Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після народження дитини відповідач почав відкрито виказувати неповагу до неї та дитини, ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, його матеріальному забезпеченню. Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з [INFO] року, в якому у них [INFO] року народився син [PERSON]. 10.06.2015 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу по теперішній час малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 25.04.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 500,00 грн. щомісяця. Однак аліменти відповідач не сплачує, у зв'язку із чим утворилася заборгованість. [PERSON] не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні своєї дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина, проживаючи з позивачкою, знаходиться на її утриманні. До розвитку дитини позивачка прикладає всі свої зусилля та можливості за рахунок власних доходів. У тому числі доходу від ведення підсобного господарства, матеріальної та іншої допомоги з боку своїх батьків та з боку свого цивільного чоловіка [PERSON], з яким вона без реєстрації шлюбу проживає однією сім'єю. Вищевказані дії відповідача є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім цього позивач просить змінити прізвище дитини з «[PERSON]» та «[PERSON]», а по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснивши, що в шлюбі з [PERSON] у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Перебуваючи в шлюбі, вони з відповідачем проживали [ADDRESS], тобто за місцем її реєстрації. З [INFO] року по червень 2014 року [PERSON] дитиною не опікувався, відбувалися постійні сварки, оскільки останній не бажав утримувати матеріально родину, піклуватися про сім'ю, часто був відсутній вдома. З червня 2014 року до теперішнього часу відповідач жодного разу не з'являвся, не цікавився дитиною, про те, що позивачка проживає в [ADDRESS] відповідачу відомо, так як це квартира матері позивачки. За зазначеною адресою позивачка проживає з середини 2015 року, аліменти відповідач не сплачує. Дитина вважає своїм батьком цивільного чоловіка позивачки - [PERSON]. У м. Харкові Марк відвідує дитячий садочок, батько жодного разу не з'являвся на батьківські збори, свята, не приймає участі у вихованні дитини. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися. Про час, день та місце судових засідань 13.12.2018 року та 26.12.2018 року були повідомлені своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності, відзив та пояснення щодо позову не надали. Ухвалою суду від 26.12.2018 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права. Згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН "Про права дитини", ч. 2 ст. ;an=85">11, ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі "Савіни проти України" від 18.12.2008 р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] за місцем її проживання в м. Харків, позивачку вона знає від самого народження, тісно спілкуються з нею, так як вона є її хресною матір'ю. [PERSON] вона бачила декілька раз на сімейних святах, останній раз бачила влітку 2014 року, на хрестинах дитини. Про його участь у вихованні, опікуванні дитиною їй не відомо, дитина його не знає, батьком вважає іншу особу - [PERSON], цивільного чоловіка позивачки. [PERSON] не перешкоджають у побаченнях із дитиною, наданні допомоги, але той не з'являється, про місце проживання дитини відповідачу відомо, однак [PERSON] не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] за місцем її реєстрації в смт. Золочів Харківської області, знає її з дитинства. Після народження останньою дитини [PERSON] свідок бачила в будинку напроти, де він проживав до 2014 року. З 2014 року відповідача в будинку не було видно, з чого вона зробила висновок, що він там вже не проживає. Дитиною опікуються позивачка, її цивільний чоловік та батьки позивачки. Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинить. Як вбачається із наданої суду копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 13.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, [INFO] року в родині [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON]. Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON]. Рішення не оскаржено та набрало законної сили 27.06.2015 року. На підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 25.04.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON], у розмірі 500,00 грн. щомісяця з урахуванням індексації відповідно до закону. Відповідно до довідки №28002 від 03.12.2018 року, виданої головним державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Стадніченко Т.О., вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 19.11.2018 року згідно з виконавчим листом №622/1383/15-ц який видано Золочівським районним судом Харківської області 06.06.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з червня 2014 року зі своїм малолітнім сином [PERSON] спільно не проживає, залишив сім'ю, участі у вихованні сина не приймає, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не забезпечує йому належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, не надає ніякого матеріального забезпечення, дитина проживає з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, оформляти дитину до дошкільного закладу приходила мати дитини, приводить та забирає сина також мати, батько [PERSON] [PERSON] жодного разу не з'являвся в закладі. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], актом обстеження житлово-побутових умов від 05.12.2018 р. №418, довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №446 Харківської міської ради» №160 від 11.12.2018 року. Згідно висновку Золочівської районної державної адміністрації Харківської області №02-29/3028 від 29.11.2018 року, у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] З огляду на вік [PERSON] (п'ять років), суд у відповідності до ч. 2 ст. 171 СК України вважає за недоцільне заслуховувати думку дитини щодо вирішення даного спору. Оскільки [PERSON], будучи батьком [PERSON], свідомо за власною волею залишив сім'ю, покинувши дитину в малолітньому віці на виховання та утримання однієї матері, коли дитина потребувала піклування та догляду з боку обох батьків, на протязі тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню та матеріальному забезпеченню, взагалі не цікавиться долею дитини, аліменти не сплачує, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Водночас безпідставними є вимоги [PERSON] про зміну прізвища та по батькові сина [PERSON] Питання щодо визначення прізвища, імені та по батькові дитини, їх зміни регламентовані приписами ст. 145-149 СК України, ст. 295 ЦК України, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 р. (далі - Правила). Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язку щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв'язку з цим немає необхідності в отриманні згоди батька, позбавленого батьківських прав, для зміни дитячого прізвища та вирішення даного питання в судовому порядку. Зміна прізвища дитини в даному випадку здійснюється в позасудовому порядку відповідно до вищевказаних Правил. Отже, щоб змінити прізвище сина [PERSON] після позбавлення відповідача батьківських прав з внесенням змін до актового запису цивільного стану позивачка не позбавлена можливості звернутися до органу РАЦС з відповідною заявою після набрання даним судовим рішенням законної сили. Відповідно до ст. 149 СК України у разі, якщо батько змінив своє ім'я, по батькові дитини, яка досягла чотирнадцяти років, змінюється за її згодою. Натомість, з огляду на вищевказані вимоги чинного законодавства позбавлення відповідача батьківських прав не є підставою для зміни позивачкою по батькові сина на «[PERSON]», оскільки батько дитини своє ім'я «[PERSON]» не змінював. Інші підстави для зміни по батькові дитини відсутні. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial