Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Хандога В.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про припинення та визнання права власності, треті особи: [PERSON] , Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської міської нотаріальної контори Криворотько В.М. та зареєстрований у реєстрі за №1-3970. Згідно п.1 зазначеного Договору позивач, яка була власницею належного їй на праві власності домоволодіння з земельною ділянкою площею 0,0593 гектарів., що знаходяться в [ADDRESS] , передала зазначене домоволодіння у власність відповідача [PERSON] . На підставі договору довічного утримання від 06.11.2007 року Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську 25.02.2009 року на ім`я відповідача був виданий Державний акт серія ЯЖ №797696 на право власності на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території Індустріального району у [ADDRESS] . Вказаний Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010910400556. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020 року договір довічного утримання довічного утримання укладений 06.11.2007 року між позивачем та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської міської державної нотаріальної контори В.М.Криворотько та зареєстрований у реєстрі за №1-3970, було розірвано. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 20705523 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2021 року було припинено право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, Державний акт від 25.02.2021 року серія ЯЖ номер 797693 на право власності на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території [ADDRESS] , скасовано не було. Позивач через свого представника звернулася до державного реєстратора для реєстрації свого права власності на домоволодіння з земельною ділянкою площею 0,0593 гектарів, що знаходиться на території [ADDRESS] . Проте державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності. Оскільки право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів по о [ADDRESS] не припинене, державний реєстратор не має змоги зареєструвати право власності позивача на вказану земельне ділянку та домоволодіння. Враховуючи наведене, позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою, в якій просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території Індустріального району у [ADDRESS] , скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, серія ЯЖ №797693, виданий 25.02.2009 року Управлінням Держкомзему у м.Дніпропетровську на ім`я [PERSON] та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010910400556, скасувати запис за №010910400556 від 25.02.2009 року Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території Індустріального району у [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території Індустріального району у [ADDRESS] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2021 року позовну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16.07.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі. Просить припинити право власності на оспорювану земельну ділянку та визнати таке право за [PERSON] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, натомість представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі. позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. В поданому до суду відзиві, відповідач зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Третя особа [PERSON] та представник Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року між [PERSON] (ВІДЧУЖУВАЧ, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 08.08.1997 р.) та [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18.01.1996 р.) було укладено договір довічного утримання. Відповідно до п. 1.1 Договору довічного утримання Відчужувач передала у власність Набувача належне їй на праві власності домоволодіння, з земельною ділянкою площею 0,0593 гектарів в межах згідно планом, що знаходяться в [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці (згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.01.1997 року) розташовано: А-1- житловий будинок житловою площею 41,6 кв.м., загальною площею 73,0 кв.м., Г-сарай цегла, Д-сарай дощ., Е-убиральня цегла, Ж-душ цегла, З-гараж цегла, И-навіс, К-навіс, Л-навіс, Б-літня кухня,В- літня кухня, №1-13,1-споруди. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року по цивільній справі №202/2868/20, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шоста дніпропетровська міська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання. Розірвано договір довічного утримання, укладений 06 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської міської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3970. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2021 року по цивільній справі №202/7915/20, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про припинення та визнання права власності. Припинено право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, Державний акт від 25.02.2021 року серія ЯЖ номер 797693 на право власності на земельну ділянку площею 0,0593 гектарів, що розташована на території [ADDRESS] , скасовано не було. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст. 16 ЦК України. За змістом\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1\~статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 906/516/19 та від 20 серпня 2020 року в справі №916/2464/19. За таких обставин, ефективним та передбаченим законом способом захисту порушених прав позивача є припинення права власності [PERSON] на оспорювань домоволодіння, а також визнання права власності на вказане домоволодіння за [PERSON] .. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про припинення та визнання права власності, підлягають задоволенню.

Outcome: approved