Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 19.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітній платі за час вимушеного простою, оплату чергової відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідну допомогу при скороченні штату, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою судді від 21 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, призначено до судового розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом при досліджені письмових доказів по справі встановлено. Позивач працювала у відповідача з 19 серпня 2015 року по 17.07.2017 року коли була звільнена у зв'язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.20-21,23). У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість по заробітній платі в сумі 26843,29 гривень (а.с.25,25,26,27,28,29,30). Суд, дослідивши письмові докази по справі, зазначає наступне. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В статті 115 КЗпП України зазначено - Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 УПК України - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В суду не викликають сумніви заборгованості по заробітній платі в сумі 26843,29 гривень, зазначеної позивачем до її виплати відповідачем позивачу, оскільки зазначена сума відповідає наданим документам та здійсненим розрахункам, при тому, що ці суми на невідповідність їх правильності розрахунків відповідачем не оспорюються. При цьому, щодо позовних вимог позивача про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 6248,04 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.36\~та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст.13,18 КЗпП України. Про право [PERSON] отримати вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку зазначено в наказі про її звільнення від 10.07.2017 року №4432/ДН-ОС (а.с.23). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 26843,29 гривень є обґрунтованими, оскільки вона знайшла підтвердження в судовому засіданні і є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі, яка дорівнює сумі 202,49 грн. помноженої на кількість днів затримки виплати з 18.07.2017 року по день ухвалення рішення судом задоволенню не підлягає з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. \~ \~ \~ \~Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та за змістом ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум. \~ \~ \~ \~Таким чином, вимоги про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку мають бути оплачені судовим збором. \~ \~ \~ \~Позивачем заявлена\~вимога про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~з виплати\~заробітної плати\~за березень\~2017\~року у\~розмірі 1700,02 гривень,\~заробітну плату\~за час\~вимушеного простою\~в розмірі\~14180,67\~гривень,\~вихідну допомогу\~при звільненні\~в розмірі\~6248,04\~гривень,\~компенсацію за\~невикористані дні\~щорічної відпустки\~в розмірі\~4714,56\~гривень, всього\~26843,29 грн., при цьому судовий збір не сплачувався. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку. Враховуючи, що судом у задоволенні цих вимог відмовлено, судові витрати покладаються за рахунок держави.

Outcome: partial