Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати нечинною транзакцію щодо переказу 29.01.2015 коштів у сумі 4620 гривень 66 копійок з кредитної картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», виданої на ім'я [PERSON] та зобов'язати відповідача повернути такі кошти;скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції) за спірною трезакцією. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.01.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000,00грн. 29.01.2015 року позивач отримав СМС повідомлення про списання з його карткового рахунку 4620,66 грн. Цього ж дня звернувся на лінію клієнтської підтримки до ПриватБанку 3700, та повідомив що жодних трансакцій я замовляв, та просив зупинити проведення будь яких наступних трансакцій. Цього ж дня, банком було заблоковано картку. На наступний день позивач особисто звернувся до відділення банку для подачі заяви про шахрайське списання коштів з його картки. Працівниця банку повідомила, що подавати заяву не треба, бо за телефоном клієнтської підтримки його заяву прийняли в роботу і банк обов'язково розбереться і поверне йому кошти. Додатково пояснила, що обов'язково треба виготовити нову картку, замість заблокованої, що і зробив. Позивач стверджує, що наполягав на тому, щоб банк не нараховував йому відсотки, штрафи та пені, а також, що забороняє піднімати йому кредитний ліміт. Працівниця банку повідомила, що піднімати кредитний ліміт не будуть. В подальшому позивач звернувся до Дрогобицького ВП НП У Львівській області з заявою про заволодіння шляхом обману його коштами, за якою було розпочате кримінальне провадження за № 1205140110000187. Після цього, позивач звернувся до відділення банку, щоб скласти заяву про заволодіння шляхом обману коштами, забороною піднімати кредитний ліміт та наміром подачі копії Постанови про кримінальне провадження та довідку про внесення інформації до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 1205140110000187. Однак, банк відмовив у прийнятті вищезазначених документів. Протягом двох років позивач постійно звертався до Банку, як по телефону клієнтської підтримки, так і у відділення з проханнями провести розслідування за даним фактом та прийняти від нього пояснення і відповідні документи, однак, банк відмовлявся йти на діалог і, без його відома збільшував кредитну лінію та списував з карткового рахунку відсотки, штрафи та пені. За таких обставин змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у письмовому запереченні. Зокрема у запереченні зазначено, що з мотивів позовної заяви вбачається, що позивачем заперечується транзакція від 29.01.2015 на суму 4620,66 грн. Зі змісту заяви поданої до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 30.01.2015 вбачається, що [PERSON] звернувся щодо злочину вчиненого невідомою особою щодо заволодіння коштами на суму 4600,00 грн., що мало місце 28.01.2015 року. З іншого додатку, яким підтверджують оспорювану трансакцію, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором взагалі вбачається, що станом на 29.01.2015 року сума використаного кредитного ліміту становить 4620,66 грн., проте, така сума сформована не в дату 29.01.2015 року, як про це зазначається у позовній заяві, а сформована накопичувальним підсумком з врахуванням численних попередніх трат проведених [PERSON] за карткою починаючи із 02.01.2015 року та з врахуванням поодиноких погашень боргу. Таким чином, лише виписка по карті/рахунку може підтверджувати здійснення трансакції в певну дату. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не визнає обставину здійснення трансакції ні в дату 28.01.2015 року, ні в дату 29.01.2015 року, ні на суму 4620,66 грн., ні на суму 4600,00 грн. Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи,дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб»єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст.37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. Згідно п.8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ №705 від 05.12.2014р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред"явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльність сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації , яка дає змогу ініцюювати платіжні операції. Як встановлено з матеріалів справи та не оспорюється сторонами той факт, що 29.01.2015 з картки позивача було здійснено списання коштів у сумі 4620,66 грн. та враховано ту обставину, що позивачем [PERSON] не подавалася заява на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі інтернет, а також те, що в системі «Приват-24», він не зареєстрований і ніколи не користувався даними послугами. Крім цього, позивач особисто звертався до відділення банку для подачі заяви про шахрайське списання коштів з його картки, однак письмової заяви від позивача не прийнято, що також не заперечується представником відповідача. Позивач звернувся до Дрогобицького ВП НП У Львівській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою було розпочате кримінальне провадження за № 1205140110000187, що вбачається з листа заступника начальника Дрогобицького В.П. ГУНП у Львівській області (а/с 5). Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, що було чинним станом на вересень 2012 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 13.05.2015р. у справі № 6-71цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010р. № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Варто зазначити, що хоч і Постанова НБУ від 30.04.2010р. № 223 на момент спірних правовідносин втратила чинність у зв'язку із прийняттям Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р., але остання містять аналогічні норми щодо відповідальності користувача за ризик збитків до моменту повідомлення банку та у разі, якщо доведено, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 6 -9). З огляду на це правова позиція ВСУ є незмінною і залишається згідно зі ст. 360-7 ЦПК України обов'язковою для судів. Згідно із п. 10 розділу VІ Положення банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання (правова позиція Верховного Суду України викладена при розгляді справи № 6-170цс12). А тому, за таких обставин слід визнати такими, що нараховані неправомірно відсотки та пеня за користування спірними коштами у період з 29.01.2015 року. Щодо доводів відповідача про неналежність способу захисту позивача, а саме заявлених вимоги не передбаченої ст. 16 ЦК України, то такі на думку суду є необґрунтованими, оскільки така вимога відповідає та співвідноситься із ст. 16 ЦК України, зокрема, способам захисту таким, як припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім цього, вказаною статтею ЦК України передбачено і те, що суд може захистити цивільне право або інтерес інших способом ніж передбачений у 10 можливих способах захисту цивільних прав та інтересів, що встановлений договором або законом. Аналогічно стаття 5 ч.2 ЦПК України в редакції чинній на даний час передбачає, що суд у своєму рішенні може визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону, яким слід вважати заявлену вимогу позивача. Щодо вимоги позивача про повернення на його рахунок коштів в сумі 4620,66грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку , то суд вважає за необхідне в задоволенні такої відмовити, оскільки кошти на рахунку позивача були кредитні і не належали останньому. На підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, враховуючи складність даної справи, складання повного рішення суду відкладено на строк до десяти днів, повне судове рішення складено 26.04.2018 року через перебування судді у відпустці (п.6 ч.7 ст. 265 ЦПК України). На підставі викладеного і

Outcome: partial