Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивачі звернулись із позовом до відповідача та просять суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради від 29.05.2001року № 209 "Про умовне визначення історичних меж старовинних єврейських кладовищ". В обгрунтування позову зазначили, що їм згідно із рішення Кам`янка-Бузької міської ради депутатів трудящих від 10.06.1976 року № 84, а в подальшому на підставі договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 1997року, укладеного між виконавчим комітетом Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було передано останньому земельну ділянку площею 600 м. кв., яка знаходиться в [ADDRESS] (теперішня назва [ADDRESS] ); відповідно до рішення Кам`янка-Бузької міської ради депутатів трудящих від 08.06.1976 року № 84, а в подальшому на підставі договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 14.02.1974 року № 1012/74, укладеного між виконавчим комітетом Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області з однієї сторони та [PERSON] з іншої, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на праві приватної власності було передано земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] . Згодом, ними було оформлено право приватної власності на належні їм на праві постійного користування зазначені вище земельні ділянки, на яких у відповідності до їх цільового призначення побудовано житлові будинки та господарські споруди. 29.05.2001 року Кам`янка-Бузькою міською радою Львівської області було винесено рішення, яким визнано умовно-історичні межі трьох єврейських кладовищ, зокрема, район [ADDRESS] (земельна ділянка між будинком [ADDRESS] і [ADDRESS]) . Також цим рішенням, а саме п. 2 рішення, вирішено заборонити територіях умовно визнаних єврейських кладовищ будь-яке будівництво і використання вище вказаних земельних ділянок для несумісних потреб. Вказаним рішенням відповідач порушив їхні права та інтереси, як власників земельних ділянок. Оскаржуване рішення винесено відповідачем у зв`язку із розглядом листа Американо-Українського бюро з прав людини та чинного законодавства від 14.03.2001 року і від 25 квітня 2001 року про вимоги на визнання історичних меж трьох старовинних єврейських кладовищ відповідно до зібраних архівних документів та з метою недопущення подальшого будівництва, при цьому, їх, як жителів м. Кам`янка-Бузька, а також на той час землекористувачів, на засідання виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, запрошено не було, не зважаючи на те що, відповідач в 2001 році фактично змінив цільове призначення їхніх земельних ділянок, заборонивши проведення на них будь-якого будівництва. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали заявлені вимоги з вищенаведених підстав та просять їх задовольнити. Представник відповідача Квасніцький О.В. у судовому засіданні пояснив, що дане рішення було предметом судових переглядів з інших підстав, поклався у прийнятті рішення на розсуд суду. Третя особа - Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу у судове засідання не з`явились, подали суду заяву, у якій проти позову заперечили, просять прийняти рішення у справі на підставі наданих третьою особою доказів. Також просять застосувати строк позовної давності до вимог позивачів. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки виконкому Кам`янка-Бузької міської Ради депутатів трудящих від 08.06.1976 року № 504 рішенням виконкому Кам`янка-Бузької міської Ради депутатів трудящих від 14.02.1974 року [PERSON] відведено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] . Власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 037639. Згідно рішення виконкому Кам`янка-Бузької міської Ради депутатів трудящих від 10.06.1976 року № 84 [PERSON] відведено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в [ADDRESS] площею 600 м.кв. Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.12.2014р. [PERSON] являється власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . Відповідно довідки Кам`янка-Бузької міської ради від 04.04.2006 року №397/02-20 згідно рішення міськвиконкому Кам`янка-Бузької міської ради №242 від 14.09.1989 року будинковолодіння [ADDRESS] було перенумероване на будинковолодіння [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради від 29.05.2001 року № 209 визнано умовно історичні межі трьох єврейських кладовищ, зокрема, частини [ADDRESS] (земельна ділянка між будинками [ADDRESS] і [ADDRESS]) , а також заборонено на територіях умовно визнаних єврейських кладовищ будь-яке будівництво і використання вище згаданих земельних ділянок для несумісних потреб. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі земельної ділянки, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є - наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Стаття 386 ЦК України встановлює, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Особливу увагу суд звертає на приписи ст. 393 ЦК України, згідно з якою, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника - за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ч.2 ст.10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Відповідно до п.10 ст.59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності нормам законодавства України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 152, ч.1 ст.155 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п."а" ч.1 ст. 53 ЗК до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам`ятні місця, пов`язані з історичними подіями. Виходячи із положень статті 54 ЗК землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Пунктом "г" частини першої статті 150 ЗК визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення. Згідно із листа Кам`янка-Бузької РДА від 07.12.2016 року № 4395/02-20, вбачається, в генеральному плані м. Кам`янка-Бузька, розробленому інститутом "Дніпроміст" 1982р., місця захоронень населення єврейської національності не вказано. Поряд із цим зазначено, що отримана позивачем [PERSON] земельна ділянка передбачена під квартал індивідуальної житлової забудови. Згідно листа відділу держгеокадастру у Кам`янка-Бузькому районі Львівської області від 04.06.2016 року № 4446/16-16-0.2 у місцевому фонді документації із землеустрою відсутня технічна документація, щодо інвентаризації земель для облаштування кладовищ чи земель історико- культурного призначення по [ADDRESS] та [ADDRESS] на території Кам`янка- Бузької міської ради Згідно листа Кам`янка-Бузької міської ради від 30.05.2016р. № 253/02-22 у Кам`янка-Бузькій міській раді відсутня інформація щодо пам`яток єврейських захоронень як місцевого так і національного значення та реєстрації права власності на такі пам`ятки. Аналогічна інформація міститься у листі Кам`янка-Бузької райдержадміністрації № 1953/02-21 від 08.06.2016р. Таким чином, станом на час прийняття оскаржуваного рішення у 2001 році, у відповідача були відсутні підстави приймати рішення щодо обмеження прав позивачів щодо права володіння та користування приватною власністю, оскільки суду як відповідачем так і третьою особою не надано доказів, що свідчать про те, що дані земельні ділянки належать до земель історико-культурного призначення, як і прийняття рішень про зміну категорії земель із земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на землі історико-культурного призначення та не надано відповідної землевпорядної документації, а тому суд приходить до висновку, що виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області при прийнятті рішення № 209 від 29.05.2001року вийшов за межі своїх повноважень, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що рішення виконкому слід скасувати у частині, що стосується безпосередньо прав позивачів, а саме -визнання умовно історичних меж єврейських кладовищ - району [ADDRESS] (земельна ділянка між будинком [ADDRESS] і [ADDRESS]) та заборони на даних територіях будь-якого будівництва і використання вище вказаних земельних ділянок для несумісних потреб, а тому позов слід задовольнити частково. Щодо покликань третьої особи про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 того ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 того ж Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ч.3, 4 того ж Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні встановлено, що позивачі дізнались про оспорюване рішення із листа Кам`янка-Бузької міської ради від 08.12.2015 року № 498/02-22, згідно якого останніх повідомлено по намір міської ради подати клопотання про залучення їх до справи № 446/889/15-а, яка перебуває у провадженні Кам`янка-Бузького районного суду за позовом Представництва Американського об`єднання для євреїв бувшого Радянського союзу до Кам`янка-Бузької міської ради про визнання не чинними та скасування рішень. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] залучено до справи №446/889/15-а в якості третіх осіб. Позивачі звернулись до суду з даним позовом 09.11.2018 року. Таким чином суд вважає, що позивачами не пропущено строку позовної давності звернення до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial