Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2017 року по 04.09.2017 року у сумі 47555,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року у справі № 296/462/17 на його користь стягнуто з Державного підприємства Міністерства Внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" середній заробітку за час затримки заробітної плати за період з 11.02.2016 року по 26.05.2017 року, крім того судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 474,55 грн., при цьому рішення суду не оскаржувалося, воно вступила в законну силу, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки відповідач не виплатив належну йому після звільнення заробітну плату, він має право на стягнення відповідної компенсації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що відповідач виплатив позивачу всю суму невиплаченої заробітної плати лише 03.10.2017 року, а тому позивач має право на отримання компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати за період з 28.05.2017 року, тобто продовжуючи період компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати визначеного в рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року та по 04.09.2017 року, крім того представник позивача підтвердив, що у позивача був загальнонормований, а саме пятиденний трудовий графік роботи з вихідними та святковими днями. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. (а.с. 29-30) Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі трудового контракту № 02/14 від 11 липня 2014 року, укладеного між ним та ДП МВС України «Інформ-Ресурси», працював на посаді директора Житомирської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Згідно із наказом №011-ос від 10.02.2016, позивача як директора Житомирської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» було звільнено 10 лютого 2016 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", Житомирської філії ДП МВС України "Інформ-Ресурси" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати Богунським районним судом м. Житомира 09.06.2017 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого позов задоволено та стягнуто із Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 15 860 грн. 45 коп. за вирахуванням податків та обовязкових платежів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 11.02.2016 по 26.05.2017 року включно в сумі 77 832 грн. 72 коп. за вирахуванням податків та обовязкових платежів. (а.с. 5-9) В рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року, зокрема встановлено наступне: «Як убачається із наявного в матеріалах справи розрахункового листка по заробітній платі за лютий 2016 року, виданого Житомирською філією ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (а.с. 15), заборгованість підприємства по заробітній платі та грошовій компенсації за невикористану відпустку перед позивачем на кінець місяця становить 15 860 грн. 45 коп., та із зазначеної суми утримано ПДФ та військовий збір.». Також в судовому рішенні встановлено, що за розрахунками суду, середньоденний заробіток позивача становить 474,55 грн. (заробітна плата за грудень 2015-січень 2016 з урахуванням індексації в сумі 4\~100 + 15\~831,24 / 42 робочих днів). Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій\~статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до\~Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, відповідно до\~ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, повний розрахунок відповідача перед позивачем по заробітній платі було здійснено 03.10.2017 року. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року стягнуто із Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 15 860 грн. 45 коп. за вирахуванням податків та обовязкових платежів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 11.02.2016 по 26.05.2017 року включно. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в розрізі даного спору та враховуючи ст. 11 ЦПК України яка визначає межі заявлених позивачем вимог, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.05.2017 року по 04.09.2017 року. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Згідно п. 5, п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 ) Зважаючи на те, що позивачу не було виплачено з вини відповідача належних звільненому працівникові сум по заробітній платі у строки, відповідач повинен виплатити на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 27.05.2017 року по 04.09.2017 року, тобто 68 робочих днів, враховуючи що сторони підтвердили, що у відповідача був загальнонормований трудовий графік, з розрахунку середньоденного заробітку за останні два місяці роботи, що становить 474,55 грн., в розмірі 32269,40 грн. (474,55 грн. х 68 днів). Крім того, суд критично відноситься до заперечення сторони відповідача щодо невірного обрахування розміру середньоденної заробітної плати позивача під час ухвалення рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року виходячи з невірно обрахованої індексації, оскільки зі змісту самого рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2017 року сторона відповідача у своїх пояснення визнала вірне нарахування індексації позивача, при цьому не скористалася своїм правом на оскарження судового рішення. Також висуваючи заперечення проти позову, відповідачем не доведено, що позивач зволікав в отриманні заборгованості по заробітній платі, оскільки в судовому засіданні 09.06.2017 року були присутніми як сторона позивача так і сторона відповідача, цього ж дня за рішенням суду були присудженні з відповідача суми заборгованості по заробітній платті, однак фактично розрахунок перед позивачем відбувся 03.10.2017 року, що не заперечується сторонами по справі. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з предмету позову, суд вважає, що відповідач порушив законні інтереси позивача та вимоги чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає обґрунтованими та такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial