Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

19.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києві з позовом до відповідача ПАТ «Київенерго» в якому просить зобов'язати відповідача припинити нарахування позивачу плати за централізоване опалення до встановлення у судовому порядку законності (правомірності, обґрунтованості) тарифу на теплову енергію для населення, затвердженого Постановою НКРЕКП №972 від 09.06.2016 року, граничної роздрібної ціни на газ для побутових споживачів, затвердженої Постановою КМУ №315 від 27.04.2016 року та до вирішення Конституційним Судом України питання конституційності Указів Президента України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №694/2014 від 27.08.2014 року та Указу Президента України «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №715/2014 від 10.09.2014 року. В обгрунтування вимог позивач вказує, що відповідач безпідставно, в порушення вимог ч.2 ст.32 ЗУ "Про ЖКП" здійснює нарахування плати за централізоване опалення виходячи не лише з затвердженого НКРЕКП тарифу, а й додаючи до тарифу додаткові суми у вигляді витрат, які ніби-то зазнає відповідач. Окрім того, позивач вважає, що тариф на теплову енергію, який застосовується відповідачем для розрахунку вартості спожитої теплової енергій є взагалі незаконним і необгрунтованим (навіть за умови, що до нього не будуть включені суми витрат). Вказує, що рівень зростання тарифів на теплову енергію, неспівмірний з рівнем зростання доходів громадян, осільки при ствердженні тарифів не враховано загальносуспільного інтересу у частині доступності енергоресурсів. Також, звертає увагу суду, що в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває адміністративна справа №826/16137/16 за позовом [PERSON], ГО "Тарифна мобілізація" до НКРЕКП про визнання незаконною Постанови №972 від 09.06.2016 року (якою Відповідачу було встановлено тариф на теплову енергію для населення). Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2017 року провадження по вказаній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі № 826/9665/16, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва про скасування постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 315. В свою чергу, предметом розгляду адміністративної справи №826/9665/16 є незаконність Постанови КМУ №315 від 27.04.2016 року, якою було встановлено ціну на газ для побутових споживачів на рівні 6879 гривень за тисячу куб.м. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2017 року по справі №826/9665/16 було призначено судово - економічну експертизу щодо визначення економічної обґрунтованості граничної роздрібної ціни на газ для побутових споживачів, а на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Водночас, на підставі Постанови Верховного Суду України "Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частин першої та другої ст. 11 ЗУ "Про природні монополії", абзацу 5 ч.4 ст.12 ЗУ "Про електроенергетику", п.4 ч.1 ст.З ЗУ "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", абзацу 8 ч.1 ст.13 ЗУ "Про питну воду та питне водопостачання", Указу Президента України "Про НКРЕКП" №694/2014 від 27.08.2014 року, Указу Президента України "Про затвердження Положення про НКРЕКП" №715/2014 від 10.09.2014 року положенням ч.1 ст.8, ч.2 ст.19, ч.І ст.106 та пунктів 3,9,9-1,9-2 ч.1 ст.116 Конституції України" Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження. Позивач вважає, що до вирішення в судовому порядку питання щодо законності, обгрунтованості цін/тарифів на теплову енергію, природний газ для населення, а також до вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності Указів Президента України №694/2014 від 27.08.2014 року та №715/2014 від 10.09.2014 року нарахування відповідачем позивачу плати за централізоване опалення є незаконним. Адже у разі визнання судом протиправною Постанови НКРЕКП №972 від 09.06.2016 року та/або І Постанови КМУ №315 від 27.04.2016 року, визнання неконституційними вищевказаних Указів Президента України про створення НКРЕКП застосування тарифу на теплову енергію у вказаному вище розмірі (та в будь-якому іншому, затвердженому НКРЕКП) буде протиправним, проте на той час позивач зазнає необгрунтованих матеріальних витрат (у Ї вигляді оплати за централізоване опалення за незаконним/необґрунтованим тарифом). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинноо законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.4 ч.2 ст. 16 ЦКУ одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення такого права чи інтересу. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що 26.04.2014 набув чинності Закон України від 10.04.2014 № 1198-УІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в т.ч. ст. 19 вказаного Закону доповнено частиною четвертою такого змісту: «Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)». Між ПАТ «Київенерго» та ДП «Укржитлосервіс» укладено договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності - від 25.03.2015 № 06030003. Згідно з Додатком 1а до Договору про співпрацю житловий будинок за адресою: [ADDRESS] входить до переліку житлових будинків, для яких ПАТ «Київенерго» стало виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ. Пунктом 6.1. Договору про співпрацю передбачено, що цей договір набирає чинності з 01.03.2015. Відтак, з 01.03.2015 ПАТ «Київенерго» є виконавцем послуг з ПО іа ЦПГВ у будинку, в якому знаходиться квартира позивача (будинок [ADDRESS]). Зазначені обставини зумовлюють відповідне нормативне регулювання, зокрема, на відносини між позивачем та відповідачем поширюються вимоги нормативно-правових актів у сфері надання комунальних послуг, а не у сфері постачання теплової енергії. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі" продажу. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням. газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутріпіньобудинкових систем). газопостачання. централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). З вказаного вище вбачається, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» надає до будинку позивача комунальну послугу з ЦО, а не постачає теплову енергію як товарну продукцію, тобто оскільки позивач не закуповує теплову енергію та жодних нарахувань за такий товар відповідач йому не проводить, тому і припинити нарахування плати не виявляється можливим. Враховуючи зазначене вище, у відносинах між позивачем та відповідачем мають застосовуватися тарифи за комунальні послуги з ЦО. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, га органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до положень ст.ст. 5 та 6 закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здіснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКП) встановлює тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій. Таким чином, ПАТ «Київенерго» здіснює нарахування за надані послуги з ПО у т.ч. позивачу, з урахуванням діючих за період тарифів, встановлених уповноваженим на те органом відповідно до законодавства, зокрема НКРЕКП. Так, постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 31.03.2015 № 1171 (зі змінами, внесеїшми постановою НКРЕКП від 09.06.2016 № 1101) встановлено тариф на послуги з ЦО, що надаються ПАТ «Київенерго», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1416,96 грн/Гкал (з ПДВ). Інформація про структуру тарифу на послуги з ЦО, що надаються населенню ПАТ «Київенерго», викладена в додатку 85 до вказаної вище постанови НКРЕКП № 1171 (з відповідними змінами), яка наявна у загальному доступі. Постанова НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» від 09.06.2016 № 972, на яку посилається позивач, встановлює тариф на теплову енергію як товарну продукцію для юридичних осіб (житлово-експлуатаційних організацій), які закуповують її у відповідача та самостійно надають комунальні послуги кінцевим споживачам, а не тариф на послуги з ПО. Зазначене роз'яснювалося позивачу у відповіді ПАТ «Київенерго» від 29.05.2017 № 202/268 на його звернення. Судовим розглядом встановлено, що постанова НКРЕКП, якою встановлено тарифи на послуги з ЦО, видана в межах повноважень зазначеного органу та відповідно до вимог чинного законодавства України, не визнавалася нечинною, в судовому порядку не скасовувалася, тому у відповідача відсутні правові підстави застосувати будь-які інші тарифи на послуги з ЦО. Варто зазначити, що факт оскарження постанов НКРЕКП в судовому порядку автоматично не означає їх нечинність та/або незаконність до прийняття відповідного рішення судом та набрання ним чинності. Більше того, судова справа № 826/16137/16, на яку посилається позивач, стосується оскарження постанови НКРЕКП від 09.06.2016 № 972, а не постанови НКРЕКП від 31.03.2015 № 1171, яка застосовується у відносинах із Позивачем. Таким чином, беручи до уваги зазначене, відповідачем правомірно застосовано тариф за надані послуги з ЦО у розмірі 1416,96 грн/Гкал (з ПДВ), встановлений постановою НКРЕКП від 31.03.2015 № 1171 (зі змінами), а тому порушення прав позивача з боку ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» судом не вставнолено. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення під час судового розгляду, та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed