Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

29.05.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про надання дозволу на виїзд неповнолітньоїдитини [PERSON], [INFO] народження, за кордон без дозволу та супроводження батька. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, просить позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, але 06.06.2017 надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності. Відповідно до позовних вимог зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Представник органу опіки і піклування Лиманської міської ради - третьої особи - Голєв С.І., який діє на підставі довіреністі, просить розглянути цивільну справу в його відсутності, важає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є законними, обгрунтованими, та відповідають інтересам неповнолітньої дитини, про що і надав відповідну заяву. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями: статті 33 Конституції України; Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, з наступними змінами і доповненнями; Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями; статтями 141, 150, 152, 155 Сімейного кодексу України; статтею 313 Цивільного Кодексу України; цивільно процесуальним законодавством України. Судом встановлено, що 04.03.2006року відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб - актовий запис № 70 (а.с. 11). Вказаний шлюб розірвано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 15.07.2008року, актовий запис № 404 (а.с. 12). Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження(свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 26.09.2006року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 13). Дитина на даний час проживає разом із позивачем - матрі*ю [PERSON] Позивач [PERSON] на теперішній час перебуває у шлюбі з [PERSON]. Шлюб зареєстровано 30.07.2016року Дзержинським районним у місті Харків відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 521(а.с.15). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч. 1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Батько неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] народження, [PERSON] добровільно в нотаріальному порядку, не бажав надати згоду на виїзд сина [PERSON] з матір*ю [PERSON] за кордон на оздоровлення. Позивач [PERSON] бажає забезпечити неповнолітньому сину [PERSON] оздоровлення за кордоном, в зв*язку з чим 18.05.2017року в ТзОВ Еввіва-тур оформлено замовлення № 18888183836 послуги турпродукту "Куток морського раю ... Італія", з відпочинком на території Угорщини та Італії, відправлення 29.07.2017 року з м. Львів, прибуття 06.08.2017року в м. Львів. Туристами вказаного туру є члені сім*ї позивача, а саме: син [PERSON], 10років, чоловік [PERSON], та особисто вона [PERSON] (а.с. 25-26). Статетю 313 ч.1, ч.3 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Неповнолітній [PERSON], [INFO] народження, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії [NUMBER], який виданий 19.05.2017року (а.с. 32). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, довгий час участі у вихованні дитини не приймає, але все ж має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати при наявності бажання участь у вихованні неповнолітньогосина, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо оздоровлення разом з матір'ю за кордоном. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню бо є необхідність надати позивачу дозвіл для її неповнолітньої дитини на тимчасовий одноразовий виїзд за кордон у супроводі позивача без згоди та супроводу відповідача до Угорщини та Італії на оздоровлення. На підставі викладеного, та

Outcome: approved