Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

ПАТ "Фідокомбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки по договору №014/0305/2/11804/1 від 19.03.2008 року - трикімнатну квартиру [ADDRESS], і належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 38 278,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 25.07.2013 року еквівалентно 305 962,53 грн, з яких: 34 327,07 доларів США - кредит з яких прострочено 1 083,94 доларів США; 3 136,75 доларів США - відсотки, з яких прострочені 2 950,95 доларів США; 223,05 доларів США - пеня по прострочених платежах по кредиту; 591,94 доларів США - пеня по прострочених відсотках; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкової ціни на рівні ціни, не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідачів із вищевказаної квартири та стягнути понесені судові витрати (а.с.4-9). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.03.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0305/2/11804 про надання останньому кредиту у розмірі 36 000,00 доларів США на купівлю квартири, строком до 18.03.2028 року, зі сплатою відсотків 12 % річних. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором та графіком погашення кредиту. Проте, умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів порушені, внаслідок чого станом на 25.07.2013 року виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту та відсоткам у розмірі 4 220,69 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором, укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки в порушення умов кредитного договору відповідач погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснює, тому банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" обов'язок всіх мешканців переданого в іпотеку житлового приміщення, після прийняття кредитором рішення власника, протягом одного місяця з дня отримання вимоги добровільно звільнити житлове приміщення. Відповідачі в добровільному порядку звільняти квартиру відмовляються. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27.12.2013 року в порядку ст..37 ЦПК України залучено до участі у справі правонаступника позивача публічного акціонерного товариства "Фідокомбанк" - публічне акціонерне товариство "Фідобанк". У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, про поважні причини неявки суду не відомо. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного: В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 19.03.2008 року між ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0305/2/11804 про надання останньому кредиту у розмірі 36 000,00 доларів США для купівлі квартири, строком до 18.03.2028 року, зі сплатою 12 % річних (а.с.10-12). Відповідно до п.5.2 кредитного договору відповідач зобов'язується здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків. Відповідач взяті на себе обов'язки за цим договором - забезпечення своєчасного погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків не виконує. Як вбачається із розрахунків Позичальника (а.с.26-28) станом на 25.07.2013 року погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту в сумі 34 327,07 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту - 1 083,94 доларів США, заборгованість по відсоткам в сумі 3 136,75 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість по відсоткам - 2 950,95 доларів США. Відповідно до п.9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Враховуючи, що [PERSON] порушив зобов'язання стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, тому згідно п.9.1 Договору повинен сплатити банку пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 223,05 доларів США за період з 27.09.2012 року по 25.07.2013 року та пеню за прострочення сплати відсотків у розмірі 591,94 доларів США за період з 27.09.2012 року по 25.07.2013 року (а.с.26-28). Виходячи з розрахунку на а.с.26-28, станом на 25.07.2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 38 278,81 доларів США, що еквівалентно 305 962 грн. 53 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між банком та [PERSON] 19 березня 2008 року укладено договір іпотеки № 014/0305/2/1180/1 /а.с.29-32/, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку належне йому майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З положень ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" випливає, що звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки за умови дотримання її положень, яка передбачає: 1) пред'явлення боржникові та у відповідних випадках майновому поручителю письмової вимоги про усунення порушення забезпечення іпотекою зобов'язання, в якому встановлюється не менше як тридцятиденний строк для усунення порушення та містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; 2) незадоволення вимоги іпотекодержателя протягом установленого ним строку, який не може бути меншим за тридцять днів. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, згідно з ч. 2 вказаної статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Така позиція викладена і в п.37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року. Відповідно до вимог ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються : 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; 2) опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; 4) пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; 5) початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, або відповідно до вимог ст. 38 - ціна продажу. Враховуючи, що станом на 27.12.2013року [PERSON] не здійснено жодних заходів щодо погашення наявної заборгованості перед позивачем, тобто відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, і ці зобов'язанні були забезпечені іпотекою, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рахунок погашення заборгованості, є правомірними та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо виселення відповідачів, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. У чч. 2 і 3 ст. 40 цього Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 43 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Як вбачається із матеріалів справи позивачем направлялася вимога добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (а.с. 37, 39), яка отримана відповідачем [PERSON] 25.03.2013 року. Однак, банком не надано доказів про отримання відповідачами [PERSON], [PERSON] вказаної вимоги. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку відмовляється від виселення з квартири, що є предметом іпотеки та підлягає зверненню стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, а тому вимога позивача про виселення [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Проте не підлягає задоволенню вимога позивача про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] з квартири, оскільки суд вважає дану вимогу такою, що передчасно заявлена, так як у справі відсутні докази належного повідомлення позивачем відповідачів про необхідність такого виселення. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1-3), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial