Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

14 листопада 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 03.08.2020 року позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли від 24.01.2019 року, індексний номер:45203207, згідно з яким 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №29994344 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1749954780000 за АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 02-10/2447, виданий 13.07.2007 року, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк»; внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] Вимоги обґрунтовані тим, що 13.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту №10-29/3773 за умовами якого позивач отримав кредит для придбання квартири [ADDRESS] . Вказана квартира за іпотечним договором від 13.07.2007 року була передана в іпотеку Банку. 30.10.2019 року позивачу стало відомо про те, що квартира належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає, що перехід права власності на належну йому квартиру відбувся незаконно, а саме: -реєстрація права власності за Банком була здійснена державним реєстратором без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку» - відповідно до Закону України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року (чинна на день укладення Іпотечного договору) передача права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та не передбачало передачу права власності на іпотечне майно на підставі застереження в Іпотечному договорі. Такий Договір між сторонами не укладався; -Банк набув право власності на квартиру під час дії мораторію на примусове відчуження житла - кредит було надано в іноземній валюті для придбання квартири, позивач не надав згоди на відчуження майна, квартира має загальну площу 43,8 кв.м. та використовується позивачем для постійного проживання; -не було дотримано порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень - в порушення ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 22.01.2019 року було внесено запис про право власності на іпотечне майно, а рішення про державну реєстрацію було винесено 24.01.2019 року; в підставах виникнення права власності не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку», а тому позивач вважає, що вона проведена не була. -не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку» - позивач не отримував письмову вимогу про усунення порушень; -перереєстрація права власності відбулась без отримання згоди на це органів опіки та піклування так як право користування мають діти. Ухвалою суду від 17.02.2020 року замінено відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що між сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у формі іпотечного застереження - п.4.1, 4.5 Іпотечного договору. А тому оскільки позичальник належним чином не виконував зобов`язань за Договором кредиту, у Іпотекодержателя виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Також представник зазначив, що із системного аналізу положень статей 33-37 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що підставою для реалізації процедури позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно укладення між Банком та Позичальником договору про задоволення вимог іпотекодержателя або іпотечного застереження в іпотечному договорі, які є належними правовстановлюючими документами для реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Представник зазначив, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки не було порушено прав неповнолітніх дітей так як позивач здійснив реєстрацію дітей в квартирі яка є предметом іпотеки в порушення умов Іпотечного договору та без укладення додаткової угоди до Іпотечного договору, а тому отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно і не передбачено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року. Відповідачем була проведена оцінка вартості квартири, проте так як Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року вона не вимагається, тому копія такої оцінки в матеріалах реєстраційної справи відсутня. Також представник відповідача зауважив, що на виконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» 16.10.2018 року на адресу позивача було направлено повідомлення про усунення порушень та повідомлено, що у випадку його невиконання буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. Так як повідомлення було проігноровано, Банком було прийнято рішення про реєстрацію прав. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що в даному випадку не підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки звернення стягнення на квартиру позивача як предмет іпотеки відбулось шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем не у примусовому порядку, а згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку». Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що зверненням стягнення на предмет іпотеки Банк порушив права малолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як визначає стаття 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку».. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). Як встановлено в судовому засіданні, 13.07.2007 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір кредиту №10-29/3773 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100 000,00 доларів США строком користування до 12.07.2032 року зі сплатою 11.95% річних за користування коштами. Як зазначено в договорі (п.1.2), кредит надавався на придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв.м. Додатковою угодою №1 від 27.07.2009 року, були внесені зміни до Договору кредиту та збільшено процентну ставку за користування коштами до 14% річних, починаючи з 27.10.2008 року. 13.07.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», далі - Банк, Іпотекодержатель) та [PERSON] (далі - Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір №02-10/2447 за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту №10-29/3773 від 13.07.2007 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв.м. На підставі заяви уповноваженого представника АКБ СР «Укрсоцбанк» 22.01.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли зареєстрував за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв.м.. Підставою для вчинення реєстраційних дій зазначено: доказ отримання повідомлення від 06.11.2018 року, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки АЗ-03/96-9105 від 11.10.2018 року; договір кредиту №10-29/3773 від 13.07.2007 року, Іпотечний договір №02-10/2447 від 13.07.2007 року. Як пояснили сторони в судовому засіданні, до реєстру речових прав не вносилась інформація про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», як правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк». Умовами Іпотечного договору (стаття 4) було передбачено можливість Іпотекодержателя у разі невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Пунктом 4.5 Іпотечного договору, було передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема (п.4.5.3) шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Представник відповідача надав до матеріалів справи копію висновку про вартість майна від 05.12.2018 року складений оцінювачем Мухіним О.О . Згідно з вказаним висновком вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв.м. без урахування ПДВ станом на 01.11.2018 року становить 1 062 106,00 грн. В той же час представник відповідача зазначив, що вказаний висновок при реєстрації права власності на квартиру за Банком реєстратору не надавався. Відсутній такий висновок і в матеріалах реєстраційної справи. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що передача права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та не передбачало передачу права власності на іпотечне майно на підставі застереження в Іпотечному договорі, а такий Договір між сторонами не укладався. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу) та позасудові (статті 17-19 ЦК). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 закону). З огляду на вказане закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулюванняна підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 закону. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 закону). Згідно з частиною першою статті 33 закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК). Відповідно до статті 6ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки передбачений частиною третьою статті 36 закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 4.5.3 договору іпотеки) Положення статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначали, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. На виконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» 17.10.2018 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Проте таке повідомлення позивач не отримав, як вбачається з копії конверту. Крім того позивач в позовній заяві також зазначає про неотримання вказаного повідомлення. Відсутні докази отримання повідомлення і в матеріалах реєстраційної справи. В той же час пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачав, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що державному реєстратору не було надано доказів які б підтверджували наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення. Діюче на той час законодавство не передбачало можливості реєстратору вчинити реєстраційні дії у випадку, якщо вимога не була отримана іпотекодавцем. Під час слухання справи також судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] на час реєстрації права власності на квартиру за АКБ СР «Укрсоцбанк» були зареєстровані діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В той же час, оскільки позивач оскаржує вчинення реєстраційних дій, а Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року не передбачено надання згоди служби у справах дітей на вчинення реєстраційних дій у випадку, якщо в квартирі зареєстровані неповнолітні діти, тому суд не може взяти до уваги зазначене позивачем як підставу для скасування рішення державного реєстратора. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що при вчиненні реєстраційних дій було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції станом на 22.01.2019 року) визначав, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні, перехід права власності відбувся під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та позивач, як власник квартири не надавав згоду на перехід права власності, квартира має загальну площу що не перевищує 140 кв.м. (43,8 кв.м.), використовується для постійного проживання позивача та його родини; відповідач не надав суду доказів, що позивач має на праві власності інше нерухоме майно для проживання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, фактично відбулось примусове звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності позивачу та є предметом іпотеки, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином під час слухання справи було встановлено, що Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли вчинив реєстраційні дії з порушенням норм чинного законодавства. Стаття 26 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині 3 визначає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. В той же час згідно з положеннями частин 4-6 статті 26 зазначеного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, як вбачається, законодавець пов`язує саме із скасуванням рішення державного реєстратора подальше поновлення прав особи (власника майна), а тому враховуючи що рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли від 24.01.2019 року вчинене з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, суд вважає за можливе скасувати його для захисту порушеного права позивача та припинити право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . В той же час враховуючи положення ч.6 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд вважає вимоги позивача про визнання за ним права власності є передчасними. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial