Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним укладений з Відповідачем Догоговір фінансового лізингу від 30.09.205 р. № 000457, стягнути на його користь з Відповідача сплачений ним адміністративний платіж в сумі 50 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.09.2015 він уклав договір лізингу № 000457 з відповідачем (лізингодавцем), за умовами якого останній зобов'язувався придбати предмет лізингу, яким є трактор МТЗ Беларусь 892 і передати його у користування позивачу (лізингоодержувачу) на строк і умовах, передбачених договором. Позивач посилається на те, що при укладенні договору відповідач ввів позивача в оману, зазначивши ціну предмету лізингу відмінну від ціни, обумовленої сторонами. Позивач сплатив відповідачу на банківський рахунок авансовий платіж у розмірі 50 000 грн. та мав, згідно пояснень представника ТОВ «ЛК «Ваш Авто», отримати трактор протягом 5 днів. При цьому, будь-яких інших положень договору йому не було пояснено та не надано можливості детально ознайомитися з його умовами. Вказаний договір фінансового лізингу, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним, оскільки договір був укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, договір містить дискримінаційні для позивача положення, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, містить несправедливі умови, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг. Також позивач вказує, що визначення предмету лізингу в цьому Договорі не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (відсутня інформація щодо року випуску, кольору, об'єму двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації автомобіля тощо), предметом договору визначено лише «трактор Беларусь 892», позивач був позбавлений можливості встановити специфікацію предмету лізингу з огляду на відсутність вибору. Як вбачається із наведеного, у Договорі відсутня обов'язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг». Зазначає, що зміст вищевказаного договору фінансового лізингу суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки: 1) положення договору містить умову про те, що лізингодавець в будь-який момент має право вимагати додаткового забезпечення виконання зобов'язання порукою з боку юридичної чи фізичної особи. При цьому не вказується жодних умов/передумов для виникнення такого наслідку, що явно свідчить про дискримінаційний, щодо споживача, характер договору; 2) відповідно до договору лізингодавець взагалі знімає з себе будь-яку відповідальність щодо якості, комплектності справності, заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей предмета лізингу. Відповідальним за все встановлюється „продавець", що є порушенням ст. 808 ЦК України відповідно до якої, якщо вибір продавця предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність. В даному випадку позивач не обирав предмет лізингу та не міг його обрати, оскільки відповідач не надав належну інформацію щодо цього товару; 3) згідно договору відповідач наділив себе правом в односторонньому порядку розірвати договір, при чому лізингодавець (відповідач) не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача (позивача) про розірвання даного договору. Аналогічним правом позивач в договорі не наділений, що відповідає визначенню несправедливої умови в договорі із споживачем згідно п.6 ч.З ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів"; 4) згідно договору лізингодавець (відповідач) наділений правом вимагати зміни розміру Лізингових платежів у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, а на споживача покладений обов'язок прийняти такі зміни. Дане положення договору відповідає визначенню несправедливої умови в договорі зі споживачем згідно п.13 ч.З ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів"; 5) згідно договору відповідач визначив право збільшувати лізингові платежі (ціну - істотну умову договору) в односторонньому порядку, в залежності від змін законодавства, податків та такого іншого без жодної згадки про права споживача у такому разі, що також відповідає визначенню несправедливої умови в договорі із споживачем згідно п.13 ч. 3 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів", при цьому договором передбачено, що лізингоодержувач не має взагалі права на жодне відшкодування та/або зменшення лізингових платежів; 6) договорів містить дискримінаційні положення згідно яких споживач у випадку власної ініціативи по розірванню договору не отримує взагалі нічого, а також повинен сплатити штраф у розмірі 40% від авансових платежів. Аналогічних чи схожих умов в договорі щодо відповідача не наведено, що не відповідає визначенню несправедливої умови в договорі із споживачем згідно п.4 та п.7 ч. 3 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів". В судове засідання позивач не з'явився, про причини неявки не повідомив, забезпечив явку в судове засідання свого представника. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити його з наведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав письмові заперечення на позов в яких зазначив, що вищевказаний договір відповідає загальним засадам цивільного законодавства, в тому числі принципам свободи договору та свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підтвердженням цього є погодження всіх умов договору фінансового лізингу з позивачем, який власним підписом підтвердив ці умови, поставивши особистий підпис на кожній сторінці вказаного договору. Як вказано в п. 17.2 договору лізингу, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Крім того, посилання позивача на здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності ґрунтується на помилковому розумінні та власному трактуванні норм чинного законодавства, що регулюють порядок надання лізингу та невірному розумінні правової природи послуги, що була надана відповідачем позивачеві. Також представником відповідача було наголошено на тому, що на основі розбору пунктів договору, позивачем не було наведено жодного прикладу несправедливості умов договору та нанесення такими умовами шкоди позивачу. Крім того, позивачем не було наведено прикладу несправедливих умов, які б порушували норми спеціального законодавства. Посилання позивача на істотне обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору із одностороннім застосуванням штрафних санкцій оскільки це не відноситься до принципу добросовісності, тобто сумлінної та чесної поведінки суб'єктів при виконанні своїх юридичних обов'язків і здійсненні своїх суб'єктивних прав, та не відповідає дійсності, а положення договору про часткове повернення авансового платежу та неповернення адміністративного платежу у випадку розірвання договору за ініціативою позивача, не призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків. До того ж, Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює відносини між сторонами з приводу договорів фінансового лізингу. Зазначив, що договір фінансового лізингу є розірваним на підставі поданої позивачем заяви про розірвання договору у відповідь на яку, у відповідності до п. 12.1 Договору відповідачем було надіслано лист, в якому чітко викладено, що бажання позивача розірвати договір прийнято, договір розірвано та було роз» яснено наслідки розірвання договору. Крім того, сплачені позивачем кошту у сумі 50 000 грн. були зараховані як адміністративний платіж, який не підлягає поверненню, а є винагородою Лізингодавця за надання ним послуг, що у відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» є правомірним. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між Сторонами 30.09.2015 р. було укладено Договір фінансового лізингу № 000457 з додатками № 1, № 2, які є невід'ємною частиною цього договору. За умовами цього договору Відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ Беларусь 892), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачеві) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу у продавця. Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 21 739,13 дол. США; авансовий платіж - 10869,57 дол. США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж - 905,80 дол. США; адміністративний платіж - 2 173,91 дол. США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 652,17 дол. США (3 % вартості предмета лізингу). На виконання умов Договору позивач сплатив 50 00 грн. 00 коп. Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 2 173,91 дол. США. Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає всі сплачені лізингоодержувачем кошти за мінусом адміністративного платежу. При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Згідно ч.2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом "Про фінансовий лізинг". Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Так, згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.3, 3.1.1, 3.3.2 договору). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 21 739,13 дол. США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 500 000,00 грн. з ПДВ (пункт 8.2). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3). Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5). За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Проаналізувавши зміст договору, суд установив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 60 % від розміру авансового платежу, при цьому сума сплаченого адміністративного платежу не повертається. (пункти 3.2.7, 12.1 договору). Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу. При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України). Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Крім того, статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14). За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Таким чином позовні вимоги про визнання умов оспорюваного договору фінансового лізингу несправедливими, договір недійсним та стягнення з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачену суму адміністративного платежу, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 551,20 грн. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved