Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи У червні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовомпро визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 46618931 від 23.04.2019 20:16:15, прийнятого державним реєстратором комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієвим Гусєйном Азіз огли (далі також - державний реєстратор Алієв Г. А. о., відповідач 1), скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: реєстрації права власності акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі також - АТ «Альфа-банк», банк, відповідач 2) на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1817909480000) з виключенням запису про право власності номер 31319649, поновлення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності, що передували скасованій державній реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення було прийняте з порушенням Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: іпотечне застереження не є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між позивачем та АТ «Альфа-банк», реєстратору не подавався; позивач не отримувала вимоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про іпотеку»; квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті. З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що у АТ «Альфа-банк» були відсутні законні підстави для задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, а у державного реєстратора було відсутнє право приймати рішення та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Від АТ «Альфа-банк» надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що банк обрав порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений іпотечним договором, а реєстраційні дії були вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор комунального підприємства «Світоч» м. Київ Алієв Гусєйн Азіз Огли про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцезнаходженням органу реєстрації згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, витребувані судом матеріали реєстраційної справи не надав. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 15 липня 2019 року відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с. 29-31). Цією ж ухвалою витребувано від державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіз Огли копії матеріалів реєстраційної справи, які послугували підставою для вчинення оспорюваного рішення. 18 листопада 2019 від АТ «Альфа-банк» надійшов відзив на позов(а.с. 37-47). 28 листопада 2019 року від представника позивача надійшла заява про приєднання документів до матеріалів справи (а.с. 50-60). 10 лютого 2020 року від представника позивача дійшла відповідь на відзив (а.с. 66-82). 11 лютого 2020 року від представника позивача надійшло повідомлення про вжиття заходів з метою отримання матеріалів реєстраційної справи. (а.с. 83-87). Ухвалою від 11 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 91). 24 липня 2020 року від представника позивача надійшли пояснення по справі (а.с. 97-104). 24 липня 2020 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову (а.с. 105-109). 24 липня 2020 року від представника позивача та представника АТ «Альфа-банк» надійшли заяви про відкладення розгляду справи. 24 лютого 2021 року представник позивача подав клопотання про приєднання доказів (а.с. 128-150). 24 лютого 2021 року від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 151-152). 03 червня 2021 року від представника АТ «Альфа-банк» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 160-162). 03 червня 2021 року суддя ухвалив відкласти розгляд справи на 05 серпня 2021 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 07.12.2007 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» та позивачем було укладено кредитний договір № 800002792, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит у сумі 108 161 доларів США, зі сплатою 13,00 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 07.12.2007 між його сторонами укладено нотаріально засвідчений іпотечний договір № 800002792, відповідно до умов якого позичальник передав банку в іпотеку майнові права на об`єкт інвестування, будівництво якого не завершене та який стане власністю іпотекодавця в майбутньому, що знаходиться в житловому будинку, що будується за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: № 18, поверх 4, кількість кімнат 2, загальна проектна площа 66, 44 кв. м., житлова площа 35, 92 кв.м. Іпотекою за цим договором забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору всіма змінами та доповненнями до нього, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше "7" грудня 2017 року в розмірі 108 161 (сто вісім тисяч сто шістдесят один) долар США, сплатити проценти за користування кредитом згідно умов основного договору в розмірі 13,0 % (тринадцять цілих нуль десятих) відсотків річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та умовах, що визначені основним договором та/або цим договором (надалі - основне зобов`язання) (пункт 2. 1. статті 2 іпотечного договору). Статтею 6 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до п. 6.1 іпотечного договору «У разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю лист з повідомленням письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання основного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 (тридцять) днів, з моменту відправлення відповідної вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Документом, що підтверджує відправлення іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного листа з повідомленням іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації). Згідно з умовами, визначеними пунктом 6.3. іпотечного іпотечного договору, який має назву «застереження», звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору здійснюється одним із зазначених нижче способів: шляхом передачі іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, встановленого для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотекодержателем згідно зі статтею 35 Закону України "Про іпотеку" та п.6.1., із урахуванням умов п.8.2. цього договору. При цьому дане зобов`язання, яке визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. За цим договором іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель. При цьому вартість проведення такої оцінки підлягає відшкодуванню іпотекодавцем в тому числі і за рахунок предмета іпотеки. У разі права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета за розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Після переходу іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання у межах суми, передбаченої у пункті 2.1. статті 2 цього договору, є недійсними. Шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу іпотекодержателя та іпотекодавця продаж предмету іпотеки здійснюється за ціною, яка зазначена у пункті договору. Договір продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до даного договору та застереження, є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки. Іпотекодержатель в залежності від попиту та пропозиції має право змінювати ціну продажу предмета іпотеки в сторону її збільшення або без попереднього погодження з іпотекодержателем. Сторони цим погоджуються, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та в порядку,визначеним цим пунктом, іпотекодержатель набуває всіх прав та обов`язків, які належать іпотекодавцю, за договором, на підставі яких у іпотекодавця виникають майнові права на об`єкт інвестування. Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України іпотекодержателю. 20.01.2011 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк» укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до іпотечного договору № 800002792 з умовою про зміну п. 3.1. статті 3 іпотечного договору та викладення її у такій редакції: «3.1. Предметом іпотеки за цим договором є квартира номер [ADDRESS] , з наступними характеристиками: кількість кімнат 2, загальна площа 66,40 кв.м., житлова площа 35,70 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 17.07.2008 року. Рішенням державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Київ Алієв Г. А. о. від 23.04.2019 (індексний номер: 46618931) проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-банк», та внесено запис про право власності за номером 31319649. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 06.06.2019 № 169584977 вбачається, що підставою для проведення оспорюваних реєстраційних дій слугували такі документи: доказ направлення повідомлення, серія та номер: 235, виданий 20.11.2018, видавник: ТОВ «Темапол»; кредитний договір, серія та номер: 800002792, виданий 07.12.2007, видавник: ЗАТ «Альфа-банк»; Іпотечний договір, серія та номер: 800002792, виданий 07.12.2007, видавник: ЗАТ «Альфа-банк»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 12.03.2018, видавник: ПАТ «Альфа-банк». IV. Мотивувальна частина. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України). Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV). Відповідно до приписів статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV. Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Наведене означає, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі. Судом установлено, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, а відтак іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно із застереженням, що міститься в іпотечному договорі. Отже з огляду на зміст пункту 6.3. іпотечного договору, який є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», ствердження позивача про те, що дане положення договору не може бути самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя є хибними. Ще одним аргументом позивача є порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII). Статтею 1 цього Закону (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії) передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Всупереч доводам відповідача чинна судова практика свідчить, що на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки поширюються вимоги Закону № 1304-VII. Водночас даючи оцінку доводам позивача про те, що належна їй квартира не може бути примусово стягнута з огляду на установлений вказаним Законом мораторій, суд виходить з положень статей 12, 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивач [PERSON] оспорює чинність запису про право власності відповідача на предмет іпотеки в тому числі і з підстав наявного мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, саме вона повинна довести наявність усіх визначених Законом № 1304-VII умов, зокрема використання квартири як місця її постійного проживання та відсутність у її власності іншого нерухомого житлового майна. З позовної заяви вбачається та не заперечується представником позивача, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є житлове приміщення (квартира) у м. Черкаси, а відтак відсутні підстави вважати, що предмет іпотеки використовується як місце її постійного проживання, жодних доказів відсутності у власності позивача іншого нерухомого житлового майна суду також не надано, а відтак не доведено наявність усіх передбачених Законом № 1304-VII умов для застосування мораторію на стягнення на предмет іпотеки. Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до статті 1 Закону № 1952-VI його дія поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (стаття 4 Закону № 1952-VI). За нормою пункту 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-VI державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. У відповідності до частини першої статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 18 Закону № 1952-VI ). Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій, далі - Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Оскільки оспорювані реєстраційні дії були вчинені на користь відповідача АТ «Альфа-банк», саме банк повинен довести факт подання ним чи його уповноваженою особою державному реєстратору документів, що слугують підставою для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, згідно з переліком, визначеним пунктом 61 Порядку № 1127, зокрема копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Пунктом 8.2. іпотечного договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані листом з повідомленням, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Водночас належних та достатніх доказів дотримання банком порядку надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання згідно з вимогами статті 35 Закону № 898-IV, пункту 61 Порядку № 1127 та пункту 8.2. іпотечного договору суду не надано. Представник АТ «Альфа-банк» стверджував, що повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання було направлено за двома відомими банку адресами місця проживання відповідача, а саме: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , та підтвердження чого надав копії повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 12.03.2018 та листа ПП «Експрес мейл», з якого вбачається, що ТОВ «ТЕМАПОЛ» здійснило відправлення на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак за адресою доставки від його отримання відмовились (а.с. 42, 43). Проте зміст листа ПП «Експрес мейл» не дає можливості з`ясувати, який документ було направлено позивачу, та повноваження ТОВ «Темапол» діяти в інтересах АТ «Альфа-банк», а інших доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, опису про вкладення, банком не надано. Більше того, суду надані докази надіслання поштового відправлення лише за адресою відповідача у м. Черкаси, проте в матеріалах справи наявні копія заяви позивача від 31.03.2015 з відміткою банку про її прийняття, згідно з якою вона просила надсилати всю кореспонденцію за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] (а.с. 74). Вимоги протокольної ухвали суду від 29.10.2020 про зобов`язання надати докази направлення повідомлення на адресу позивача у м. Києві (а.с. 123-124) представник банку не виконав, а в судовому засіданні повідомив, що такі докази в банку відсутні. Наведене дає підстави вважати, що банком не доведено дотримання вимог нормативно-правових актів та умов договору щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. За таких обставин у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-банк». Ураховуючи, що в результаті прийнятого з порушенням закону рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-банк»даний об`єкт вибув із власності позивача [PERSON] , її порушене право власності підлягає судовому захисту. Частина третя статті 26 Закону № 1952-IV (у чинній редакції) визначає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для захисту порушених прав позивача у спосіб, передбачений чинним законодавством, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-банк», припинення та скасування державної реєстрації права власності банку на вищевказану квартиру, з виключенням відповідно запису про право власності та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на неї позивача. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Аналіз змісту законодавчих норм, які визначають порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав, дає підстави для висновку, що сторонами у справі щодо реєстрації майна та майнових прав, якщо такі вимоги є похідними від спору про право цивільне, є з одного боку особа, яка оспорює реєстраційну дію, а з іншого - особа, на користь якої вчинено оспорювану реєстраційну дію, якою у даному випадку є АТ «Альфа-банк», а відтак вимоги позивача до державного реєстратора Алієва Г. А. о. є безпідставними, тобто такими, що заявлені до неналежного відповідача. VI. Розподіл судових витрат між сторонами За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з огляду на результат розгляду справи сплачений при подачі цього позову судовий збір покладається на належного відповідача АТ «Альфа-банк». На підставі викладеного,

Outcome: partial