Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 5315/2067ECLKZAPS2 від 12.12.2014 року. В обгрунтування позовних вимог посилається, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено кредитний договір із забезпеченням заставою, страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 5315/2067ECLKZAPS2, за яким Банк надав їй грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 15\~622,44 грн.; фіксована процентна ставка за користування кредитом 12% річних; комісія за обслуговування кредиту 328 грн. з цільовим призначенням на поточні потреби з датою повернення кредиту 01.07.2018 і строком кредитування 42 платіжних періоди. Позивач вважає, що при укладенні зазначеного кредитного договору були порушені її права як споживача, визначені нормами Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, ч.2 ст.11 вказаного Закону а саме: перед укладенням договору про надання споживчого кредиту працівники Банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення кредиту тривало півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона не читала із-за дрібного шрифту, але підписала, сподіваючись на добросовісність працівників банку, тому вважає, що відповідач скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав повної, всебічної, об»єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, виконання вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в їх сукупності є обов»язком Банку, визначеним законом, що в свою чергу є істотною передумовою укладання кредитного договору, адже неналежне інформування позичальника може вплинути на його рішення про придбання або непридбання послуги з надання кредиту. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Всупереч вимогам п.п. 2.4, 2.5, 3.6 Правил надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту вона не отримувала довідку чи повідомлення як окремого документу з інформацією, про що не ставила підпис. Також, ця інформація не доводилася в усній формі. Відповідно до п.4.1 кредитного договору позивач та страховик: ПрАТ «Ренесанс Життя» начебто підтвердили факт укладення договору добровільного страхування життя між страховиком та страхувальником (надалі - «Договір Страхування») на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс Життя» від 07 травня 2009 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 10 червня 2009 року №0190388 зі змінами та доповненнями (надалі Правил страхування) надання в його рамках страхового покриття за нижче перерахованими страховими ризиками. Згідно п.п.4.8, 4.9, 4.10, 4.11 кредитного договору страхова сума за договором страхування становить 15622,44 грн. Страхова виплата визначається в межах страхової суми за договором страхування, страховий тариф 0,52674%, страхова премія (сплачується одноразово) 2962,44 грн. Відповідно до п.4.12 кредитного договору договір страхування набуває чинності з 00 годин 00 хвилин 12 грудня 2014 року та діє до 24 години 00 хвилин 12 грудня 2017року. Крім того, договір містить умови щодо комісії за обслуговування кредиту, що суперечить чинному законодавству, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача). Спірний договір містить безліч умов та регулюється законодавством, з якими позивач ніколи в житті не зустрічалася, не мала можливості об*єктивно оцінити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Позивач також посилається на невідповідність умов договору про третейський розгляд спорів сторін договору вимогам ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, а саме, що третейські суди не можуть розглядати справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Вважає, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбачена п.7.1 кредитного договору, не відповідає ч.1 ст.203 ЦК України щодо змісту правочину, а тому з підстав, передбачених ч.1 ст.215 КЦ України, такий пункт договору є недійсним та є всі підстави визнати зазначений кредитний договір недійсним в цілому. В судове засідання позивач не з»явилася. Представником позивача [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримку позовних вимог у повному обсязі та про згоду на заочний розгляд справи. Представник ПАТ «Ренесанс життя» у судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомленіий належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача - ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не з»явився, надав на адресу суду письмові заперечення. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. До підписання Кредитного договору позивач в повній мірі була ознайомлена з усією інформацією, що передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», в письмовому вигляді, про що наявна в заява за підписом позивача. Також, позивач ознайомлений з інформацією після прикінцевих положень, що визначені в розділі 6 кредитного договору, та погодив її підписанням цього договору, засвідчивши, що з умовами споживчого кредитування Банку ознайомлена та зобов'язується його виконувати. Крім того засвідчила, що зміст ст.ст. 6, 627, 207 ЦК України їй роз'яснено, із зразками підписів уповноважених осіб сторін ознайомлена та надала згоду щодо такої письмової форми цього договору. Договір містить всю необхідну інформацію, визначену ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а процентна ставка є фіксованою та не порушує вимоги, встановлені ч. 2 ст. 6 вказаного Закону. Наявність підписів позивача в заяві/анкеті в кредитному договорі та невід'ємних його додатках свідчить про те, що позивач отримала всю необхідну інформацію та погодилася з нею, а отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов, тому кредитний договір є дійсним в розумінні положень, визначених ст.203 ЦК України, а вимоги позивача безпідставні та не ґрунтуються на нормах закону. Позивач вважає, що п.п. д) п. 1.2., п. 2.4 кредитного договору має бути визнано недійсними, а правовідносини, що виникли з підстав укладення кредитного договору - припиненими з огляду на те, що дані умови договору є несправедливими, проте дані твердження не відповідають дійсності та задоволенню не підлягають на підставі наступного. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях Банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обгрунтовані і підлягають частковону задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2014 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено кредитний договір із забезпеченням заставою, страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 5315/2067ECLKZAPS2, за яким Банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 15622,44 грн. у тимчасове користування на поточні потреби, а позивач зобов»язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних та комісії за надання та обслуговування кредиту у розмірі 328 грн., а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов»язання за даним договором у повному обсязі на строк кредитування 42 платіжних періоди. ПАТ "Ренесанс Життя" за умовами розділу 4 договору є страховиком майнових інтересів ПАТ «Платинум Банк», які пов*язані з життям, здоров*ям, працездатністю позичальника, який є застрахованою особою (а.с.9-10). Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що спірний кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки перед його укладенням працівники Банку не ознайомили її належним чином з істотними умовами цього договору, натомість спонукали до швидшого підписання даного договору. Позивач стверджує, що підписала договір не читаючи, а згодом виявила, що зміст договору порушує норми чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З наданого тексту договору вбачається, що п. 7.1 встановлено порядок вирішення спорів (третейське застереження), згідно якого всі спори, розбіжності та вимоги які виникають при виконанні даного договору чи у звязку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовилися, що розгляд справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціяції українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем Олегом Петровичем одноособово. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають Голові постійно діючого Третейського суду при АУБ. Розгляд справи у Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організіції «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням Голови Постійно діючого Незалежного Третейського суду при ВГО. Умови цього договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання Договору. Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Закон України «Про третейські суди» набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час укладання кредитного договору Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі № 5315/2067ECLKZAPS2 від 12.12.2014 між ПАТ "Платинум Банк", ПАТ "Ренесанс Життя" та [PERSON] було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України № 6-64цс15 від 20.05.2015. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України. Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Оскільки третейське застереження не впливає на зміст інших зобовязань за кредитним договором, які можуть бути виконані сторонами незалежно від дійсності такої умови договору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В задоволенні позовних вимог про визнання спірного договору повністю недійсним суд вважає за необхідне відмовляє, з наступних підстав. Відповідно до абз. 12 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. З матеріалів справи вбачається, що договір та всі додатки до нього надруковано єдиним розміром шрифту. Пам*ятка клієнту , що містить повну інформацію про додаткові витрати позичальника, які пов*язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, виготовлена шрифтом, що є більшим ніж використаний в тексті договору (а.с. 9-10). Наданими доказами, зокрема, заявою-анкетою за підписом позичальника [PERSON], вищезазначеною памяткою, додатком №1 до договору спростовуються посилання позивача на нібито ненадання повної інформації про умови кредитування та його сукупну вартість. Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин примусу до укладання договору, монопольного становища позикодавця або страховика, що виключало би вільне волевиявлення позичальника під час укладання договору. Фізична нездатність позивача ознайомитись зі змістом договору через розмір використаного шрифту також не доведена позивачем. Наявність обставин, які позивачем сприймались як перешкода для ознайомлення з текстом, включаючи відсутність необхідних знань для розуміння спеціальних термінів або норм чинного законодавства, могли бути підставою для відмови від укладання договору або залучення позичальником для консультацій на власний розсуд будь-яких осіб, яким він довіряє. Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальновідомий принцип диспозитивності цивільно-правових угод є підставою для висновку, що позивач мала можливість відмовитись від укладання кредитного договору. Послуги банківського кредитування в Україні є настільки поширеними, що виключають сумнів у можливості обрати альтернативного позичальника. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено право споживача (позичальника) протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Таким чином, законом передбачено достатній строк для ознайомлення зі змістом кредитного договору та оцінки його умов, з можливістю відмови від укладеного договору без надмірних негативних економічних наслідків для позичальника. Позивач не скористалася таким правом, а звернулася до суду через значний проміжок часу після отримання кредитних коштів, якими розпорядилася на власний розсуд. Умови спірного договору як у частині надання кредиту, так і в частині страхування позичальника не є такими, що створюють дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. За таких обставин, підстави для визнання їх несправедливості відсутні. Посилання позивача на неправомірність включення до умов кредитного договору положень про сплату комісії на користь Банку за обслуговування кредиту є необґрунтованим, оскільки викладені у п.п. 1.2, 2.4 спірного договору. Умови про сплату комісії не суперечать чинному законодавству. Така комісія не є винагородою за вчинення дій на власну користь, оскільки взагалі не пов*язана безпосередньо з будь-якими діями Банку, а є окремою додатковою формою оплати послуги з надання кредиту, тобто послуги, наданої позичальнику. Включення до тексту кредитного договору умов про страхування життя та здоров*я позичальника також не суперечить чинному законодавству. Доказів на підтвердження відсутності вільної згоди позивача на такі умови або обмежень у виборі контрагентів суду не надано. Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки визнавши п. 7.1 спірного договору недійсним, суд частково задовольняє позовні вимоги немайнового характеру, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: partial