Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.10.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Відповідача щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач у позові вказує, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідач станом на 14.03.2018 року має заборгованість 29975,90 грн., яка складається з наступного: 2530,34 грн. - заборгованість за кредитом; 1987,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23554,17 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 1430,61 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Посилаючись на договір законодавчу базу, ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 3,15, 107,110 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 5,14 Закону України "Про захист персональних даних", ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судові засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмові пояснення щодо заперечень відповідача, просить суд розглянути зазначену справу без участі представника позивача, та стягнути заборгованість в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, просить справу розглянути без його участі, задовольнити позовні вимоги частково, згідно наданого відзиву. Суд, дослідивши наданий відзив, (відповідь) на заперечення представника позивача, матеріали справи, прийшов до наступного: 26.10.2005 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н (надалі - Договір). Відповідно до умов Договору відповідачем було отримано кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30,00% на рік) на суму Залишку заборгованості за кредитом. Обов`язковий щомісячний платіж, визначений сторонами склав 7% заборгованості. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) Відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 257 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.12.10. Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення боржником умов чинного законодавства України або Договору у Банку виникає право вимоги дострокового виконання зобов`язання в цілому або в певній частині. Отже, аналізуючи умови Договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. До також самого правового висновку дійшов і Верховний суд України в постанові «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, а також у постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (до правового висновку дійшов ВСУ в постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16). Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення (постанова ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16). В позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання щодо стягнення з позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2530,34 грн., по відсоткам за користуванням кредитом в сумі 1987,78 грн., по пені 23554,17 грн., а також штраф в сумі 1903,61 грн. (фіксований та процентний). Період розрахунку становить 2 роки 9 місяці 13 днів (з 01.06.2015 року по 14.03.2018 року). Враховуючи положення ст. 257 ЦК України, до вимог про стягнення заборгованості по тілу та процентам за користуванням кредитом має застосовуватися загальний строк позовної давності - три роки. А до вимог щодо стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором має застосовуватися спеціальна позовна давність - один рік. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання основного зобов`язання, але не більше ніж за один рік. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна заява від 16.03.2018 року № б/н направлена до Веселівського районного суду Запорізької області 20.03.2018 року. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по пені в сумі 22354,17 грн. за період з 01.06.2015 року по 20.03.2017 року, пред`явлені після закінчення строку позовної давності, що враховуючи положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови в їх задоволенні. Додатково слід звернути увагу, що з наданої довідки про умови кредитування сторонами передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, вищевказаними Умовами та Тарифами передбачено сплату штрафів як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів та оплати процентів, що є подвійною відповідальністю боржника (п. 2.1.1.12.6.1., п. 2.1.1.12.7.4., п. 2.1.1.7.6., п. і 2.1.1.12.6.2. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СГЇ-2010-256). Згідно з п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який є обов`язковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, додатково відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів в сумі 1903,61 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 15, 16, 256, 258, 261, 267, 551, 549, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial