Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

09 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.06.2016 року позивач просить: визнати недостовірною інформацію, що викладена у висновку спеціаліста [PERSON] (відповідача) № 56 за результатами проведення дослідження за зверненням [PERSON], складеної відповідачем, а саме: "...29.09.2015, не повідомляючи і не погоджуючи це із [PERSON] та всупереч волі і бажанню їх старшого сина [PERSON], [PERSON] таємно вивезла молодшу доньку [PERSON] з їх спільного місця проживання. У подальшому, ігноруючи неодноразові звернення [PERSON] та сина [PERSON], [PERSON] не повернула [PERSON] до місця їх постійного проживання і робить все можливе для того, щоб не надавати [PERSON] та [PERSON] спілкуватися з [PERSON] навіть телефоном. Нехтуючи рекомендаціям психологів, представників органу опіки і піклування Печерської РДА [PERSON] своїми діями свідомо позбавляє [PERSON] можливості спілкуватися з батьком та братом. Водночас, [PERSON] повністю відсторонилась від спілкування з сином, не опікується і не цікавиться ним. Під час перебування сина на стаціонарному лікуванні у дитячій лікарні вона спромоглась відвідати сина [PERSON] у перший тиждень його госпіталізації лише один раз. [PERSON] може по 5 днів не телефонувати сину, а коли телефонує, то їх розмова триває переважно 1-2 хвилини і закінчується, зі слів [PERSON], підвищенням голосу та звинуваченням на його адресу. Крім того, [PERSON] проводить із [PERSON] ''компанію" з дискредитації батька та брата в очах доньки. У результаті чого останнім часом [PERSON] почала відмовлятись від спілкування з батьком та братом навіть телефонним зв'язком. Означені дії [PERSON], зокрема, системне ігнорування постійних прохань її сина [PERSON] повернути [PERSON] додому, призвели до появи у нього почуття несприйняття матері, страху та побоювань по відношенню до неї. У ході психодіагностичної бесіди з громадянином [PERSON] встановлено, що 29.09.2015 року [PERSON] без дозволу [PERSON] та всупереч бажанню старшого сина [PERSON], з другої спроби (перша спроба відбулась 28.09.2015) таємно вивезла їх спільну молодшу дитину [PERSON] з місця спільного проживання. На постійні звернення [PERSON] й [PERSON] повернути [PERSON] до місця постійного проживання [PERSON] не реагувала. У подальшому перестала приділяти належну увагу та турботу по відношенню до свого сина [PERSON], почала перешкоджати спілкуванню [PERSON] з братом та батьком. Крім цього, у відносинах [PERSON] з донькою [PERSON] почав проявлятися факт психологічної дискредитації батька і брата [PERSON] з боку [PERSON] в очах її доньки [PERSON] шляхом здійснення нею негативного психологічного впливу. Із показань [PERSON] та матеріалів, наданих на дослідження, також, виявляється, що поведінка [PERSON] останнім часом стає дедалі агресивнішою та непередбачуваною по відношенню до дітей та нього особисто. Нехтування рекомендаціями психологів міського центру дитини (служби у справах дітей КМДА) та представників органу опіки і піклування Печерської РДА, [PERSON] позбавляє [PERSON] можливості спілкування з батьком та братом. А утримання [PERSON] за іншим місцем проживання негативним чином впливає на її розвиток, оскільки позбавляє її можливості відвідувати дошкільний навчальний заклад та спілкуватись з однолітками. Згідно висновку експертного дослідження КНДІСЕ МЮ України від 27.10.2015 № 18444/15-61 встановлено, що у [PERSON] наявна емоційна прихильність як до мами, так і до батька. Проте, батько посідає домінуючу роль у сім'ї, має більший вплив на внутрішньосімейні відносини, його значимість для [PERSON] є більш пріоритетною. Крім цього, експертним дослідженням встановлено невідповідність істинним обставинам соціально- та індивідуально-психологічної характеризуючої інформації, викладеної психологом [PERSON] у "Психолого-педагогічній характеристиці дитини дошкільного віку [PERSON], вік 4 роки". У висновку спеціаліста [PERSON] від 10.11.2015 у [PERSON] діагностувалось наявність психічного напруження, соціальної дезадаптації, підвищеної тривожності, переживання страху, збудливості, імпульсивності, регресії до більш ранніх форм поведінки (плаксивість, несамостійність), прояву короткочасних експлозивних емоційних спалахів аффективного характеру у вигляді пошкодження іграшок та фізичної агресії по відношенню до бабусі [PERSON] (матері [PERSON]). При проведенні дослідження та формуванні подальших умовиводів спеціалістом [PERSON] не було враховано результати попередніх експертних досліджень (зокрема, висновків Київського міського центру дитини та Київського НДІ судових експертиз), які є вкрай важливими для визначення поточного психоемоційного стану [PERSON] на поточний час. Враховуючи висновки попередніх психологічних досліджень, зазначений спеціалістом [PERSON], комплекс проявлених [PERSON] індивідуально-психологічних поведінкових маркерів є прямим наслідком її вимушеного перебування в ізоляції від значимих для неї людей - членів її родини - батька та старшого брата. Таким чином, ознаки погіршення психоемоційного стану дитини [PERSON], констатовані у своєму висновку спеціалістом [PERSON], є фактичними і здебільшого відповідають дійсності, але, в констатуючій частині висновку вони не пов'язуються спеціалістом [PERSON] з істинними обставинами справи та грунтуються на однобокій суб'єктивній оцінці поточної ситуації, наданій у власній прагматичній інтерпретації громадянкою [PERSON] Враховуючи, що використаний у дослідженні спеціаліста [PERSON] методичний інструментарій психодіагностичного вивчення респондентів [PERSON] та малолітньої [PERSON] відповідає меті дослідження та особливостям вікового розвитку, висновки спеціаліста [PERSON] непрямо підтверджують деструктивний вплив на психіку [PERSON] штучно створених її матір'ю умов соціальної ізоляції від близьких родичів (батька і брата). Однак, неврахування існуючого стійкого сильного емоційного зв'язку між [PERSON] та старшим братом [PERSON] та емоційно значимого впливу батька [PERSON], який сприймається [PERSON] як домінуючий лідер у сім'ї, обумовлює обмеженість, однобічність та суб'єктивність висвітлення досліджуваної ситуації. Тривала штучно створена ізоляція [PERSON] від спілкування з батьком та братом [PERSON] перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із формуванням депривації групи соціально-важливих особистісних потреб, детермінує появу експозивних емоційних проявів афективного характеру у поєднанні із елементами фізичної агресії по відношенню до менш значимого/нереферентного соціального оточення. Слід зазначити, що тривале відсторонення дитини від виховного впливу батька-чоловіка негативно впливає на подальший розвиток її когнітивних характеристик, зокрема інтелектуальних здібностей, вироблення механізму самоконтролю, формування адекватної статевої ідентифікації та сприйняття осіб протилежної статі. Діагностично значимим для формування об'єктивного розуміння обставин є урахуванням притаманної даному віковому етапу розвитку та формування і становлення особистості дошкільника високої гуманістичної емпатійності, довільної уяви, гостроти сприйняття та емоційної вразливості, що у поєднанні із наявним вираженим бажанням [PERSON] до отримання похвали від емоційно значимих людей, здатне детермінувати репродукування дитиною сюжетних ліній/сценаріїв, раніше закріплених у ігровій формі, або закладених із застосуванням прийомів психологічного впливу через певні казки, історії-страшилки тощо (наприклад про тата-монстра, брата-жука і т.п.). Штучно створений соціально-комунікативний вакуум навколо [PERSON] детермінує депривацію даного виду потреб у неї, а в поєднанні із тривожними, владними тенденціями характеру емоційно близької людини (матері) може спричинити хворобливу залежність дитини від неї, розвиток регресивних форм поведінки (інфантильності, несамостійності, невпевненості тощо). Таким чином, притаманні данному віку афективність сприйняття дійсності, несформованість внутрішнього діалогу у структурі Я-концепції дитини, відсутність критичності сприйняття, наочно-дійовий характер мислення та його переважна несамостійність, емоційна залежність та пошук похвали дорослого, об'єктивна відсутність достатнього досвіду взаємодії в соціальному оточенні у сукупності із тривалою штучно створеною ізоляцією [PERSON] від активної соціальної взаємодії із батьком [PERSON], [PERSON] та бабусею [PERSON] унеможливлює об'єктивне оцінювання реальних стосунків між [PERSON] та [PERSON] ВИСНОВКИ 1.Матеріали, які були використані спеціалістом [PERSON] під час проведення дослідження на звернення [PERSON], грунтуються виключно на суб'єктивних думках однієї зацікавленої сторони - громадянки [PERSON], у наслідок чого є неповними і не можуть бути достатніми для формулювання категоричних висновків на поставлені перед нею запитання. 2.Робити категоричні висновки щодо ставлення дитини до кожного з батьків, брата та бабусі, а також, стосовно відносин між батьками, лише на підставі проведеного психологічного дослідження 4-х річної дитини, особливо в умовах інтенсивного впливу на неї суб'єктивного ставлення до ситуації її матері, є неприпустимими. 3.Висновки, зроблені спеціалістом [PERSON], за об'єктивних умов, які не залежать від її кваліфікації, досвіду, знань та умінь, не можуть відповідати істинним обставинам. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Як зазначає позивач висновок, в якому викладена оспорювана інформація надавався до справи стороною відповідача як доказ та був приєднаний до матеріалів справи. Позивач зазначає, що висновок має недостовірну інформацію, яка має бути спростована. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялись належним чином. А тому у відповідності до положень ст..169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідачів. Вислухавши позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала, що у висновку спеціаліста №56 за результатами проведення дослідження за зверненням [PERSON], який підписано [PERSON] було оприлюднено відомості, стосовно неї, які на її думку порушують її честь та гідність. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, позивач зазначає, що відомості, які вона просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять її честь та гідність, були поширені шляхом надання такого висновку до матеріалів цивільної справи. Позивач не заперечувала, що в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебувала справа за її позовом до колишнього чоловіка [PERSON] про визначення місця проживання дітей та саме як доказ він був приєднаний до справи. Після ознайомлення зі справою, позивач змогла отримати копію висновку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1 роз'яснює, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що спірний висновок оцінювався головуючим суддею при розгляді цивільної справи про визначення місця проживання дітей у взаємозв'язку з іншими доказами у справі, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів,суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed