Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

13 червня 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на склад №1, склад №2, будинок тваринника та конюшню за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що ухвалою Чечельницького районного суду від 21 листопада 2002 року замінено спосіб, порядок виконання рішень Чечельницького районного суду про стягнення з САТ "Чечельницьке" заробітної плати на користь відповідачів, яке він викупив заплативши відповідачам вартість вказаного майна. Так-як він з 2002 року року безпепервно володіє вказаним майном бажає оформити право власності на вказані будівлі, але оскільки з 18.05.2006 року САТ "Чечельницьке" перестало існувати не виготовивши правовстановлюючих документів змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі по мотивах вказаних в позовній заяві. Відповідачі [PERSON]М, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовнівимоги визнали, не заперечують проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надавши суду телеграму в якій просить справу слухати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до пункту 3 цієї статті право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давінстю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.9 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясовування і дослідження інших обставин справи. Отже, враховуючи те, що позов відповідачами визнано, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на склад №1, склад №2, будинок тваринника та конюшню за набувальною давністю.

Outcome: approved