Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 20.06.1985р. по 10.10.1985р., з 10.03.1988р по 09.06.1989р., з 03.05.1990 по 17.02.2015р. працював машиністом електровоза 3-4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]», де і була заподіяна шкода його здоров'ю. У зв'язку із заподіянням шкоди, вперше 16.04.2015р. пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 35% втрати професійної працездатності ( 25% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт). У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі з 30 березня 2015року проводить йому страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Моральна шкода в звязку з ушкодження здоровя на виробництві і отриманням професійного захворювання, відповідачем ПАТ « ЄВРАЗ [PERSON]» йому не відшкодована. Моральна шкода заподіяна у результаті втрати частини здоровя, у звязку з роботою у шкідливих умовах праці. Тобто, власник підприємства порушив положення .ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України і не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці, що призвело до виникнення у нього професійних захворювань: 1. Радикулопатія; 2. Хронічний бронхіт. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через вищевказані професійні захворювання.Вину підприємства у виникненні у нього професійних захворювань встановлено п.19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи посадові особи відповідача порушувала вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині не виконання обовязків зі створення здорових, безпечних, нешкідливих умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. В наслідок професійних захворювань йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що у звязку з професійними захворюваннями він молода людина у віці 49 років частково втратив здоровя, суттєво змінився спосіб його життя. Просив стягнути з відповідача в відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 243600 гривень. У судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному розмірі. Представник відповідача представника - ПАТ «Євраз [PERSON]» в особі [PERSON] позовні вимогине визнала і пояснила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Таким чином, ПАТ «Євраз [PERSON]» не повинно виплачувати позивачу моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, згідно записів в трудовій книжці позивач має загальний стаж роботи 33 роки 1 місяць, із них 26 років 3 місяця в умовах впливу шкідливих факторів. З 20.06.1985р. по 10.10.1985р., з 10.03.1988р по 09.06.1989р., з 03.05.1990 по 17.02.2015р. позивач працював машиністом електровоза 3-4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах на шахті «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]», де і була заподіяна шкода його здоров'ю. Протягом 26 років 3місяців, позивач працював в підземних умовах в яких перевищувались гранично допустимі параметри в таких показниках як: важкість праці, мікроклімат, шум, пил фіброгенної дії зі змістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2), напруженість трудового процесу: запиленість 5,0 мг/м3 протягом понад 80,0 % зміни при ГДН 2,0 мг/м3 ; нахили тулуба 250 раз за зміну( більше 30 градусів), при нормі 51-100раз; шум від 91 dБA при ГДН 80 dБA ; відносна вологість повітря до 100% при нормі 30-80%; маса вантажу, що переміщується вручну 35кг , при ГДН - до 30кг ; Умови праці підземного машиніста електровоза на шахті «Ювілейна» відносяться до 3-го класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (акт розслідування хронічного професійного захворювання від 17.02. 2015 р., санітарно-гігієнічна характеристика умов праці від 10.02.2014року) У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав професійне захворювання, і за висновком ЛЕК УкрНДІПРОММЕД від 15.01.2015року Протокол №057, йому був встановлений наступний діагноз: 1) радикулопатія попереково - крижова (L5, S1) білатеральна, шийнаС5-С7 білатеральна,переважно справа, з больовим синдромом і помірними статико - динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних та ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню, двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ступеню, периферичного нейросудинного синдрому верхніх кінцівок. 2) хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН ( легенева недостатність) першого ступеня. У зв'язку із заподіянням шкоди, [PERSON] вперше 16.04.2015р. пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено 35% втрати професійної працездатності ( 25% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт). В взвязку з отриманням позивачем професійного захворювання на підприємстві було проведене розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого складено Акт форми П-4 від 17 лютого 2015 року. У п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17лютого 2015 року міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці. У п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17лютого2015 року міститься висновок про те, що позивач [PERSON] 26 років 3 місяці працював у шкідливих умовах праці. Згідно п. 17 Акту розслідування від 17лютого2015 року причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Тобто, комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 13, 17 Акту розслідування від 17 лютого2015 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 26 років і 3місяців внаслідок професійної діяльності (роботи) на ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на організм позивача впливали шкідливі виробничі фактори. Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» підтверджується Актом розслідування від 17 лютого 2015 року. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Страждання позивача полягають втому, що внаслідок професійних захворювань докорінно змінився його уклад життя, оскільки він відчуває постійний тупий біль в п/крижовому відділі хребта, який посилюється при тривалому фізичному напружені, після фізичного перенавантаження, охолодження, різких рухах (нахилах, обертах), з віддачею в обидві ноги, більше праве стегно, стійкий біль в шийному від. хребта відчуття затерпання зовнішньої поверхні правого стегна, напади побіління пальців кистей при охолодженні, біль та відчуття затерпання шкіри в ділянках великих і дрібних суглобів кінцівок, біль в ліктьових та плечових суглобах, обмеження рухів в них, постійний шум у лівому вусі, зниження слуху та погану розбірливість мови, загальну слабкість, підвищену втомлюваність, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель. Ці обставини підтверджуються медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 14.01.2015року протокол №027 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), виписними епікрізами. Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому. У позивача на підставі висновку МСЕК від 16.04.2015 року виникло право на відшкодування моральної шкоди. Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 17.02. 2015 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачами-підприємствами під час праці на підприємствах позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 16.04.2015 року встановлено 35% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві і наслідків, що наступили, вік позивача ( 49 років) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 16\~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved