Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці», Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи: Чемеровецька районна державна адміністрація, Дочірнє Підприємство «Агрооб`єднання «Слов`янське» про визнання недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди землі, вказавши, що вона [PERSON] являється власником земельної ділянки розташованої на території Вишнівчицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1539 га, що посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 979577, кадастровий номер 6825281200:08:002:0011. Так, 21.10.2019 року, отримавши інформаційну довідку по вище вказаній земельні ділянці позивачці стало відомо про те, що її земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» з чим вона категорично не погоджується, оскільки між нею та ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське» 17.04.2006 року був укладений та зареєстрований договір оренди земельної ділянки строком на 20 років вказаний договір оренди є чинним, та угод про розірвання договору оренди вона не підписувала. Зазначає, що орендну плату отримує на території підприємства та від осіб які були працівниками ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське». Щодо ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» [PERSON] не укладала договору оренди з вказаним підприємством, особисто не підписувала договору оренди і будь-яку іншу особу щодо такого підписання не уповноважувала. Вважає, що договір оренди, укладений між нею як орендодавцем та орендарем, є недійсними. 02.12.2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Представником товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» 24.12.2019 року було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] безпосередньо сама уклала спірний договір оренди землі, власноручно його підписала, була обізнана весь час дії договору про його існування, бажала його виконання, бажала отримання орендної плати, виконувала дії направлені на отримання орендної плати і отримувала орендну плату. Представником Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 17.12.2019 року було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не є розпорядником спірної земельної ділянки та ніяких розпорядчих дій щодо неї не вчиняло. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» - Порядок укладення договору оренди землі передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Судом встановлено, що договір оренди землі №330/127 від 29.03.2006 року укладений між ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське» та [PERSON] строком на 20 років щодо земельної ділянки розміром 2,1539 га, державний акт на право власності на землю серії ЯА №979577, зареєстрований у Чемеровецькому районному відділі Хмельницької регіональної філії ДЗК 17.04.2006 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №979577, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, площею 2,1539 га, виданого Чемеровецькою РДА на підставі розпорядження голови Чемеровецької РДА від 01.09.2005 року №446/2005-року, кадастровий номер 6825281200:08:002:0011. Відповідно до повідомлення ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.10.2019 року №31-22-0.34-566/117-19 вбачається, що [PERSON] зареєструвала договір з ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське» 17.04.2006 року на 20 років. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2019 року №185304199, вказано, що 10.10.2014 року укладено договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» строком на 10 років, який зареєстровано 11.04.2015 року Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області. Як роз`яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року «Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами» з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органах що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема в виконавчих комітетах сільської, селищної, міської ради за місце розташування земельної частки (пай). Разом із тим в порушення вимог чинного законодавства державним реєстраторам Реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції в Хмельницькій області при проведені у 2015 році державної реєстрації речових прав за договорами оренди землі, належним чином не перевірено,чи вже зареєстроване право оренди на дані земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію договорів оренди однієї і тої ж самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що укладення між [PERSON] та ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» щодо однієї і тієї ж земельної ділянки нового договору оренди землі під час дії Договору оренди землі від № 330/127 від 29.03.2006 року укладеного між [PERSON] та ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське», порушує вимоги чинного законодавства України, а укладений договір оренди землі від 10.10.2014 року є недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. ст. 16, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, 509, 525-526, 610-611,614, 1212, 1215 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду у визначений Законом спосіб за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач сам обирає спосіб захисту порушеного права. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності та розумності. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved