Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

21 грудня 2015 р. [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф матеріальну шкоду у розмірі 31\~272 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 25\~000 грн., 00 коп., завданої внаслідок непрофесійних дій, які зашкодили здоров ю хворого. 28 січня 2016 року позивач збільшив розмір матеріальної шкоди та просив стягнути з відповідача на його користь 32\~272 грн., 00 коп. Ухвалою суду від 03.02. 2016 року в якості співвідповідача до участі в справі залучено [PERSON] В обґрунтування позову позивач посилався на те, що внаслідок непрофесійних дій та бездіяльності медичного персоналу, а саме дій фельдшера бригади швидкої медичної допомоги [PERSON], який невірно встановив діагноз, проявив халатність та непрофесійність - і , як наслідок, несвоєчасно госпіталізував його при діагнозі" гостре порушення мозкового кровообігу", який потребує термінової госпіталізації та надання медичної допомоги, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, фізичних та душевних страждань, переживань, що негативно вплинуло на його подальший стан здоровя та нервову систему всієї родини, зокрема дружини та дітей. В судовому засіданні представники позивача просили про задоволення позову, посилаючись на обставини справи. Зазначили, що якщо б позивачеві була своєчасно надана кваліфікована медична допомога , перебіг захворювання не був би таким важким, не мали б місце такі тривалі та тяжкі наслідки, не витрачалися б такі значні кошти на лікування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає що надав кваліфіковану медичну допомогу, оскільки стан хворого при огляді не викликав необхідності у його госпіталізації, ознаки наявності у нього інсульту були відсутні. Представники відповідача [PERSON] обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову за його недоведеністю та необґрунтованістю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, закріплений у\~статті 10 ЦПК України\~принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Судом встановлено, що 12.10.2015 року о 00:36 год. для надання медичної допомоги позивачу була викликана швидка медична допомога, яка прибула на місце 00:39 год., у складі фельдшера [PERSON], молодшої медичної сестри [PERSON], водія [PERSON], що підтверджується картою виїзду швидкої медичної допомоги №262. При огляді було встановлено попередній діагноз: вегето-судинна дистонія за гіпертензивним типом. Надана симптоматична медична допомога . Закінчення виїзду о 1.42 год. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що дружина хворого дійсно вмовляла бригаду ШМД госпіталізувати чоловіка у стаціонар, оскільки відчувала, що з ним щось серйозне. Проте сам хворий шуткував, нормально розмовляв та відповідав на питання . Ним було декілька разів виміряно артеріальний тиск, проведено можливе обстеження хворого, і жодних ознак інсульту у нього не було, як і не було інших показань для обов'язкової госпіталізації. Бригада швидкої поїхала лише після того, як впевнилася, що хворому стало краще. 13.10.2015 року о 09.25 год. швидкою медичною допомогою№3 позивача було госпіталізовано до неврологічного відділення 4-ої міської лікарні №4, де він проходив лікування по 03.11.2015 року.Встановлено діагноз "гостре порушення мозкового кровообігу по геморрагічному типу в басейні правої середньої мозкової артерії з проривом в шлункову систему мозку. Дизартрія. Психоорганічний синдром . ГХ ІІІ ст., ризик 4. СН 1. Ангіопатія судин сітківки. Скарги на різкий головний біль, блювання, сонливість, загальмованість , порушення мови. Госпіталізований у важкому стані, біль виникла вночі, до ранку стан не покращився. О 12.00 год. того ж дня [PERSON] переведений до реанімаційного відділення. У подальшому з 26.11.20015 по 10.12 2015 року (медична карта №1631), з 10.12.2015 по 22.12.2015 року, з 22.12.2015 по 12.01.2016 року, з 13.01.2016 по 25.01.2016 року (медичні карти №№1694,1745/6) позивач проходив стаціонарне лікування у лікарні УМВС - продовжував лікування з приводу діагнозу "стан після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по геморрагічному типу в басейні правої середньої мозкової артерії з проривом в шлункову систему мозку". Довідкою МСЕК від 02.02.2016 року підтверджується надання [PERSON] другої групи інвалідності. Встановлена непрацездатність на період тривалої реабілітації. Як підтверджується наданими представниками позивача квитанціями, під час лікування хворого за вказаний період було витрачено на придбання ліків та медичне обстеження на загальну суму 32\~272 грн. Як пояснив в судовому засіданні допитаний в якості спеціаліста лікар-невролог [PERSON], фельдшер швидкої медичної допомоги при першому виклику провівши доступні йому обстеження, при наявних симптомах у хворого не мав можливості достовірно встановити діагноз «гостре порушення мозкового кровообігу» та особливостей діагностування цієї хвороби, такі ознаки у хворого не давали підстав необхідності термінової госпіталізації хворого. Також надав розяснення, що перебіг захворювання у [PERSON] майже не залежав би від його госпіталізації на 8 годин раніше, а залежить тяжкість і перебіг такого захворювання від індивідуальних особливостей організму людини. Згідно висновку засідання КЕК МОЦЕМД та МК від 21.10.2015 року по розбору випадку невиконання вимог локальних протоколів медичної допомоги пацієнтам з гіпертензіє, при розборі карти виїзду фельдшера [PERSON], виявлені наступні недоліки - порушено локальні протоколи допомоги пацієнтам на до госпітальному етапі з гіпертонічним кризом та медичної допомоги пацієнтам з гострим порушенням мозкового кровообігу (інсульт), розділ «Лікувальна тактика», а саме п.п.1 та 2 пункту 3.1.2.3., та п. п. 1 пункту 3.1.2.4. в частині «Госпіталізація в заклади охорони здоров я». 22.10.2015 року наказом [PERSON] обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф № 413-к [PERSON], фельдшер з медицини невідкладних станів виїзної бригади відділення №3 СШМД м. Миколаєва за неналежне виконання посадових обовязків був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Як вбачається з Висновку експерта №50-К від 06.06.2016 року комісійної судово-медичної експертизи, скарги хворого [PERSON] на різкий головний біль, слабкість, сонливість, нудоту при наявності таких симптомів, як блювання, підвищений артеріальний тиск, порушення орієнтування, уповільнення мовлення не надавали підстави ( при обсягу досліджень, які можливі неспеціалізованою бригадою ШМД) встановити діагноз без додаткових обстежень: гостре порушення мозкового кровообігу, інсульт. У той же час вказаних ознак достатньо для прийняття рішення про госпіталізацію пацієнта в стаціонар для обезпечення динамічного спостереження за його станом і встановлення точного діагнозу його захворювання. Таким чином, порушено локальні протоколи допомоги на догоспітальному етапі хворим з гіпертонічним кризом, з гострим порушенням мозкового кровообігу при прийняття рішення щодо транспортування пацієнта. Обстеження, які були виконані фельдшером [PERSON] є достатнім обсягом для неспеціалізованої бригади ШМД, проведене лікування було симптоматичне, недостатньо для якісного лікування інсульту головного мозку, але воно могло сприяти призупиненню розвитку інсульту. На прогноз захворювання, крім своєчасного початку лікування, у значній мірі впливає тяжкість і поширеність самого патологічного процесу, наявність фонових захворювань та індивідуальні особливості організму хворого. Медична практика діагностики та лікування інсультів свідчить, що прогноз наслідків залежить від характеру інсульту. При ішемічному інсульті є пряма залежність його прогнозу від початку лікування: чим раніше розпочато спрямоване лікування, тим вище ймовірність успішного результату. При геморагічному інсульті (який був у хворого) прогноз практично не змінюється від того, розпочато лікування відразу або через кілька годин. Викладене не дозволяє комісії стверджувати про можливості більш легкого перебігу хвороби і про менші наслідки перенесеного інсульту у разі, якщо б спрямоване лікування хворого було б розпочато на 8 годин раніше. Відповідно до ст. 22 ЦК України\~ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Стаття 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі,що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 )шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою,яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними,між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеноїнебезпеки, незалежно від наявності вини. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що для настання відповідальності за завдання шкоди, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; \~ протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи наявності необхідного причинно-наслідкового звязку між завданням позивачеві матеріальної шкоди , а саме обсягом витрат на його лікування, і діями відповідача, а саме несвоєчасною госпіталізацією. Так, при наявних обставинах неможливо стверджувати, що в разі своєчасної госпіталізації [PERSON] взагалі не поніс би витрат на лікування гострого порушення мозкового кровообігу ( адже захворювання в нього виникло не внаслідок дій відповідачів, а вже існувало на час виклику бригади ШМД) , або поніс їх в меншому розмірі ( адже неможливо відокремити обсяг необхідного лікування і кількість надміру, на думку позивача, придбаних ліків). За такого, у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] на момент заподіяння шкоди позивачеві перебував у трудових відносинах з [PERSON] обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф і виконував свої професійні обов'язки. Таким чином, саме [PERSON] обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, як самостійна юридична особа, є належним відповідачем, що не позбавляє дану установу права регресної вимоги до винних осіб у разі виконання деліктного зобов'язання. А тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову саме до вказаного відповідача, а в задоволенні позову до [PERSON] необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Статтею 132 КЗпП України\~передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема п.3\~ст.134 КЗпП Українипередбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Суд зазначає, що положення\~ст.1172 ЦК України\~стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4\~(зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до вимоги чинного законодавства України (ст.\~23, ст.\~1167 ЦК України) особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд дійшов до висновку, що позивачеві спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, які пов'язані з тривалим побоюванням за своє здоров'я і можливість отримати кваліфіковану медичну допомогу, тривалому знаходженні у лікарні, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя. У п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обговорюючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди 25 000грн.,00коп. є надмірним. Суд враховує, що причина захворювання [PERSON] та початок його перебігу безпосередньо не повязані з непрофесійними діями відповідача, і те, що спричинені позивачеві моральні страждання безумовно змінили його та його родини нормальний життєвий ритм. Суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин є відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Судові витрати, у урахуванням\~ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial