Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частці будинку [ADDRESS] . Так вказане домоволодіння було збудоване сторонами у справі у період перебування у шлюбі. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.09.2016 року здійснено розподіл майна подружжя та вирішено питання права власності на земельну ділянку, а саме житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; поділено спірний будинок та земельну ділянку, за [PERSON] та [PERSON] визнано по Ѕ частці, як на будинок, так і на земельну ділянку; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] припинено. Також зазначила, що вона та [PERSON] не дійшли згоди стосовно порядку поділу майна, подальше спільне проживання, користування та володіння будинком [ADDRESS] значно ускладнює приватне життя як позивача, так і відповідача. З метою захисту своїх прав позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила розділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] , виділивши їй приміщення у житловому будинку згідно її частки власності Ѕ; визначити порядок користування земельною ділянкою № [NUMBER] , розташованого в м-н Бригантина Приморського району міста Маріуполя, площею 0,0600 га, виділивши [PERSON] земельну ділянку згідно її частки власності Ѕ, судові витрати просила покласти на відповідача. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу №266/7119/18 (провадження №2/266/261/19) передано судді Д`яченко Д.О. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.01.2019 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.02.2019 року у справі призначено судово будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 25.06.2019 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до\~\~ [PERSON] про\~виділення\~частки\~нерухомого\~майна\~в\~натурі\~та визначення\~порядку\~користування\~земельною\~ділянкоюпоновлено, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою 19.09.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили визначити варіант розподілу будинку та земельної ділянки, які визначені у висновку експерта за №1. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти обох варіантів розподілу майна, які визначені експертом у висновку. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно вимог\~ ст. 328 ЦК України\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.09.2016 року у справі № 266/2665/16-ц (провадження2/266/855/16) позов [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя, визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Поділити житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 198,6 кв.м., житловою площею 102,7 кв.м. з відповідними до нього господарськими спорудами шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частини цього будинку, залишивши у власності [PERSON] право власності на 1/2 частину цього будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2004 р., реєстраційний номер 4299568. Поділити земельну ділянку № [NUMBER] , розташовану в м-н «Бригантина», Приморського району, м. Маріуполя, Донецької області, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1412300000:02:004:0096 шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частини цієї земельної ділянки, залишивши у власності [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 16.02.2004 р. (серія ДН №044164), зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №243. Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 198,6 кв.м., житловою площею 102,7 кв.м. з відповідними до нього господарськими спорудами та право особистої власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] , розташовану в м-н «Бригантина», Приморського району, м. Маріуполя, Донецької області,\~\~площею 0,0600 га, кадастровий номер 1412300000:02:004:0096 припинено. Рішення набрало законної сили 04.10.2016 року. (а.с.11-13) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №117764050 від 20.03.2018 року [PERSON] належить Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.27-28) Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натрі, ст. 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Виходячи з положень підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Згідно технічної документації будинок [ADDRESS] , загальною площею 198,6 кв.м., житловою 102,7 кв.м. складається з: приміщення №1, коридор, площею 1,1 кв.м.; приміщення №2, коридор, площею 12,4 кв.м.; приміщення №3, ванна, площею 9,2 кв.м.; приміщення №4, жила, площею 19,8 кв.м.; приміщення №5, жила, площею 20,6 кв.м.; приміщення №6, туалет, площею 0,8 кв.м.; приміщення №7, котельна, площею 3,9 кв.м.; приміщення №8, кухня, площею 10,8 кв.м.; приміщення №9, коридор, площею 16,0 кв.м.; приміщення №10, веранда, площею 10,6 кв.м.; приміщення №11, жила, площею 23,4 кв.м.; приміщення №12, жила, площею 22,3 кв.м.; приміщення №13, жила, площею 16,6 кв.м.; приміщення І, гараж, площею 27,7 кв.м.; приміщення ІІ, сходи, площею 1,5 кв.м.; приміщення ІІІ, сходи, 1,9 кв.м. Відповідно до варіанту 1 висновку експерта №7-с від 12.06.2019 року, з яким погодилася позивач, першому співвласнику Ѕ ідеальної частки пропонується виділити: коридор,\~приміщення №\~1,\~площею 1,1\~кв.м.;\~коридор,\~приміщення №\~2,\~площею 12,4\~кв.м.;\~ванна,\~приміщення №\~3,\~площею 9,2\~кв.м.;\~жила кімната,\~приміщення №\~4,\~площею 19,8\~кв.м.;\~жила кімната,\~приміщення №\~5,\~площею 20,6\~кв.м.;\~туалет,\~приміщення №\~6,\~площею 0,8\~кв.м.;\~котельня,\~приміщення №\~7,\~площею 3,9\~кв.м.;\~кухня,\~приміщення №\~8,\~площею 10,8\~кв.м.;\~сходи,\~приміщення №\~ІІ,\~площею,\~1,5\~кв.м.,\~загальною площею\~80,1\~кв.м.,\~ганок літ.\~а,\~Ѕ частку\~огорожі №1-4,\~що становить\~53/100\~частки будинку.\~Другому співвласнику\~1/2ідеальної частки пропонується виділити: коридор, приміщення № 1, площею 16,0 кв.м.; веранда, приміщення № 10, площею 10,6 кв.м.; жила кімната, приміщення № 11, площею 23,4 кв.м.; жила кімната, приміщення № 12, площею 22,3 кв.м.; жила кімната, приміщення № 13, площею 16,6 кв.м.; гараж, приміщення № І, площе. 27,7 кв.м.; сходи, приміщення № ІІІ, площею 1,9 кв.м., загальною площею 118,5 кв.м., Ѕ частку огорожі №1-4, що становить 47/100 частки будинку. (а.с.71-81) Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Таким чином, на підставі вище викладеного, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] не визнаючи позов та не погоджуючись із обома запропонованими варіантами розподілу спірного майна, не обґрунтував свої заперечення належним чином та не запропонував свій варіант розподілу спірного домоволодіння, суд приходить до висновку про можливість виділу у натурі в самостійні об`єкти нерухомого майна, а саме позивачу 53/100 частини, відповідно відповідачу 47/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не змінюється. У\~правовій позиції\~у справі N 6-4ц14, яка\~викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року,\~зазначено, що відповідно до частин першої, другої\~статті 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні вимоги про стягнення грошової компенсації, суд враховує, що до розподілу сторонам належало право власності на спірний будинок в рівних частках, в результаті виділу частки домоволодіння в натурі позивачу переходить право власності на 53/100 часток більше ніж відповідачу, тобто право власності [PERSON] 3/100 часток спірного домоволодіння може бути припинено лише за умови одержання від іншого співвласника\~ [PERSON] грошової компенсації вартості цієї частки домоволодіння. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №7-с від 12 червня 2019\~\~року\~\~компенсація другому співвласнику за зрівняння часток по інвентарній вартості становить 19876,00 гривень. (а.с.77 звор.стор). Отже, за зрівняння часток з позивача на користь відповідача підлягає стягненню компенсація в сумі 19876,00 гривень, вартості 3/100 часток спірного домоволодіння. Щодо порядку користування земельною ділянкою, то такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натрі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Відповідач [PERSON] не бажає вирішувати питання розподілу домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача [PERSON] як співвласника, є незаконним і також порушує права позивача. Таким чином, домовитися сторони самостійно не змогли, звернення до правоохоронних ні до чого не призвело, є спір, вирішити спірне питання сторони в добровільному порядку не можуть, тому вони вимушені звертатися до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…» Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також, експертом надано висновок щодо поділу земельної ділянки, в якому зазначено один варіант розподілу земельної ділянки, а саме: першому співвласнику пропонується в користування частину земельної ділянки площею 0,0230 га., розміром 5,46 м, 7,54 м по межі з боку вулиці; 31,25 м по межі з ділянкою № [NUMBER] ; 6,80 м по межі з ділянкою № [NUMBER] ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою другого співвласника 0,40 м, 12,50 м, 6,40 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота: другому співвласнику пропонується в користування частину земельної ділянки площею 0,0230 га., розміром 6,20 м по межі з боку вулиці; 16,75 м, 14,50 м по межі з ділянкою № [NUMBER] ; 12,40 м по межі з ділянкою № [NUMBER] ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою першого власника; 10,80 м, 12,50 м, 4,80 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота. Статтею 88 Земельного кодексу України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Аналізуючи зібрані у справі докази, за наявності не обґрунтованих заперечень зі сторони відповідача щодо запропонованих експертом варіантів поділу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою суд, враховуючи спеціальні норми, які регулюють дані правовідносини, а також

Outcome: approved