Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що успадкувала майно [PERSON] , яка за життя уклала договір іпотеки з Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль. Позивачка вказала, що 26 липня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Господарчук Ірина Володимирівна неправомірно зареєструвала за кінцевим кредитором [PERSON] право власності на предмет іпотеки за вищезазначеним іпотечним договором. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд: скасувати рішення державного реєстратора КП Центр державної реєстрації Господарчук І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48960495, яким зареєстроване право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1595 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1822082500:02:001:1679, за [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора КП Центр державної реєстрації Господарчук І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47958694, яким було здійснено перереєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 296,4 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про повне визнання позовних вимог (т. 1 а.с. 74-76). [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову (т. 1 а.с. 80-86; т. 2 а.с. 64-68). Державний реєстратор Господарчук Ірина Володимирівна подала відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, оскільки під час реєстрації права власності на предмет іпотеки дотримано встановлену законом процедуру (а.с. 94-99). Позивачка надала відповідь на відзиви [PERSON] та державного реєстратора Господарчук Ірини Володимирівни, в якій підтримала свої вимоги та вказала, що викладені у відзивах доводи є суперечливими та не узгоджуються з вимогами діючого законодавства (т. 1 а.с. 113-117). У засідання з`явилися: позивачка та її представник, які підтримали позов, а також відповідач [PERSON] , його представник та представник державного реєстратора Господарчук І. В., які просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 173). Державний реєстратор Господарчук Ірина Володимирівна подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності (т. 1 а.с. 79). АТ Райффайзен Банк Аваль подав заяву про проведення розгляду справи за відсутності його представника (т. 1 а.с. 224-225). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Так, 13 жовтня 2005 року Акціонерний поштово-пенсійний банк Аваль та [PERSON] , яка виступала майновим поручителем [PERSON] , уклали договір іпотеки в забезпечення вимог банку, що випливають з кредитного договору № Z14-2/006-4/41624, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль та [PERSON] 04 жовтня 2005 року (т. 1 а.с. 7-9). Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 1595 кв. м, що розташована у с. Зарічани Житомирського району Житомирської області. Пунктом 6.5.1 вказаного договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання [PERSON] письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. 02 березня 2015 року Житомирський районний суд Житомирської області від 02 березня 2015 року у справі № 278/5072/14-ц ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в солідарному порядку заборгованості по кредитному договору № Z14-2/006-4/41624 від 04 жовтня 2005 року в розмірі 10041,79 долара США, що згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 130093,58 грн, та складається з суми заборгованості за кредитом 8878,99 долара США, що еквівалентно 115029,25 грн та з суми заборгованості по відсотках 1162,80 доларів США, що еквівалентно 15064,33 грн (т. 1 а.с. 10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою (ч. 1 ст. 575 ЦК України). За змістом ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору ч. 4 ст. 3 Закону України Про іпотеку). За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору (ст. 7 Закону України Про іпотеку). Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). 26 березня 2016 року майновий поручитель [PERSON] - [PERSON] померла (т. 1 а.с. 13). За інформацією приватного нотаріуса Демецької С. Л. спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] ; інших осіб, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини немає (т. 1 а.с. 17). Згідно зі ст. 1216 ЦК Україн спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, до позивачки, як до одного зі спадкоємців після смерті [PERSON] , перейшло право власності на частину предмета іпотеки від іпотекодавця, яка належить їй з часу відкриття спадщини незалежно від відсутності свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст. 23 Закону України Про іпотеку у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки (ч.ч. 2, 3 ст. 23 Закону України Про іпотеку). Частиною 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 4 ст. 33 Закону України Про іпотеку). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 36 Закону України Про іпотеку). Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37 Закону України Про іпотеку). За змістом ч. 7 ст. 36 Закону України Про іпотеку завершенням позасудового врегулювання є, зокрема, державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем). Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ч. 3 ст. 37 Закону України Про іпотеку). Так, 26 липня 2019 року державний реєстратор КП Центр державної реєстрації Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Господарчук І. В. здійснила державну реєстрацію за [PERSON] право власності на майно, яке є предметом іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 296,4 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (індексний номер рішення 47958694), та земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1822082500:02:001:1679 (індексний номер рішення 47960495) (т. 1 а.с. 26-28). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Частиною 4 ст. 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачене право оскаржити в суді рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Згідно з п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 в редакції від 23 липня 2019 року (далі - Порядок), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно з абз. 1 п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Державний реєстратор Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирської області Господарчук Ірина Володимирівна надала суду копії документів, на підставі яких прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за [PERSON] (т. 2 а.с. 10-26), а саме: кредитного договору № Z14-2/006-4/41624 від 04 жовтня 2005 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль та [PERSON] ; договору іпотеки від 13 жовтня 2005 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль та [PERSON] длля забезпечення вимог за кредитним договором № Z14-2/006-4/41624 від 04 жовтня 2005 року; договору від 26 квітня 2019 року про відступлення ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП Швецю О. С. права вимоги за кредитним договором № Z14-2/006-4/41624 від 04 жовтня 2005 року договору від 26 квітня 2019 року про відступлення ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП Швецю О. С. права вимоги за договором іпотеки від 13 жовтня 2005 року; вимоги від 04 травня 2019 року про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором № Z14-2/006-4/41624 від 04 жовтня 2005 року; повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З наданих документів вбачається, що письмова вимога про усунення порушень була надіслана лише на ім`я [PERSON] , однак всупереч ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку не надіслана боржнику [PERSON] . Крім того, станом на момент надіслання письмової вимоги на ім`я [PERSON] , а саме станом на 04 травня 2019 року, остання вже була померлою, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, з якого вбачається, що остання померла [INFO] (т. 1 а.с. 13). Про факт смерті кредитор АТ Райффайзен банк Аваль був обізнаний ще у жовтні 2018 року, про що свідчать отриманий останнім лист [PERSON] , в якому міститься повідомлення про смерть [PERSON] , а також надана відповідь з роз`ясненнями про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги банку в межах вартості успадкованого майна (т. 1 а.с. 14, 118). Здійснення державним реєстратором КП "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирської області Господарчук І. В. державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки без письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем правонаступникам іпотекодержателя [PERSON] та боржнику [PERSON] є порушенням вимог п. 61 Порядку. Також суд зауважує на відсутність у документації, на підставі якої державний реєстратор КП "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирської області Господарчук І. В. здійснила спірну реєстрацію, правочинів, на підставі яких ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП набула право вимоги за кредитним та іпотечним договором. Матеріали справи також не містять копії правочинів, на підставі яких ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП набула право вимоги за кредитним та іпотечним договором. Так, матеріалами справи підтверджується лише факт відступлення права вимоги від АТ РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ до АТ ОКСІ БАНК (т. 1 а.с. 230) та від ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП до [PERSON] (т. 2 а.с. 18-19, 22-26). Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності переходу права вимоги від АТ ОКСІ БАНК до ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНАНС ГРУП. В обґрунтування своїх вимог стосовно неправомірності прийнятого державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки позивачка зауважила стосовно відсутності грошової оцінки майна, а також наявності арешту на цьому майні. Суд зазначає, що нормативно-правовими актами (станом на момент державної реєстрації права власності за [PERSON] ) не було встановлено обов`язкового надання іпотекодержателем оцінки про вартість предмета іпотеки під час реєстрації права власності на нього, тому вчинення такої дії за відсутності такої оцінки з боку відповідача - державного реєстратора є правомірним. Стосовно наявного арешту на майні станом на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки суд зазначає наступне. Згідно з інформаційною довідкою № 236670637 від 11 грудня 2020 року станом на момент реєстрації за [PERSON] права власності на предмет іпотеки дійсно був наявний арешт на всьому майні [PERSON] , зареєстрований 04 травня 2016 року на підставі постанови Житомирського РВ ДВС від 25 квітня 2016 року № 509409 (т. 2 а.с. 230-234). Однак, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Враховуючи, що належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту, на переконання суду, у цьому випадку відмова державним реєстратором здійснити реєстрацію у зв`язку з наявною забороною порушила б право іпотекодержателя на здійснення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Вказаний висновок також кореспондується з отстаннім обзацом п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), де зазначено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність неправомірності прийнятого державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] .

Outcome: approved