Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2014 року ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3227269. Забезпеченим транспортним засобом є «Ідеал» д/н [NUMBER]. 12 жовтня 2014 року в с. Борисівка Приморського району Запорізької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Ідеал» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON], внаслідок якої останній загинув. Вироком Приморського районного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Цим вироком встановлено, що в результаті ДТП загинув пішохід [PERSON] Родичі померлого, а саме: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] відмовились від свого права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів страхової компанії на користь [PERSON] що, підтверджується відповідними розписками. Враховуючи наявність Полісу, представник [PERSON] - [PERSON], звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме: витрат на поховання [PERSON] та моральної шкоди, надавши на підтвердження витрат відповідні розрахункові документи. Відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем складено розрахунок суми страхового відшкодування і Страховий акт по справі Р0863/42163/08/2017/53 на суму 29232,00 грн. 20.04.2017 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 29232.00 грн. Вироком Приморського районного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та встановлено факт його перебування в стані алкогольного сп'яніння під час вчинення ДТП, а тому відповідач, у зв'язку із пред'явленням до нього відповідно до вимог абзацу «а» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регресного позову, зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу на суму 29232,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 29232,00 грн. та судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в розмірі 1600 грн. Відповідач надав відзив на позов (а.с.27-29), в якому зазначив, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі. Вважає, що доказів того, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 29 232 грн. не надано. Страховий акт та додаток до нього не можуть бути доказами, оскільки страховий акт без номера, не вказано дати його складання, він ніким не підписаний та не затверджений начальником Управління врегулювання страхових випадків з медичного та особистого страхування АТ «СГ «ТАС». Аналогічно і додаток №1 до Страхового акту. У платіжному дорученні № 15762 від 20.04.2017 року зазначено, що страхове відшкодування проведено згідно Полісу АС/3563717 від 05.12.2013, [PERSON] (по справі [PERSON]), зазначений інший кредитний рахунок. Платіжне доручення ніким не підписано. Щодо виплати моральної шкоди, то у кримінальному провадженні стосовно нього потерпілими залучені батько та мати загиблого, яким після ДТП він у добровільному порядку повністю відшкодував матеріальну шкоду, в тому числі на лікування, поховання та спорудження пам'ятника, та моральну шкоду згідно з їх вимогами. Ніяких претензій потерпілі до нього не мали, що було прийнято до уваги апеляційним судом Запорізької області. Крім того, потерпіла [PERSON], яка знаходилась за кордоном, 28.04.2016 року звернулась до виконавчої служби про примусове виконання вироку в частині відшкодування їй моральної шкоди в сумі 40 000 грн., але ухвалою Приморського районного суду від 22.09.2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий судом 28.04.2016 року про стягнення з нього на користь [PERSON] моральної шкоди у вказаному розмірі, у зв'язку з добровільною сплатою шкоди боржником. У зв'язку з вказаними обставинами потерпілі не зверталися до страхової компанії з питання відшкодування їм моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат. Цей факт підтверджує сам позивач розписками потерпілих про відмову від одержання відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Те, що потерпілі [PERSON] і [PERSON] просять у розписках виплатити моральну шкоду на користь [PERSON], яка є сестрою загиблого [PERSON], не базується на законі, а саме: ст. 27.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ним повністю було компенсовано витрати на поховання, в тому числі і на спорудження надгробного пам'ятника, вимог майнового характеру потерпілі до нього не мали, до страхової компанії про відшкодування цієї шкоди не зверталися. Позивачем не надано доказів, що [PERSON] - сестрою загиблого, на свої особисті кошти було споруджено надгробний пам'ятник та понесені витрати в сумі 47680 грн. У доданій до позовної заяви копії чека та накладній перерахований товар та не вказана ціна кожного. Належні платіжні документи, що названа сума була сплачена [PERSON], відсутні. Споруджено чи ні фактично, де та коли надгробний пам'ятник, та які фактично витрати були понесені, невідомо. Доказів у підтвердження того, що пам'ятник було споруджено у м. Дніпропетровську, позивачем не надано. Вартість пам'ятника з вказаними розмірами у даній місцевості станом на 2017 рік становить 5 000 грн. Приймаючи заяву про виплату страхового відшкодування позивач не придав значення помітки заявника, що інформація щодо взаєморозрахунків не проводилась та в будь-якій іншій спосіб відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати немає. Заявник та позивач не виконали вимогу п. «г» ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивач надав відповідь на відзив (а.с.82-83), в якому зазначив, що додане позивачем платіжне доручення на суму 29 232 грн. є неналежним, оскільки долучено до позовної заяви помилково. Належним доказом по даній справі є платіжне доручення № 28075 від 24.07.2017 року. Зазначення відповідачем про повне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди не звільняє страховика від обов'язку у виплаті страхового відшкодування, що відповідає ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка визначає вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування позивачем є правомірною, тому з моменту його виплати, відповідно до пп. «а» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право на звернення до відповідача, який на момент вчинення ДТП перебував у стані сп'яніння, з регресним позовом. У доданому запереченні (а.с.88-89) відповідач зазначив, що у відповіді на відзив позивач визнав, що платіжне доручення №15762 від 20.04.2017 року, на яке він посилався у позовній заяві, як на доказ фактичного відшкодування 29 232 грн., є неналежним та додано до позовної заяви внаслідок помилки. До відповіді позивачем додано копію іншого платіжного доручення від 24.04.2017 року на ту саму суму. У зв'язку з цим виникають розумні сумніви чи було фактично відшкодування страховим товариством вказаної суми та кому конкретно. У відповіді на відзив відсутні пояснення, міркування і аргументи щодо наведених ним у відзиві заперечень по ряду важливих обставин, відсутні мотиви їх визнання або відхилення. Представник позивача [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без участі позивача за наявними у справі доказами (а.с.86, 95-96). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково пояснив, що на виконання вироку Приморського районного суду він виплатив батькові та матері загиблого [PERSON] у відшкодування моральної шкоди по 40 000 грн. кожному. На спорудження надгробного пам'ятника він надав 3700 грн., пам'ятник виготовлено у м. Бердянську, але доказів у підтвердження цього у нього немає. Спричинена в результаті ДТП, що сталася з його вини, матеріальна та моральна шкода відшкодована ним батькам загиблого у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що він підтримує все, що викладено у відзиві на позов. Додатково пояснив, що відповідно до норм ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода виплачується тільки близьким родичам, заяви батьків загиблого не можуть служити підставою для виплати моральної шкоди його сестрі, тому позовні вимоги в частині стягнення витрат, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди в сумі 14 616 грн., позивач не визнає. Щодо вимог в частині стягнення витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., можливо відповідач і погодиться, оскільки батьки загиблого могли доручити своїй дочці встановлення пам'ятника. Але позивач повинен доказати, що зазначена сума дійсно була виплачена сестрі загиблого, оскільки надання двох платіжних доручень на одну і ту ж суму викликає сумніви чи було фактично відшкодування страховим товариством вказаної суми та кому конкретно. Вислухавши відповідача, його представника, оглянувши матеріали кримінального провадження №326/207/15-к, дослідивши матеріали даної справи, судом фактично встановлено наступне. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 07.07.2015 року встановлено, що 12.10.2014 року, приблизно о 18-05 год., в с. Борисівка Приморського району Запорізької області водій [PERSON], порушивши вимоги підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував власним автомобілем [NUMBER], рухаючись проїжджою частиною вул. Леніна, з боку м. Приморськ, у напрямку с. Лозанівка Приморського району Запорізької області. В цей час, по правому краю проїжджої частини, у попутному для водія [PERSON] напрямку, попереду нього, рухались пішоходи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а поряд з ними, у тому ж напрямку, правим узбіччям рухався неповнолітній [PERSON] Під час руху в районі будинку [ADDRESS], водій [PERSON] проявив необережність, яка полягала у злочинній недбалості, та згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 824/14 від 26.12.2014р. НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області не виконав вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. № 1306, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В результаті наїзду пішоходи [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, з якими їх було доставлено до КП «Приморська ЦРЛ», де 23.10.2014р. о 04.10 годині, від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть [PERSON] Вказаним вироком [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди - 20 000 грн., на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн., на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн. (а.с.114-115). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.09.2015 року вирок Приморського районного суду Запорізької області від 07.07.2015 року змінено, застосовано ст. 75 КК України та звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробувальним строком на 2 роки з покладенням обов'язків на підставі ст.76 КК України. В решті вирок суду залишено без змін (а.с.116). Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] року у віці 20 років (а.с.12). Згідно висновку судово-медичної експертизи № 492 від 03.12.2014 року смерть [PERSON] настала від закритої тупої травми голови, яка утворилися незадовго до надходження потерпілого в стаціонар, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в даному випадку спричинили смерть, та знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті. Локалізація ушкоджень, їх характер і висота розташування дають підставу вважати, що вони виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди при ударі автотранспортним засобом що рухався і відкиданням тіла на дорожнє покриття, з подальшим переїздом через ліву гомілку колесами (колесом) автотранспорту. Механізм травмування потерпілого міг бути наступним: а) удар частинами кузова вертикально стоїть тіло потерпілого в крижову область з подальшим закиданням тіла на автомобіль (капот), ударом лівою половиною голови об частини кузова і скиданням тіла на дорожнє покриття. У цю фазу виникли ушкодження у вигляді саден в крижової області, крововиливи в м'яких тканинах голови зліва, множинні садна голови, обличчя та кінцівок, б) переїзд через ліву гомілку колесами (колесом) автотранспорту, в положенні потерпілого лежачи на дорожньому покритті. При цьому виникли осколкові переломи кісток лівої гомілки в нижній третині з просочуючими крововиливами в м'яких тканинах. При судово-токсикологічному дослідженні в крові з трупа алкоголю не виявлено. За даними медичної документації смерть [PERSON] наступила о 04 -10 годині [INFO] року ( а.с. 121-124). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 6 вказаної Постанови, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3227269 між Страховою групою «ТАС» та [PERSON] 03.09.2014 року укладений договір, відповідно до п.2 якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії договору з 00-00 год. 13.09.2014 року до 12.09.2015 року включно. Договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії (п.3.). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - сто тисяч грн.; за шкоду, заподіяну майну, - п'ятдесят тисяч грн., розмір франшизи - 950 грн. (п.4-5). Страхувальник - [PERSON] (п.6). Забезпечений транспортний засіб: IDEAL CH 7111B, номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, місце реєстрації - м. Бердянськ (п.7) (а.с.119). Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV). Судом встановлено, що порушення [PERSON], який, порушивши вимоги підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував власним автомобілем [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.118), п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених ПКМУ від 10.10.2001 № 1306, призвело до наїзду 12.10.2014 року керованого ним автомобіля на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В результаті наїзду пішоходи [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, з якими їх було доставлено до КП «Приморська ЦРЛ», де [INFO] року о 04 -10 годині, від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть [PERSON] Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 07.07.2015 року [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди - 20 000 грн., на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн., на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.09.2015 року вказаний вирок Приморського районного суду Запорізької області змінено, застосовано ст. 75 КК України та звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробувальним строком на 2 роки з покладенням обов'язків на підставі ст.76 КК України. В решті вирок суду залишено без змін. На момент ДТП, яка сталася 12.10.2014 року з вини [PERSON], його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «IDEAL CH 7111B» реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ № 3227269, виданого ПрАТ «Страхова група «ТАС» (а.с.119). Згідно із п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Судом встановлено, що представник [PERSON] за довіреністю (а.с.13) [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою від 24.02.2017 року, яка надійшла до страхової групи 27.02.2017 року, в якій просив здійснити відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталася 12.10.2014 року з вини водія [PERSON], який скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер [INFO] року. В заяві зазначено, що з урахуванням доданих до неї документів, розмір належного до виплати страхового відшкодування становить 29 232 грн., яке складається з: відшкодування понесених витрат на спорудження надгробного пам'ятника - 47 680 грн.; відшкодування пов'язане із заподіяною моральною шкодою - 14 616 грн. Інформація щодо взаєморозрахунків не проводилась та в будь-якій іншій спосіб відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати немає (а.с.9). У підтвердження витрат на спорудження надгробного пам'ятника до вказаної заяви додано товарний чек та накладна №301 від 18.08.2016 року на суму 47 680 грн., свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.10,12). На підставі зазначеної заяви та доданих до неї документів позивачем було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт на суму 29 232 грн. (а.с.14-15). Згідно із платіжним дорученням № 28075 від 24 липня 2017 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» на рахунок, зазначений у заяві представника [PERSON] за довіреністю - [PERSON], перераховано страхове відшкодування за Полісом АІ/3227269 від 03.09.2014 року в сумі 29 232,00 грн. по справі [PERSON] (а.с.84). З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов'язані з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., та з відшкодуванням їй моральної шкоди в сумі 14 616 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., суд виходить з наступного. Згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» було розслідувано обставини страхової події та визнано ДТП, що сталася 12.10.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу «IDEAL CH 7111B» реєстраційний номер [NUMBER], в результаті якої [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] року настала смерть [PERSON], страховим випадком. На підставі заяви, наданої представником [PERSON] - [PERSON], що діє за довіреністю, якою йому надано право одержувати страхові відшкодування, регламентні виплати і відшкодування шкоди, завданої майну, здоров'ю та життю без обмежень у їх розмірі (а.с.13), та доданих до заяви документів, передбачених п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, в тому числі документів, що підтверджують витрати [PERSON] на спорудження надгробного пам'ятника у зв'язку із смертю [PERSON], відповідач здійснив розрахунок розміру страхового відшкодування та перерахував на рахунок, зазначений у заяві [PERSON], страхове відшкодування за Полісом АІ/3227269 від 03.09.2014 року в сумі 29 232,00 грн. по справі [PERSON] Зазначена сума страхового відшкодування складалась, в тому числі з витрат на спорудження надгробного пам'ятника, визначених позивачем у розмірі 14 616 грн. відповідно до вимог п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, за яким загальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2014 рік» на день настання страхового випадку - 12.10.2014 року, складала 1218 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із підпунктом «а» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 07.07.2015 року встановлено, що під час ДТП, що сталася 12.10.2014 року, водій [PERSON], в порушення вимог підпункту «а» п. 2.9 ПДР України, керував власним автомобілем [NUMBER], у стані алкогольного сп'яніння. Зазначене підтверджено і висновком щодо результатів медичного огляду [PERSON] в Приморській ЦРЛ від 12.10.2014 року, яким встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп'яніння (а.с.117). З урахуванням викладеного вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., заснована на законі. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, наведені у спростування позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., на те, що батькам загиблого [PERSON] ним у добровільному порядку відшкодовано матеріальну шкоду, в тому числі на лікування, поховання та спорудження пам'ятника. З наданих відповідачем квитанції до прибуткового касового ордеру №281 від 23.10. 2014 року та товарного чеку від [INFO] року вбачається, що у вказаний день ним було придбано одяг на загальну суму 1200 грн. та сплачено ритуальні послуги в сумі 3750 грн. (а.с.53). Надані відповідачем заяви [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], про отримання від [PERSON] коштів в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не містять зазначення в якому розмірі та у зв'язку саме з якими витратами матеріальна шкода була відшкодована (а.с.35-37). Відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що ним були відшкодовані витрати саме на спорудження надгробного пам'ятника. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на те, що страховий акт та додаток до нього не можуть бути доказами, оскільки страховий акт без номера, не вказано дати його складання, він ніким не підписаний та не затверджений, аналогічно і додаток №1 до страхового акту, оскільки зазначені у наданому позивачем страховому акті відомості щодо страховика, страхувальника, договору страхування, об'єкта страхування, третьої особи, події ДТП та її наслідків, одержувача страхового відшкодування, платіжних реквізитів, призначення платежу та підстав виплати відповідають дійсності та узгоджуються з встановленими судом при розгляді даної справи обставинами та іншими доказами по справі. Розрахунок суми страхового відшкодування, приведений у додатку №1 до страхового акту, зроблено відповідно до вимог Закону № 1961-IV, приведені в цьому розрахунку дані також узгоджуються з іншими доказами по справі. Судом встановлено, що страхове відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн. за Полісом АІ/3227269 від 03.09.2014 року здійснено відповідно до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням № 28075 від 24 липня 2017 року. З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 616 грн., підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] моральної шкоди в сумі 14 616 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінку щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 07.07.2015 року встановлено, що батьки загиблого [PERSON], потерпілі по справі: [PERSON] та [PERSON], втратили близьку людину - сина, це викликає тривалий час моральні страждання. Вказаним вироком, залишеним ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.09.2015 року в цієї частині без змін, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн., на користь [PERSON] моральної шкоди - 40 000 грн. У заявах [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], від 03.08.2015 року зазначено, що ними отримано від [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення, зокрема моральної шкоди (а.с.35-37). Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 22.09.2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 28.04.2016 року Приморським районним судом Запорізької області №1-кп/326/38/2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 40 000 грн., у зв'язку з добровільною сплатою шкоди боржником (а.с.45). Згідно із свідоцтвом про народження батьками загиблого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.120). Позивачем не надано та в судовому засіданні не встановлено, що [PERSON], на користь якої ПрАТ «Страхова група «ТАС» відшкодовано моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON], є матір'ю, дружиною або дочкою померлого [PERSON] ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежено коло осіб, яким страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, та зазначено, що моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Діючим законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка її зазнала, і не передбачено передання права на отримання відшкодування моральної шкоди цією особою іншій особі. З урахуванням наведеного, рішення позивача відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у зв'язку зі смертю [PERSON] не ґрунтується на законі, тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача необхідно стягнути на користь позивача в порядку регресу витрати, пов'язані з відшкодуванням [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника за Полісом АІ/3227269 від 03.09.2014 року, в сумі 14 616 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрат, пов'язаних з відшкодуванням [PERSON] моральної шкоди за Полісом АІ/3227269 від 03.09.2014 року, в сумі 14 616 грн. необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674 - УІ). При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. (а.с.1). Судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з відповідача - [PERSON], пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 800 грн. (14 616 грн. х 100% : 29232 грн.) = 50%; (50% х 1600 грн.= 800 грн.).

Outcome: partial