Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18. 03. 2006 року, зареєструвавши його у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Бердянська, актовий запис № 119. Від сумісного життя подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] по 1/4 частині з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося , оскільки їх відносини вже давно перестали будуватися на почуттях взаємної любові і поваги, з вересня 2016 року не підтримують шлюбні стосунки та з травня 2017 року проживають окремо . В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, оскільки до питання про розірвання шлюбу підійшла виважено. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу, та стягнення аліментів, зазначивши, що на даний час не працює, але не відмовляється від утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог , суд приходить до висновку, що сім"я сторін існує лише формально, між сторонами склалися ненормальні взаємовідносини, домашнє господарство ведуть окремо, проживають окремо. Наміру на примирення не мають, вважають, що збереження сім"ї неможливе, оскільки з вересня 2016 року не підтримують шлюбні відносини , домашнє господарство ведуть окремо, з травня 2017 року проживають окремо. Майнового спору у сторін на день слухання справи про розірвання шлюбу не виникає. Тому на підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. У відповідності з ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження сина ( а.с. 8) відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 181 СК України , кошти на утримання неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, оскільки відповідач являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] від сумісного шлюбу, а тому і в цій частині вимоги підлягають задоволення про стягнення аліментів по 1/4 частині з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, у відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України, допустивши негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Також підлягає стягненню і судовий збір з відповідача у відповідності з ст. 88 ЦПК України при задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved