Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

27 травня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 05 травня 2019 року о 14 годині 35 хвилин на автодорозі Київ-Одеса 102 км+750 м., водій [PERSON] , згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії БД № 288480, складеного 05.05.2019, керуючи автомобілем «ЗАЗ-SENS» днз [NUMBER] не надав перевагу в русі автомобілю марки «MITSUBISHI-LANSER» днз [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на якій він перестроювався та відбулося зіткнення, після чого автомобіль «ЗАЗ-SENS» відкинуло на напівпричіп «KRONE SDC 27» днз [NUMBER] . Автомобіль та напівпричіп отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2019 адміністративне провадження щодо позивача за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. На протязі 3-х діб, після виникнення страхового випадку (ДТП), позивачем було повідомлено страхову компанію позивача про виникнення страхового випадку шляхом фіксування повідомлення на «гарячу лінію» страхової компанії, але відповідач [PERSON] не повідомив про виникнення страхового випадку страхову компанію, в якій застрахований автомобіль, яким він керував. 14 листопада 2020 року відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено до суду для прийняття рішення. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року, в результаті розгляду адміністративного матеріалу відносно відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративну справу закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. При постановленні даного рішення, суд прийшов до висновку про наявність в діях відповідача [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів. Внаслідок ДТП позивачу як власнику транспортного засобу було завдано матеріальні збитки. Страховою компанією АСК Омега, в якій було застраховано автомобіль відповідача, на письмове звернення позивача у проведенні оцінки та визначення суми матеріальних збитків огляді автомобіля позивача було відмовлено через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. 19 березня 2021 року позивачем було самостійно замовлено проведення експертного дослідження вказаного автомобіля. Про день та час проведення дослідження та прибуття експерта було письмово повідомлено відповідача, але останній не з`явився на місце огляду. Відповідно до висновку експертного дослідження № 37 від 22 березня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ-SENS» державний номерний знак [NUMBER] складає 76 007, 76 грн. За проведення експертного дослідження позивачем сплачено 3 500, 00 грн. За відправлення поштових повідомлень відповідачу, позивачем сплачено 70, 61 грн. Всього діями відповідача позивачу було завдано матеріальні збитки на суму 79 577, 37 грн. В результаті ДТП позивач, як власник пошкодженого автомобіля зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Погіршився стан здоров`я та психологічний стан позивача. Замість спокійного повсякденного життя позивач був вимушений займатися збором документів, необхідних для подачі позову до суду. У зв`язку з тим, що автомобіль втратив технічні характеристики, у позивача зникла впевненість у безпеці автомобіля, він вимушений пересуватися громадським транспортом. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 30 000, 00 грн. Відповдіно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 вересня 2021 року. Через неявку в судове засідання учасників справи, розгляд справи, призначений на 08 вересня 2021 року відкладено на 12 листопада 2021 року. Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року у даній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - акціонерну страхову компанію «Омега». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Правом на подачу пояснень до суду не скористався. В судове засідання відповідач не з`явився. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу з ухвалою про відкриття провадження у справі повернулося на адресу суду 29 червня 2021 року з відміткою про його вручення 25.06.2021. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з ухвалою про відкладення розгляду справи на 12 листопада 2021 року повернулося на адресу суду 17 вересня 2021 року з відміткою про його вручення 24.09.2021. Згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, що надійшло на адресу суду 16 червня 2021 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] . 05 травня 2019 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 288480, відповідно до якого останній 05 травня 2019 року о 14 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] на 102км.+750м. автодороги Київ-Одеса, не надав перевагу в русі автомобілю «MITSUBISHI-LANSER» реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, в результаті чого відбулося зіткнення. Відповідно до додатку до протоколу автомобіль автомобілем «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] отримав наступні пошкодження: ліві задні двері, ліве та праве крило, задній бампер, кришка багажника, задня частина т.з., пошкодження даху, лівий та правий задні фонарі, ліве заднє колесо та диск, передній бампер з лівої сторони. Дані про пошкодження транспортного засобу підтверджено підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року адміністративне провадження щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу зазначеного правопорушення. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква з заявою про порушення адміністративної справи відносно водія автомобіля «MITSUBISHI-LANSER» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . 14 листопада 2019 року відносно водія автомобіля «MITSUBISHI-LANSER» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 291208, відповідно до якого останній 05 травня 2019 року о 14 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем на 102 км.+750 м. автодороги Київ-Одеса допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого останній отримав механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду київської області від 25 червня 2020 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Даною постановою зазначено, що суд прийшов до висновку про те, що в діях [PERSON] є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 09 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до АСК «Омега» щодо здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 травня 2019 року за участю автомобілів під керуванням [PERSON] та [PERSON] . Листом АСК «Омега» від 16 вересня 2020 року [PERSON] повідомлено про те. що страхова компанія не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. 06 березня 2021 року [PERSON] звертався до АСК «Омега» та до [PERSON] з листом-запрошенням на огляд об`єкта дослідження автомобіля «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , що має відбутися 19 березня 2021 року. Відомостей щодо отримання вказаного листа відповідачем [PERSON] матеріали справи не містять. 19 березня 2021 року складено протокол огляду колісного транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] . Даних щодо присутності під час проведення вказаного огляду відповідача, вказаний протокол не містить. 22 березня 2021 року судовим експертом Петрушанко Вадимом Федоровичем складено висновок експертного дослідження № 37, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ-SENS», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 76 007, 76. До висновку експерта складено акт виконаних робіт від 22 березня 2021 року на суму 3 500 грн. та позивачем, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру 22.03.2021 сплачено грошові кошти в сумі 3 500 грн. 15 квітня 2021 року представником позивача - адвокатом Грабовим В.С. направлялася відповідачу претензія-пропозиція щодо досудового врегулювання спору, проте даних щодо її отримання відповідачем матеріали справи не містять. Наявні в матеріалах справи протокол огляду колісного транспортного засобу від 19 березня 2021 року та висновок експертного дослідження № 37 від 22 березня 2021 року судом не може бути взято до уваги, так як з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 травня 2019 року до огляду транспортного засобу та експертного дослідження пройшло понад 2 (два) роки і в матеріалах справи немає доказів того, що за вказаний період часу транспортний засіб, що був об`єктом дослідження, не експлуатувався. Даних щодо присутності відповідача під час проведення огляду транспортного засобу та експертного дослідження автомобіля матеріали справи не містять. Відомості щодо належного повідомлення відповідача у справі до участі в огляді транспортного засобу 19 березня 2021 року, у даній цивільній справі відсутні. Суд не може взяти до уваги копію повідомлень у месенджері, наданому позивачем в якості доказу у зв`язку з тим, що в суду відсутні відомості щодо листування позивача саме з відповідачем. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Джерелом підвищеної небезпеки, згідно з вимогами статті 1187 ЦК України, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) зазначено мету здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Так, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до статті 4 Закону № 1961-IV, є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV, є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком, відповідно до статі 6 Закону № 1961-IV, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 7 Закону № 1961-IV визначено розмір страхового платежу, який встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб. Розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Пропозиції МТСБУ щодо розміру базового страхового платежу та значень коригуючих коефіцієнтів підтверджуються актуарними розрахунками з урахуванням рівня збитковості даного виду страхування в цілому по галузі за останній розрахунковий період, який становить не менше року, та статистичних даних. Якщо Уповноважений орган протягом 60 календарних днів з дня внесення МТСБУ пропозиції не затвердив розмір базового страхового платежу, перелік, значення коригуючих коефіцієнтів та порядок їх застосування, діють попередні коригуючі коефіцієнти, порядок їх застосування та розмір базового страхового платежу. Для договорів міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Кабінет Міністрів України встановлює максимальні розміри страхових платежів, у межах яких МТСБУ встановлює обов`язкові для своїх повних членів єдині розміри страхових платежів за такими договорами. Статтею 9 Закону № 1961-IV надано поняття страхової суми. Так, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до абзацу першого та другого пункту 17.1 статті 17 Закону № 1961-IV, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ), згідно з вимогами статті 26-1 Закону, відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 33 Закону № 1961-IV описано алгоритм дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. У разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї. Зазначені в цьому пункті документи надаються безоплатно. Строк надання такої інформації (довідок та інших документів) органами державної влади (у тому числі судовими та правоохоронними) та органами місцевого самоврядування, медичними закладами, а також іншими юридичними особами не може перевищувати 30 днів з дня надходження запиту страховика (МТСБУ). Для отримання страхового відшкодування, відповідно до вимог статті 35 Закону № 1961-IV потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. З огляду на вказане суд вважає, що саме на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерну страхову компанію «Омега», як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Подібна правова позиція висловлена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц. Приймаючи до уваги те, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у Акціонерній страховій компанії «Омега», покладення позивачем обов`язку з відшкодування шкоди безпосередньо на відповідача, як винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди буде суперечити інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як винна особа, відповідно до положень статі 194 ЦК України зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Даних щодо розміру страхової виплати та її відшкодування страховою компанією матеріали справи не містять. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., суд вважає, що позивачем не підтверджено жодними документальними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди зі сторони відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed