Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У березні 2020 року Кредитна спілка «Запоріжжя» звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] заборгованість за Договором кредиту № 2186 від 19.10.2018 року, а саме суму кредиту у розмірі 40 016, 92 грн.,проценти за користування кредитом за період з 19.10.2018 р. по 23.03.2020 р. у розмірі 43 131, 64 грн., штраф у розмірі 40 016, 92 грн., а разом 123 165, 48 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 жовтня 2018 року між КС «Запоріжжя» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2186, згідно якого [PERSON] отримав від КС «Запоріжжя» кредит у сумі 50 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1., 4.1.4. Договору кредиту [PERSON] зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку, визначеному п.п. 2.1-2.6 договору. Відповідач свої зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконує. Суму кредиту в обумовлений договором строк не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Станом на 23.03.2020 року відповідач фактично не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 016, 92 грн. та процентами за користування кредитом за період з 19.10.2018 р. по 23.03.2020 р. у розмірі 43 131, 64 грн. В забезпечення вимог КС "Запоріжжя" між позивачем , поручителем [PERSON] та боржником [PERSON] укладено договір поруки № 2186/П1 від 19.10.2018р., відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обов`язок солідарно з боржником відповідати за зобов`язаннями, що випливають із договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. Також, в забезпечення вимог КС "Запоріжжя" між позивачем , поручителем [PERSON] та боржником [PERSON] укладено договір поруки № 2186/П3 від 19.10.2018р., відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обов`язок солідарно з боржником відповідати за зобов`язаннями, що випливають із договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. Просили суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 123 165,48 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . 25 червня 2020 року адвокат Працевитий Г.О. в інтересах [PERSON] надав відзив на позов, в якому в задоволенні позову просив відмовити. Відзив обґрунтований тим, що кредитний договір № 2186 від 19.10.2018 р. підлягає визнаню недійсним, оскільки, [PERSON] ніколи не був членом КС «Запоріжжя», крім того, нарахування відсотків та штрафів після закінчення строку кредитування є безпідставним, а встановлення КС «Запоріжжя» штрафу в розмірі 100% від розміру зобов`язання в разі допущення прострочення по кредиту, прямо суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, 25 червня 2020 року адвокат Працевитий Г.О. в інтересах [PERSON] надав суду зустрічний позов до Кредитної спілки «Запоріжжя», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору. В зустрічній позовній заяві, яка обґрунтована доводами викладеними у відзиві, представник позивача просив суд визнати недійсним кредитний договір №2186 від 19.10.2018 року, укладений між Кредитною спілкою «Запоріжжя» та [PERSON] , визнати недійсним п. 5 кредитного договору №2186 від 19.10.2018 року, укладений між Кредитною спілкою «Запоріжжя» та [PERSON] в частині застосування до Позичальника штрафу у розмірі 100% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття "Спілкою" рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку. Ухвалою суду від 25 червня 2020 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження справу за позовом Кредитної спілки «Запоріжжя» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Запоріжжя», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору. Розгляд справи визначено провести в порядку загального позовного провадження. 05 серпня 2020 року Кредитна спілка «Запоріжжя» надала відзив на зустрічну позовну заяву , в якій посилаючись на ті обставини, що Протоколом правління КС "Запоріжжя" № 35/18 від 19.10.2018 р. [PERSON] був прийнятий в члени КС "Запоріжжя", а п. 5.3. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. відповідає вимогам законодавства, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. 10 листопада 2020 року КС "Запоріжжя" надало суду уточнену позовну заяву в якій просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КС "Запоріжжя" суму кредиту у розмірі 40016,92 грн., проценти за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користування, за період з 19.10.2018 р. по 03.12.2020 р. у розмірі 84952,60 грн., штраф у розмірі 40 016,92 грн., а разом 164 986,44 грн. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року закрите підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи. У вступному слові представник позивача- відповідача позов підтримав, зустрічний позов не визнав з підстав викладених у позові та відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача- позивача [PERSON] адвокат Працевитий Г.О. у вступному слові позов не визнав, зустрічний позов підтримав, пославшись зокрема на те, що [PERSON] не підписував заяву про вступ до кредитної спілки. В судове засідання 09 вересня 2021 року адвокат Працевитий Г.О не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином , про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливим провести розгляд справи у відсутність представника відповідача -позивача з огляду на те, що провадження у справі триває значний час, судові засідання у справі неодноразово відкладалися через неявку саме адвоката Працевитого Г.О., а надмірна тривалість провадження по справі не відповідає вимогам «розумного строку» та порушує права позивача , який звернувся за захистом порушеного права ще в березні 2020 року, а також приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожній фізичній та юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які є третіми особами за зустрічним позовом, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов та пояснення на зустрічний позов не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оглянувши оригінали доказів, наданих КС «Запоріжжя», приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 р. між Кредитною спілкою "Запоріжжя" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 2186,відповідно до п. 1.1. якого Спілка зобов`язується надати Позичальнику кредит урозмірі 50 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути його Спілці відповідно до умов, передбачених цим Договором. Вказані вище обставини підтверджуються Договором кредиту № 2186 від19.10.2018 р. КС "Запоріжжя" свої зобов`язання виконала та надала [PERSON] кредит у сумі 50 000, 00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 51 від 19.10.2018 р. Відповідно до ст. 1054, 1048 ЦК України [PERSON] зобов`язаний повернути Позивачу суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.1., 4.1.4. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. [PERSON] зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати Спілці проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку, визначеномуп.п. 2.1.-2.6.цього Договору. Відповідно до п. 1.4. зазначеного Договору кредиту плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою та становить 75 процентів річних від суми залишку кредиту, за кожний день користування кредитом. Проценти за користуваннякредитом нараховуються щомісячно в останній день місяця, а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом у повній сумі. Нарахування процентів починається з наступного дня після видачі кредитною спілкою кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку по кредиту. Проценти нараховуються зафактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. А згідно з п. 2.1. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно Графіка розрахунків. У разі прострочення Позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків згідно п. 2.1. цього Договору, або у випадку виникнення відповідно до умов даного Договору зобов`язання Позичальника достроково повернути кредит,розмір процентів за користування кредитом становить - 150% річних з наступного за днем сплати по кредиту дня і діє до повногопогашення Позичальником простроченої заборгованості по кредиту (п. 1.5. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р.). Матеріалами справи підтверджено , що [PERSON] частково виконав зобов`язання за договором , та у нього станом на 23.03.2020 р. утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40 016, 92 грн., крім того позивачем за первісним позовом нараховані [PERSON] проценти за користування кредитом за період з 19.10.2018 р. по 03.12.2020 р., що підтверджується розрахунком, який додається до позову. Вирішуючи вимогу зустрічного позову щодо визнання недійсним кредитного договору, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц вказано, що "наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним". Відповідно до ч.3,5 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі коли вступний та обов`язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов`язкового пайового внеску. А згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України "Про кредитні спілки" спостережна рада може прийняти рішення про делегування частини належних їй повноважень до компетенції правління, крім тих, що віднесені статутом кредитної спілки до її виключної компетенції. Протоколом засідання спостережної ради КС "Запоріжжя" № 2/07ср від 08.02.2007 р. повноваження про прийняття нових членів до КС "Запоріжжя" були делеговані правлінню КС "Запоріжжя". Відповідно до п. 9.2. Статуту КС "Запоріжжя" (в редакції 2007 p., чинній на час прийняття рішення спостережною радою) вирішення питань про прийняття нових членів до кредитної спілки не віднесені до виключної компетенції спостережної ради. Аналогічні положення закріпленні й у діючій редакції Статуту КС "Запоріжжя" (2019 р., п. 9.2.) 19.10.2018 р. [PERSON] подав заяву про вступ в члени КС "Запоріжжя". Протоколом правління КС "Запоріжжя" № 35/18 від 19.10.2018 р. [PERSON] був прийнятий в члени КС "Запоріжжя". 19.10.2018 р. [PERSON] сплатив вступний та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 19.10.2018 р. № 329 на суму 199, 00 грн. про сплату вступного внеску, прибутковим касовим ордером від 19.10.2018 р. № 330 на суму 1,00 грн. про сплату обов`язкового пайового внеску. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 10 Закону України "Про кредитні спілки", [PERSON] є членом КС "Запоріжжя" з 19.10.2018 р., що підтверджено оглянутими в судовому засіданні оригіналами заяви про вступ в члени КС , Протоколом правління КС "Запоріжжя" № 35/18 від 19.10.2018 р. Отже, доводи представника позивача за зустрічним позовом Працевитого Г.О. про те, що [PERSON] членом Кредитної спілки «Запоріжжя» ніколи не був, зі статутом кредитної спілки не знайомився, а значить і не визнавав його, відповідні внески не сплачував, в органах самоврядування відповідача участі не приймав, а тому не може бути стороною договору, укладеним з кредитною спілкою, суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені жодними докази, а тому в цій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем доведено наявність між ним та [PERSON] кредитних правовідносин та наявність заборгованості, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 40 016, 92 грн. Крім того, з матеріалів справи та розрахунку наданого позивачем вбачається, що КС «Запоріжжя» нараховані [PERSON] проценти за користування кредитом за період з 19.10.2018 р. по 03.12.2020 р.. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги КС «Запоріжжя» про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 19.10.2018 р. по 03.12.2020 р. урозмірі 84952,60 грн. Суд приходить до наступного. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту , а тому 19.10.2019 року настав строк повного погашення кредиту. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилося зі спливом строку кредитування - 19 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим, починаючи із зазначеної дати КС «Запоріжжя» не мала права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги КС «Запоріжжя» про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 20 жовтня 2019 року по 03.12.2020 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю, і з [PERSON] слід стягнути заборгованість за процентами за період 19.10.2018 року по 19.10.2019 року в сумі в сумі 17 678,75 гривень. Щодо вимог про стягнення штрафу та вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним п.5 кредитного договору № 2186 від 19.10.2018 року, слід зазначити наступне. Позивач за зустрічним позовом з посиланням на норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" просить визнати недійсним п. 5 Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. Але, як вбачається з Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 p., в договорі відсутній п. 5 зазначеного Позивачем за зустрічним позовом змісту. В той же час, відповідно до п. 5.3. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. у разі своєчасного ненадходження (прострочення), повністю або частково, планового платежу, встановленого Графіком розрахунків, Позичальник вважається таким, що прострочив. Позичальник що прострочив зобов`язаний сплатити суму боргу (яка включає сплату кредиту та процентів). У разі прийняття Спілкою рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання Позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.6., до Позичальника застосовується штраф у розмірі 100% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття Спілкою рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. При цьому, відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. А згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Як вбачається з заяви-анкети позичальника [PERSON] звертаючись до КС "Запоріжжя" позивач за зустрічним позовом просив надати йому кредит з метою ведення особистого селянського господарства з метою реалізації продукції. В графі "Додаткові відомості" позивач за зустрічним позовом зазначив про наявність у нього саду плодового 20 га, земельної ділянки 4 га вирощування овочів на продажу. Відповідно до п. 1.2. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. цільове призначення кредиту: на розвиток особистого селянського господарства з метою реалізації сільськогосподарської продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність,яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. А згідно з Додатком 6 до Порядку складання та подання звітності кредитними спілками та об`єднаними кредитними спілками до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 25.12.2003 р. № 177, зареєстрований Міністерстві юстиції України 19.01.2004 р. за № 69/8668) кредити поділяються, в тому числі на: кредити, надані на ведення особистих селянських господарств, та споживчі кредити. За таких обставин, Договір кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. не відноситься до договорів про надання споживчого кредиту, відповідно, норми Закону України "Про захист прав споживачів" не регулюють правовідносини сторін за зазначений договором, а посилання позивача за зустрічним позовом на порушення норм зазначеного закону є необгрунтованим. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (постанова Верховного Суду України від 11.09.2013 р. по справі № 6-40цс13). Тобто, звертаючись до суду з позовом, Позивач повинен довести чи призводять умови п. 5.3.Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін за договором та яку саме шкоду зазначені умови договору завдають Позивачеві. В той же час, умови договору кредиту про нарахування штрафу у разі звернення до суду не можна визнати такими, що, порушують принцип добросовісності та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін за договором, а, тим-більш, завдають шкоду Позивачу, оскільки несприятливі наслідки для нього настали у зв`язку з неналежним виконанням Позивачем умов кредитного договору. Належне виконання позивачем умов кредитного договору унеможливило б нарахування штрафу за його порушення. А згідно з п.п. б), г), ґ) п. 6.1. Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. при укладені цього Договору Позичальник стверджує, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, він чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману, він вважає умови Договору вигідними для себе. Зазначений договір був підписаний Позивачем за зустрічним позовом без зауважень. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору, а з позовом про визнання недійсними п. 5.3. Договору кредиту з тих підстав, що ці умови договору в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, звернувся майже через два роки після його укладення у зв`язку із зверненням КС "Запоріжжя" до суду зпозовом про стягнення заборгованості. При цьому, з моменту укладення договору кредиту й до моменту звернення КС "Запоріжжя" до суду з позовом про стягнення заборгованості, його умови були відомі Позивачу за зустрічним позовом, ним не оскаржувались, частково, але виконувались, тобто він своїми діями з ними погоджувався, а отже, не вважав його умови несправедливими. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За змістом наведених норм оспорюваний Позивачем за зустрічним позовом договір кредиту може бути визнаний недійсним в судовому порядку, якщо його укладення призвело до порушення прав Позивача, тобто до звуження обсягу його існуючих майнових прав та/або порушення охоронюваних законом інтересів. Оскаржуваний договір кредиту не зменшував і не обмежував права Позивача за зустрічним позовом. Несприятливі наслідки для нього настали у зв`язку з неналежним виконанням Позивачем за кредитним договором умов кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в цій частині. Позивачем КС «Запоріжжя» заявлено вимогу про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 40 016, 92 грн. відповідно до п. 5.3. Договору кредиту. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд , оцінивши надані сторонами докази, зокрема ту обставину, що [PERSON] було отримано суму кредиту 50 000,00 гривень, з яких погашено 33 100,00 гривень, вважає за можливе у відповідності до вимог частини третьої статті 551 ЦК України зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу до 15 000,00 гривень. Щодо вимог заявлених до поручителів [PERSON] , [PERSON] суд зазначає наступне. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ст. 546 ЦК України) . У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Так, згідно ч. 1, 2, 3 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. В забезпечення вимог КС "Запоріжжя" за Договором кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. між Позивачем та Поручителем [PERSON] , Боржником [PERSON] був укладений Договір поруки № 2186/П1 від 19.10.2018 р. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 2186/П1 від 19.10.2018 р. Поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями Боржника, що випливають із Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р., укладеного між Кредитором та Боржником. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно Договору кредиту (п.3.1. Договору поруки). Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язанням Боржника в повному обсязі всім належним йому майном та іншими коштами, на які може бути звернення стягнення, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування,додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Договору кредиту (п. 3.2. Договорупоруки). Також, в забезпечення вимог КС "Запоріжжя" за Договором кредиту № 2186 від 19.10.2018 р. між Позивачем та Поручителем [PERSON] , Боржником [PERSON] був укладений Договір поруки № 2186/П3 від 19.10.2018 р. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 2186/П3 від 19.10.2018 р. Поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями Боржника, що випливають із Договору кредиту № 2186 від 19.10.2018 р., укладеного між Кредитором та Боржником. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно Договору кредиту (п.3.1. Договору поруки). Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язанням Боржника в повному обсязі всім належним йому майном та іншими коштами, на які може бути звернення стягнення, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування,додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Договору кредиту (п. 3.2. Договору поруки). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом КС «Запоріжжя» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 2186 від 19 жовтня 2018 року підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідачів за первісним позовом судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі по 308,72гривень з кожного

Outcome: partial