Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: м. Мелітополь, бул. 30 років Перемоги, 18/12, був доставлений до КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради 14.11.2017 року о 14-30 годині у супроводі поліції. [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 14.03.2018 року був визнаний недієздатним. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні м.Мелітополя, останнє стаціонарне лікування з 30.11.2006 року по 05.02.2007 року. Після виписки хворий мешкав у квартирі самостійно, недоглядав за собою, за квартирою, не готував собі їжу. За пацієнтом доглядала сестра. Періодично переставав розмовляти, увесь час лежав у ліжку, відмовлявся від їжі. З жовтня 2017 року змінився психічний стан хворого: порушився сон, почав виявляти маячні ідеї відношення до сестри та її чоловіка. Погрожував фізичною розправою родичам. Висловлював безглузді обвинувачення у їхню адресу. 14.11.2017 року [PERSON] було оглянуто черговим лікарем-психіатром [PERSON], був виставлений попередній діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром» та госпіталізований за письмовою заявою його сестри [PERSON], у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою. Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просив госпіталізувати брата [PERSON] у звязку зі змінами психічного стану. Лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заяву та підтвердила той факт, що стан хворого [PERSON] становить загрозу для оточуючих та для себе особисто. В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення - [PERSON], заперечував відносно його госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, За умов, визначених\~Законом України\~"Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.03.2018 року [PERSON] визнаний недієздатним та встановлено над ним опіку \\а.с.5\\. Останнє стаціонарне лікування [PERSON] - з 30.11.2006 року по 05.02.2007 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні м. Мелітополя. 14.11.2017 року [PERSON] був оглянутий черговим лікарем психіатром відділення та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром». Госпіталізований за письмовою заявою його сестри [PERSON] у чоловіче психонаркологічного відділення. Згідно копії заяви [PERSON] від 16.04.2018 року, яка є сестрою [PERSON], вона просить госпіталізувати [PERSON] у звязку зі змінами психічного стану, які виразились в тому, що у хворого порушився сон, почав виявляти маячні ідеї відношення до неї та її чоловіка. Погрожував фізичною розправою родичам. \\а.с.3\\. Відповідно до вимог ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У заяві фізичної особи або її законного представника про припинення амбулаторної психіатричної допомоги чи госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку мають бути зазначені обставини і докази, на яких ґрунтуються ці вимоги. Згідно висновку ЛКК від 17.04.2018 року встановлено, що хворий [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром. Дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний». Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром та вважає за необхідне госпіталізувати хворого [PERSON] для стаціонарного обстеження та лікування \\а.с.4\\. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до\~підпункту (е)\~пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року\~№ 46/119\~визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17). Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved