Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що напідставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06.03.2003 року, він є власником земельної ділянки площею 9,77 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. В серпні 2012 року агромірмою "Тепло-Огарьовське" уклала з ним договір оренди землі, за яким отримала від нього в оренду строком на 5 років вищезазначену земельну ділянку площею 9,77 га, кадастровий номер [NUMBER]. Вважає, що право оренди відповідача на його земельну ділянку закінчилось в серпні 2017 року. Вказаний договір заповнювався та підписувався ним особисто у 3-х примірниках, які відповідач забрав для їх державної реєстрації, та не повернув йому його примірник. В червні 2017 року у присутності свідків, на його неодноразові вимоги, відповідачем надано йому на руки договір оренди землі, зареєстрований у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05 лютого 2008 року за № 4АА002181-040872700043, та додаткову угоду до договору оренди землі сільськогосподарського призначення, зареєстровану Відділом Держкомземом у Новотроїцькому районі 17.07.2012 року за №652440004002624. За змістом вказаної додаткової угоди договір оренди його землі продовжено до 2028 року. Позивач 19.08.2017 року направив відповідачу рекомендованим листом заяву про повернення йому земельної ділянки, в якій він просив повернути йому його земельну ділянку та звернутися до відповідних органів державної реєстрації для скасування за агромірмою "Тепло-Огарьовське" речового права оренди моєї земельної ділянки. Але відповідачем його законні вимоги не виконано, та не надано письмової відповіді. Вважає, що відповідач протиправно користується його землею без його згоди, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх майнових прав. Просив визнати недійсним договір оренди землі. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач в змозі був довідатись про наявність оспорюваного правочину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що оспорюваного договору вона ніколи не бачила, з АФ «Тепло-Огарьовське» її чоловік ніякого договору не підписував. Договірні відносини були з іншої фірмою, з тими самими учасниками що і відповідач, укладені на 5 років. У червні 2017 року вони дізнались що є додаткова угода до договору, яка підписана нібито її чоловіком на строк до 2028 року, але її чоловік ні договору оренди, ні додаткової угоди до нього не підписував. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, допитавши в якості свідка [PERSON], дослідивши висновки судово-почеркознавчої експертизи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,77 га (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована на території Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується Державним актом серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку від 06.03.2003 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала пояснення, які підтверджують пояснення позивача, що про існування додаткової угоди до договору оренди землі дізнались після того як він звернувся до відповідача про повернення земельної ділянки після закінчення строку договору, у червні 2017 року. Договір, який є предметом оскарження ні позивач, ні члени його см'ї не підписували, тобто волевиявлення позивача на укладення правочину відсутнє. За заявою позивача та представника позивача суд призначив у справі судово-почеркознавчу експертизу, за результатами проведеного дослідження експерт склав висновок № 18-969/970 від 14.12.2018 року в якому вказав, що підпис в від імені [PERSON] у договорі оренди від 10.06.2007 року виконано не самим [PERSON], а іншою особою, підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді від 01.08.2011 року до договору оренди землі від 10.06.2007 року ймовірно виконано не самим [PERSON], а іншою особою. Представник АФ"Тепло-огарьовське" просив призначити повторну судово-почеркознавчу експертизу, оскільки у висновку експерта №18-969/970 від 14.12.2018 року судово-почеркознавчої експертизи нібито не надано достовірної відповіді про те, чи підписав додаткову угоду від 01.08.2011 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року саме [PERSON] та надав лише два документи вільних зразків підпису позивача, яких явно недостатньо, з огляду на вимоги п.2 ст. 113 ЦПК України. Зважаючи до доводи представника відповідача суд вважає, що він не надав доказів, які спростовували б висновок експерта № 18-969/970 від 14.12.2018 року або ж вказували на його необґрунтованість у розуміння п.2 ст. 113 ЦПК України, відповідно до якої, якщо висновок експерта буде визнано необгрутованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експерту, у зв'язку з чим суд вважає висновок належним і допустимим доказом, оскільки останній містить інформацію щодо предмета доказування, яка оцінюється в сукупності з іншими доказами по справі та відповідає іншим матеріалам справи та показаннями свідка [PERSON]. Крім висновку про відсутність підпису позивача на самому договорі, з огляду на мотивувальну частину висновку експерта № 18-969/970 від 14.12.2018 року, судом встановлено, що експерт не дійшов висновку про підписання додаткової угоди від 01.08.2011 року самим позивачем. Навпаки, дійшов висновку про ймовірне підписання додаткової угоди іншою особою. Такий висновок, з урахуванням пояснень позивача та показань свідка, що позивач не підписував ні договір оренди, ні додаткову угоду, враховуючи відсутність волевиявлення на укладення оскаржуваного договору, обумовлює неможливість укладення додаткової угоди до недійсного договору, підпис на якому підроблено. При цьому, інститут представництва, в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки не регулює оскаржуваних правовідносин, а подальше схвалення, чи як вже зазначалось отримання орендної плати не легітимізує недійсний правочин. Встановлення факту відсутності підпису позивача, [PERSON] в договорі оренди землі та додатковій угоді до нього вказує на відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі, оскільки правочин, який не суперечить цивільному законодавству є дійсним, якщо при його укладенні були дотримані форма правочину та спосіб волевиявлення. Таким чином, оскільки не підписання орендодавцем договору оренди землі, додаткової угоди до нього та ненадання повноважень на її укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останнього волевиявлення на укладення оспорюваного договору, виходячи з положень, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, є таким, що підлягає визнанню недійсним. Зі змісту частини 3 статті 203 ЦК України слідує, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже, волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом з цим суд критично оцінює посилання представника відповідача АФ"Тепло-Огарьовське" про правомірне користування земельною ділянкою позивача, оскільки останній отримував орендну плату та можливо підписи за нього на оскаржуваному договорі ставила особа за представництвом. В матеріалах справи відсутні дані, які вказували б на те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені [PERSON] була її представником або ж виконала підпис з її відома. Отримання позивачем орендної плати від АФ"Тепло-Огарьовське" за використання належного їй земельного паю не може свідчити про обізнаність позивача щодо наявності оспорюваного договору оренди та додаткової угоди до нього. Факт підробки підпису на оспорюваному договорі оренди змелі, який встановлено висновком експерта, виходить за межі цивільно-правового регулювання відносин і переходить в площину кримінально-караних діянь. А тому, не може породжувати будь-яких негативних цивільно-правових наслідків. Тому враховуючи показання свідка та позивача, про те, що вони дізнались про наявність оскаржуваного договору, який позивач не підписував і не укладав лише у червні 2017 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено. Таким чином, встановлені обставини вказують на відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності. Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже підпис договору є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами. Нормами ст. 14 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Отже, виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та норм спеціальних законів про оренду землі в сукупності, судом встановлено, що однією з визначальних умов дійсності договору оренди землі є волевиявлення учасника правочину. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому у постанові від 11.06.2018 у справі № 151/117/17. Крім того, у іншій постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами. Позивач заперечує підписання з відповідачем договору оренди землі, який зареєстрований у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 05.02.2008 року та додаткову угоду до нього, зареєстровану 17.07.2012 року і волевиявлення на його укладення у нього не було. Висновком судово-почеркознавчої експертизи за № 18-969/970 від 14.12.2018 року встановлено, що [PERSON] договір оренди від 10.06.2007 року не підписував, додаткову угоду до договору від 01.08.2011 року йомовірно не підписував. Тому з наведеного випливає, що підписання оспорюваного договору оренди землі не відповідало волевиявленню позивача та було здійснено всупереч бажанню [PERSON], що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам ст. 203 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved