Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.02.2007 року по 20.03.2008 року. В період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З травня 2011 року сторони припинили спільне проживання і з того часу проживають окремо. В лютому 2012 року позивачка разом з дітьми переїхала проживати до м. Києва. 09.08.2012 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] і [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Чоловік позивачки 03.03.2014 року уклав трудовий договір з іноземною компанією на роботу на невизначений термін на території іноземної держави - Мальти. Відповідачем у зв"язку з виїздом сім"ї за межі України був наданий дозвіл на тимчасові поїздки за межі України до Республіки Мальта двом неповнолітнім дітям у період з 06.05.2014 року по 06.05.2015 року. У травні 2014 року позивачка разом з чоловіком та трьома дітьми виїхали до Республіки Мальта, де перебувають до цього часу. В грудні 2014 року позивачка звернулася до відповідача із проханням надати дозвіл на продовження перебування дітей на Мальті, однак відповідач такий дозвіл їй не надав. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення дітей [PERSON] та [PERSON] до Республіки Мальта без згоди батька [PERSON] до досягнення дітьми 16-річного віку. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2007 року по 20.03.2008 року. У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, з травня 2011 року сторони по справі разом не проживають. В лютому 2012 року позивачка разом з дітьми переїхала проживати до м. Києва. 09.08.2012 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], після чого останній змінив своє прізвище на [PERSON]. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON]. Чоловік позивачки 03.03.2014 року уклав трудовий договір з іноземною компанією на роботу на невизначений термін на території іноземної держави - Мальти, що підтверджується відповідними письмовими документами. Відповідачем [PERSON], у зв"язку з виїздом сім"ї за межі України, був наданий дозвіл на тимчасові поїздки за межі України до Республіки Мальта двом неповнолітнім дітям у період з 06.05.2014 року по 06.05.2015 року, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 06.05.2014 року. У травні 2014 року позивачка разом з чоловіком та трьома дітьми виїхали до Республіки Мальта, де перебувають до цього часу, що підтверджується копією закордонного паспорту позивачки. З моменту виїзду до Республіки Мальта позивачка разом з сім"єю орендують житло, що підтверджується відповідними договорами оренди. В даній квартирі діти мають окремі кімнати, об лаштовані усіма зручностями, необхідними для навчання, розвитку та життя дітей. У вересні 2014 року старший син сторін пішов до початкової школи коледжу Св. Томаса Мора у другий клас, який закінчив з відзнакою, переведений до третього класу. Молодший сторін по справі у вересні 2014 року пішов до дитячого садку при коледжі Св. Томаса Мора, де проходить підготовку до початкової школи. Неповнолітні діти мають медичну страховку у приватній лікарні, отримують необхідну висококваліфіковану медичну допомогу у разі її потреби, що підтверджується відповідною довідкою від 07.11.2014 року. Позивачка у період з грудня 2014 року по березень 2015 року неодноразово зверталася до відповідача із листами про надання дозволу на продовження перебування дітей на Мальті, але до цього часу відповіді не отримала. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітнім дітям без згоди та супроводу їх батька. Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач перебуває у м. Севастополь, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дітей за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дітей пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved