Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У вересні 2017 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.12.2007р. [PERSON] отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за договором не виконав, в результаті чого станом на 31.07.2017р. утворилась заборгованість 76624,26грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 5566,64грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 70757,62грн.; заборгованість за пенею та комісією- 300грн; штраф (фіксована частина) 250грн.; штраф (процентна складова) 3209,00 грн. Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.02.2015р. з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором , яка виникла станом на 30.11.2014р. в сумі 12426,31грн. З врахуванням даного рішення суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 06.12.2007р. станом на 31.07.2017р. у загальному розмірі 67657,85грн. та судовий збір у розмірі 1600грн. В судовому засідання представник позивача вимоги викладені в уточненій позовній заяві підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Згідно уточненої позовної заяви від 31.10.2017р. ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з відповідача станом на 31.07.2017р. з врахуванням рішення Нижньосірогозького районного суду від 27.02.2015р. заборгованість по відсоткам за користування кредитом 66002,98грн; штраф(фіксована частина)-250грн; штраф (процентна складова)- 3300,15грн., разом 69553,13грн Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі зазначаючи , що рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.02.2015р. заборгованість за кредитом вже стягнута в повному обсязі, відсотки та штрафні санкції, та станом на травень 2017р. дане рішення виконане в повному обсязі, а позивач намагається повторно стягнути з відповідача заборгованість за кредитом. Зазначає, що не була ознайомлена з умовами кредитування та підсувала лише анкету-заяву, у зв"язку з чим істотних умов договору досягнуто не було, крім того, просила застосувати строк позовної давності , оскільки останній платіж був нею здійснений 12.06.2014р. в сумі 24,79грн Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 06.12.2007 року укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 7000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку « Універсальна» зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). В підписаній заяві про надання кредиту від 06.12.2007р. позичальник дав згоду на те, що підписана ним заява разом з пам"яткою клієнта,Умовами та правила надання банківських послуг, а також тарифами банку, являється договором про надання банківських послуг (а.с.10). При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, оскільки саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, відповідно до Наказу від 24.05.2005р. № С-89. Кредитні кошти позичальник отримав шляхом зарахування Банком коштів на платіжну картку, що не оспорюється відповідачем та підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON]А.(а.с.58-62). Відповідно до умов кредитного договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов»язання відповідає дії картки, згідно наданої довідки Банку [PERSON] отримала кредитні картки № 5457082978989171 від 06.12.2007р. термін дії до 12.2011р., № 5577212713100371 від 19.12.2011р. термін дії до 05.2015р. Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.02.2015р.позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволений. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2007р. станом на 30.11.2014р. у розмірі 12426,31 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом 5566грн., заборгованість по процентам 4754,64грн, заборгованість по комісії за користуванням кредитом 1275,21грн., штраф(фіксована частина)-250грн, штраф (процентна складова)- 579,82грн(а.с.39). Стягнута за рішенням суду від 27.02.2015р. заборгованість погашена відповідачем в травні 2017р., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2017р.(а.с.40). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 06.12.2007 року, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість з врахуванням рішення суду від 27.02.2015р. у розмірі 69553,13 грн., яка складається з: заборгованість за процентами за користування кредитом 66002,98 грн.; штраф (фіксована частина) 250грн.; штраф (процентна складова) 3300,15 грн (а.с.79-84). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 599ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змісто статей 525,526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових обов"язків (використання простроченого кредиту та овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами. У статті 611 ЦК Цкраїни зазначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526,599,611,1046,1048,1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 23.09.2015р. у справі № 6-1206 цс15. Відповідно до вимог п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання заяви від 06.12.2007р., затверджені Наказом від 24.05.2005р. № С-89, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов»язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500грн.+ 5% від суми позову. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі були повернуті на виконання рішення суду лише в травні 2017р., то з огляду на положення статей 599,1049 ЦК України усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до цієї дати з грудня 2014р., оскільки за рішення суду від 27.02.2015р. заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2007р. була стягнута станом на 30.11.2014р. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом з грудня 2014р. по травень 2017р. в розмірі 55144,81грн., штраф (фіксована частина) 250грн., штраф (процентна складова) -3300,15грн. Судом до уваги не приймаються твердження відповідача щодо закінчення строків позовної давності, оскільки відповідно до ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається знову. 20.09.2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] з урахуванням рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.02.2015р. Виходячи з наведеного, суд вважає, що банк пред'явив вимоги до [PERSON] з дотриманням строків позовної давності, не порушивши вимог ст. 256, ч.2,3 ст. 264 ЦК України, оскільки позовна давність може бути перервана у зв'язку з пред'явленням позову до боржника. Після переривання перебіг позовної давності почався знову. Крім того, посилання відповідача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року у справі 6-16цс15 стосовно правової ситуації в дані справі суд вважає недоречним, оскільки вищезазначена правова позиція була висловлена з приводу встановлення у договорі та застосування строку позовної давності, зокрема ч.1\~ст.259 ЦК України. У даній справі йдеться про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто ч.1\~ст.259 ЦК\~у даній справі не застосовується. Також, відповідно до ст. 82 ч.5 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставини встановлені рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.02.2015р. доказуванню не підлягають та не можуть бути спростовані відповідачем, оскільки вона брала участь у справі. Враховуючи наведене, позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень ст. 141 ч.1 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 1350,24грн.

Outcome: partial