аморального проступку, який є несумісним з продовженням педагогічної роботи, та без порушення порядку проведення такого, то суд приходить до переконання що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed