Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

19.01.2017 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом та просив стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 3 989,90 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.04.2016 між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладеного договір страхування № PKS 1600383 майнових інтересів власника автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER]. Також зазначає, що 14.04.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [PERSON] Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 06.05.2016, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. Відповідно до рахунку № 00548 від 10.06.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] становить 3 982,90 грн. 16.06.2016 до ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулася [PERSON] із заявою на виплату страхового відшкодування. Зазначена вище ДТП була визнана страховим випадком та 16.06.2016 співробітниками ПАТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт № 113406. Згідно з даним страховим актом страхове відшкодування становить 3 982,90 грн. ПАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER], в розмірі 3 982,90 грн., відповідно до платіжного доручення № 10948 від 17.06.2016. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути страхове відшкодування з відповідача. 23.01.2017 Деснянським районним судом м. Києва був направлений запит до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, однак був повернутий на адресу суду у зв'язку з відсутністю баз даних. 02.02.2017 Деснянським районним судом м. Києва був направлений запит до відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві. 07.02.2017 на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 14.02.2017 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 22.02.2017 на адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника. 10.03.2017 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва за клопотанням відповідача справу направлено за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва. 25.04.2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 30.08.2017 в судовому засіданні не виходячи до нарадчої кімнати, судом було залучено до участі у справі третю особу: ТОВ «Фінанс-Лайн» та ПрАТ "Страхова компанія "Нова". 28.09.2017 від представника позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів справи, останній просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні 30.08.2017 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ СК "Нова". В подальшому, 10.04.2018 представником відповідача було подано заяву про слухання справи у його відсутності та просить відмовити в задоволенні позову. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Заслухавши пояснення предстаника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що 14.04.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [PERSON] Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 06.05.2016, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. (а.с.11-12). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що 12.04.2016 між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладеного договір страхування № PKS 1600383 майнових інтересів власника автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.4). Строк дії договору з 14.04.2016 до 13.04.2017 (а.с. 4). Відповідно до рахунку № 00548 від 10.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] становить 3 982,90 грн. (а.с.19). 16.06.216 до ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулася [PERSON] із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.20). Зазначена вище ДТП була визнана страховим випадком, про що 16.06.2016 співробітниками ПАТ «ПРОСТО-страхування» було складенно Страховий акт № 113406. Згідно з даним страховим актом страхове відшкодування становить 3 982,90 грн. (а.с.21). Відповідно до платіжного доручення № 10948 від 17.06.2016 ПАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER], в розмірі 3 982,90 грн. (а.с.22). Позивач посилаючись на те, що потерпілому відповідно до взятих зобов"язань по Договору страхування № PKS 1600383 майнових інтересів власника автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] від 12.04.2016 сплачено вартість відовлювального ремонту у розмірі 3 982,90 грн., просить стягнути з відповідача, як винної особи в порядку ст. ст.993,1187,1191 ЦК України понесену матеріальну шкоду. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Нова» відповідно до Полісу АI/9327997 строком дії з 06.04.2016 - 05.04.2017 (а.с. 56). Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100 000,00 грн., франшиза-нуль грн. Ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерплих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.9 цього ж Закону, а сам: п.9.1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст.22 цього ж Закону, п. 22.1. у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 вказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З матеріалах справи відсутні докази та відповідно позивачем у позові не викладено обставин в обгрунтування позову в частині того, що позивач звертався з заявою до страхової компанії відповідача, тобто ПрАТ «Страхова компанія «Нова» та відповідно вичерпав можливість пред"явлення вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Нова» про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за полісом АI/9327997 від 06.04.2016. Розмір страхового відшкодування, який просить стягнути позивач не перевищує ліміту відповідальності страховика. Доказів того, що ПрАТ «Страхова компанія «Нова» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування , згідно укладеного полісу АI/9327997 від 06.04.2016, позивачем не надано. Разом з цим, позивачем не надано доказів, що в суму вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого було включено ВТВ, яка є безумовною підставою для стягнення відповідної суми саме з відповідача. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. З огляду на викладене, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального і процесуального права, приймаючи до уваги те, що позивач не вичерпав можливість звернення до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування та така можливість не втрачена, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування». З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed