Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулись позивачі. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [INFO] помер їх та відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] батько [PERSON]. У 1975 році [PERSON] було зараховано до штату КСП «ім. 50 років Жовтня» с. Воєводське Троїцького району Луганської області і він пропрацював там до виходу на пенсію. 01 квітня 1996 року, тобто за життя [PERSON], КСП «ім. 50 років Жовтня» с. Воєводське Троїцького району Луганської області отримало державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER], у наслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", в результаті чого [PERSON] було внесено до списку громадян - членів КСП. «ім. 50 років Жовтня», що додається до державного акту на право колективної власності вищевказаного КСП, під № 211. У зв,язку із цим батько мав право на земельну частку ( пай) , оскільки на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю залишався членом цього підприємства .Однак у зв.язку зі смертю батько не отримав відповідного сертифікату на право на земельну частку ( пай). Про те, що після смерті батька вони мають право на земельну частку ( пай) , право на яке мав їх батько при житті вони дізнались у середині 2013 року , але не знали як оформити це право, а тому вважають що строк позовної давності ними не пропущено. Враховуючи , що вони є спадкоємцями майна за законом першої черги після смерті батька просять визнати за ними право власності . В судове засідання позивачі не з,явилися, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність. На позовних вимогах наполягають. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність , не заперечують проти задоволення позову. Представник 3-ої особи - Троїцької районної державної адміністрації Луганської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Від 3-ої особи - відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області надійшли письмові пояснення на позов, в яких відділ просив прийняти рішення на розсуд суду. В письмових поясненнях зазначив, що у державному акті на право колективної власності сільськогосподарського підприємства « 50 річчя Жовтня» серії [NUMBER] від 01.04. 1996 року в додатку 1 списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства [PERSON] значиться під номером 211. У 1996 році була розроблена технічна документація по паюванню земель колективної власності КСП « 50 річчя Жовтня» Троїцького району Луганської області. У протоколі загальних зборів членів КСП « 50 річчя Жовтня» від 30.12.1996 року був затверджений список членів КСП « 50 річчя Жовтня», які мають право на отримання сертифікату на земельний пай, де [PERSON] не значиться. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові пояснення 3-ої особи - відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1975 року до 1988 року [PERSON] працював в КСП « ім. 50 років Жовтня» с. Воєводське Троїцького району Луганської області , що підтверджується копією архівної довідки за № 549 від 20.09.2013 року , яка видана Комунальною Установою « Трудовим архівом територіальних громад Троїцького району». Згідно із відповіддю відділу Держземагенства у Троїцькому районі Луганської області на ім.,я позивача [PERSON] за № 04-01/0105 від 22 січня 2014 року , згідно списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акту на право колективної власності сільськогосподарського підприємства ім.. 50 річчя Жовтня серії [NUMBER] який зареєстровано в книзі записів державних актів колективної власності на землю за № 3180000012 та виданий 1 квітня 1996 року громадянин [PERSON] значиться під номером 211. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [INFO] від 19.11.1996 року. Такими письмовими доказами, як : копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] , в якому його батьком записано [PERSON] ( російською мовою) ; копією свідоцтва про народження [PERSON] , в якому її батьком записано [PERSON] ( російською мовою); копією укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується той факт , що позивачі є дітьми померлого [INFO] [PERSON] , а останній є їх рідним батьком. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом". Враховуючи спірні правовідносини, у даному випадку відповідні юридичні факти виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO]. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Тобто спадщина після смерті батька позивачів [PERSON] має належати їм у рівних частках, по ? частині кожному. Відповідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така ж позиція викладена й у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Як вже встановлено вище правовідносини по спадкуванню виникли під час дії Цивільного кодексу РСР , за яким застосування строку позовної давності судом є обов.язковим . Але беручи до уваги , що позивачі довідались про своє порушене право лише у середині 2013 року суд приходить до висновку, що строк позовної давності ними не пропущений. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 /95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"№720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Самий по собі факт того, що особа не перебуває у трудових відносинах з таким підприємством, не є підставами для висновку про відсутність у неї права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже, згідно Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 р. на дату одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 01 квітня 1996 року [PERSON] залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і як пенсіонер мав право на земельну частку (пай), однак у зв'язку зі смертю не отримав відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення . На підставі вищевикладеного, ст. 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР,

Outcome: approved