Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голови профспілки Чаплинської \~ спеціалізованої школи I-III ступенів Чаплинської районної ради Херсонської області [PERSON] з позовними вимогами про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 лютого 2016 року в районній газеті «Голос Таврії» № 6, тираж якої становить 10266 екземплярів, вчитель молодших класів, голова профспілки Чаплинської спеціалізованої школи І-Ш ступенів [PERSON] опублікувала статтю «Не зупинити наш творчий політ», в якій виклала неправдиві факти щодо роботи [PERSON] на посаді директора Чаплинської ЗОШ № З І-Ш ступенів в період з 1993 року по 2011 рік, а також у період роботи [PERSON] після поновлення її на роботі у 2015 році. Позивачка посилається, що в своїй публікації авторка [PERSON] без документального підтвердження робить на власний розсуд висновки, що [PERSON] «за чотири роки втратила кваліфікацію як вчителя, так і директора»; «повернулася з однією метою «помститись»; « в період з 14.12.2015 по 31.12.2015 замість того, щоб виконувати посадові обов'язки, не виходячи з кабінету, писала доповідні, скарги, звернення...»; «... з'ясовувала стосунки з «неугодними» вчителями та «зарозумілими» учнями...»; «... запроваджувала тоталітарний режим: заходити в школу о 8 годині ранку, звільняти приміщення до 17 години, незважаючи на заплановані виховні заходи та батьківські збори»; «заважала рухатися уперед, тягнула тільки назад»; «вважає школу своєю «вотчиною», а себе незмінним, одноосібним керівником»... Позивачка заявляє, що інформація, наведена у статті, є негативною, стосується безпосередньо [PERSON] та побудована у формі «іронічних» звинувачень щодо її професійної діяльності на посаді керівника навчального закладу, її професійних якостей тощо. Позивачка [PERSON] вважає, що поширивши зазначену інформацію, [PERSON] зганьбила її честь, гідність, ділову репутацію. Розповсюджуючи брехню, відповідачка переконує громаду району щодо її некомпетентності, безчесності, самодурстві, в незаконності поновлення [PERSON] на посаді директора школи за рішенням суду, зазначає, що поширена недостовірна негативна інформація про [PERSON] становить «наклеп» , тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить особу потерпілого. Позивачка зазначає також, що обґрунтовуючи цей наклеп, відповідачка у газеті одночасно констатує, що школа без директора [PERSON] змінилася в кращу сторону; здобуток школи - у відкритті 2 початкових класів з поглибленим вивченням англійської мови та досягнення учнів на районних предметних олімпіадах; школа стала спеціалізованою; впроваджується експериментальна робота; суттєво змінився зовнішній вигляд навчального закладу; сучасний дизайн коридорів, класних кімнат, методичного кабінету розпочався після звільнення [PERSON], що Чаплинська спеціалізована школа відповідає вимогам сучасності; відбувся професійний ріст учительського колективу, стверджує, що після незаконного звільнення «На зміну приниженням, тиранії, пресу, зневаги та свавіллю з боку колишнього директора [PERSON] у колектив прийшов спокій, взаєморозуміння, повага...» та вважає цю інформацію вигадками відповідача з метою створення негативного ставлення до неї з боку суспільства. Крім того зазначає, що [PERSON] неодноразово висловлюватися і раніше в грубій формі по відношенню до неї у публікації в газеті «Радянська Таврія» № 27 від 4 липня 2014 стаття «Відкритий лист»; організуючи мітинги на порозі школи 24 квітня 2014 року, 14 грудня 2015 року; безпідставними зверненнями до прокуратури, міліції'. Поширений відео запис мітингу на порозі школи 14.12.2015 також засвідчує, як [PERSON] поводить себе агресивно, неетично, обмовляє позивачку. Позивачка заявляє, що з метою з'ясування правдивості тверджень відповідача вона написала [PERSON] лист та зробила запити до відділу освіти, молоді та спорту Чаплинської РДА, Комунальної установи «Чаплинський районний методичний кабінет», Чаплинської районної ради, якими просила надати документи, які б підтверджували факти та судження, викладені в статті «Не зупинити наш творчий політ», але відповіді не отримала. Позивачка просила суд у судовому засіданні, збільшивши первинні позовні вимоги, визнати відомості статті «Не зупинити наш творчий політ» недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують її права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, зобов'язати [PERSON] вибачитися перед [PERSON] через газету «Голос Таврії» та звернутись до газети з заявою про спростування фактів, викладених у статті та статті в цілому, стягнувши з відповідачки 50\~000 гривень моральної шкоди та судовий збір 1378 гривень, наполягаючи на своїх доводах та надавши до суду письмові та відео докази на підтвердження позовних вимог. Відповідач у справі [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона працює на посаді вчителя початкових класів і одночасно є головою профспілкової організації Чаплинської спеціалізованої школи I III ступенів, тому добре знає позивачку у справі [PERSON] як директора цієї школи, яку начальник відділу освіти Чаплинської РДА [PERSON] звільнив у 2011 році з посади за прогул, тобто знає по сумісній роботі. У судовому засіданні відповідачка заявила, що викладені в статті «Не зупинити наш творчий політ» газети «Голос Таврії» № 6 поширені відомості є оціночними судженнями та колективною думкою більшості педагогічних працівників Чаплинської спеціалізованої школи I III ступенів, що дана стаття особисто нею не складалась та не підписувалась і не надсилалась до редакції, що публікація статті викликана як відповідь попередньою публікацією статті [PERSON] «Я маю честь або вимагаю чесної влади народу» у газеті «Голос Таврії» №4 від 28.01.2016 року, в якій поновлена на роботі за рішенням суду [PERSON] заявила, що працює в обстановці агресивності, приниження, ненависті, штучно створеної групою працівників закладу освіти, поширивши недостовірні, принизливі відомості про педагогічний колектив школи, в якій не погоджувалась про те, що вона корупціонера, «аморальна» людина, використовуючи у статті принизливі слова «пан», «плебс», що явно було не до вподоби трудовому колективу школи, тому частина колективу вирішила таким же чином, шляхом публікації у газеті висловити свою думку з цього та інших привидів. Просить суд врахувати, що особа, якої порушені немайнові права внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь а також на спростування цієї інформації, а не на примусове вибачення особи, як спосіб захисту гідності, честі, ділової репутації, винної за поширення недостовірної інформації. Також вважає, що стаття «Не зупинити наш творчий політ» не містить субєктивних висловлювань чи думок на адресу [PERSON], викладеної у принизливій формі, тому вважає, що такою публікацією не заподіяно позивачу у справі моральної шкоди. У судовому засіданні допитані свідки у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є педагогами Чаплинської \~ спеціалізованої школи I-III ступенів Чаплинської районної ради Херсонської області і що їх обурила стаття поновленої на роботі працюючого на той час директором школи [PERSON] «Я маю честь або вимагаю чесної влади народу» в газеті «Голос Таврії» №4 від 28.01.2016 року, в якій принизливо, на їх думку, [PERSON] називала їх «плебсом», інших «панами» обілюючи себе, натомість при наявній інформації про [PERSON] із єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення та про те, що на той час правоохоронні органи розслідували факт видачі [PERSON] підробленого атестату про освіту. Публікацію до газети як відповідь [PERSON] готували декілька вчителів, які у творчому пошуку відобразили фактичні обставини, але оскільки редакція газети не приймала статті до публікації за підписом « педагогічний колектив школи », вирішили на засіданні профспілкового комітету доручити здійснити підпис статті у газету голові профспілкової організації [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є редактором газети «Голос Таврії» і що публікацію у газету статті « Не зупинити наш творчий політ» в електронному варіанті надіслала до редакції газети на той час у лютому 2016 року директор школи, як вона представилась у телефонному режимі, [PERSON] та просила її опублікувати, на що вона, як редактор, погодилась. Дана стаття надійшла за підписом « [PERSON]. голова профспілки Чаплинської спеціалізованої школи I III ступенів.», тому в такому, незмінному вигляді опублікована. Будь яких розмов із директором школи [PERSON], [PERSON] та іншими працівниками школи щодо того чи іншого підпису статті газети вона не вела і що саме такий підпис статті вона не погоджувала. Заслухавши сторони, їх представників, свідків у справі, дослідивши надані у справу письмові докази кожної із сторін, відео записи та фото, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання відомості статті «Не зупинити наш творчий політ» недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують її права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, зобов'язання [PERSON] вибачитися перед [PERSON] через газету «Голос Таврії» та звернутись до газети із заявою про спростування фактів, викладених у статті та статті в цілому, зі стягненням з відповідачки 50\~000 гривень моральної шкоди та судового збіру у сумі 1378 гривень, з наступного: Відповідно до\~ст.34 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України). Відповідно до ч.1\~ст.201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч.1\~ст.275 ЦК України\~фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3 цього Кодексу. Статтею 277 ЦК України\~передбачено: Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з ч.2\~ст.5 Закону України «Про інформацію»\~реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з ч.2 п.4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1\~(далі-Постанова) під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин Відповідно до п.15\~Постанови\~під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п.25 вказаної\~Постанови\~спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, [PERSON] Миколавна є належним відповідачем у даній справі як особа, яка прийняла участь в підготовці, підготувала статтю, вчинила підпис статті та поширила статтю через видання її у газеті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що у статті газети, що є предметом дослідження було оголошено наступну інформацію про [PERSON]: «повернулася з однією метою «помститись»; « в період з 14.12.2015 по 31.12.2015 замість того, щоб виконувати посадові обов'язки, не виходячи з кабінету, писала доповідні, скарги, звернення...»; «... з'ясовувала стосунки з «неугодними» вчителями та «зарозумілими» учнями...»; «... запроваджувала тоталітарний режим: заходити в школу о 8 годині ранку, звільняти приміщення до 17 години, незважаючи на заплановані виховні заходи та батьківські збори»; «заважала рухатися уперед, тягнула тільки назад»; «вважає школу своєю «вотчиною», а себе незмінним, одноосібним керівником»..., яка є оціночним судженням відповідача у справі щодо цієї інформації, оскільки судова практика ділить інформацію з приниження честі, гідності, ділової репутації на факти та оціночні судження, тобто, факти є підтвердженим, а оціночне судження в його правдивості залежить від того, чи є для цього підстави для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Проаналізувавши зміст статті в цілому, суд погоджується з тим, що [PERSON], поширивши у газеті інформацію про [PERSON], що вона «за чотири роки втратила кваліфікацію як вчителя, так і директора», приходить до висновку, що така інформація поширена, тобто доведена до відома читачам газети та громадянам, що - поширена інформація стосується певної фізичної особи, [PERSON], - що поширена дійсно недостовірна інформація, тобто така, яка не відповідає дійсності щодо кваліфікаційного класу педагога та директора школи, і що - поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам [PERSON], оскільки дана інформаціє є такою, що стосується оцінки ділової репутації позивача у справі, якісної педагогічної характеристики позивача у сфері її педагогічних послуг та керівника педагогічного колективу, негативно впливає на загальний стан педагогічної діяльності навчального закладу щодо навчального процесу Чаплинської спеціалізованої школи I- III ступенів Чаплинської районної ради, тобто, подібний спосіб розповсюдження недостовірної інформації є недобросовісним використанням права відповідача у справі [PERSON] та прямо заборонена вимогами\~Конституції України, і що вказана інформація не є оціночним судженням. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], є досвідченим педагогічним працівником, організатором педагогічного колективу, з 1993 по 2011 рік беззмінно очолювала трудовий колектив загальноосвітньої школи, маючи безспірні якісні показники у розвитку шкільної освіти, надання педагогічних послуг учням школи, організації дозвілля, спорту, художнього розвитку учнів школи та у питаннях господарської діяльності школи. У вересні 2011 року [PERSON] за наказом начальника відділу освіти Чаплинської РДА звільнено із займаної посади директора школи за прогул (навідування [PERSON] у робочий час зустрічі випускників педагогічного закладу, в якому вона навчалась), без дозволу начальника відділу освіти Чаплинської РДА [PERSON] та відповідного відрядження. За рішенням суду [PERSON] поновлена на посаді доректора школи, тобто її звільнення визнано незаконним. Після набрання законної сили, рішення суду з фактичного поновлення [PERSON] на посаді директора школи з причин її не допуску до виконання обовязків продовжувалось до грудня 2015 року. Приступивши до виконання службових обовязків директора Чаплинської спеціалізованої школи I- III ступенів Чаплинської районної ради [PERSON] зустріла деякий супротив частини педагогічного колективу, повязаного з обійманням нею посади директора школи та звільненням з посади іншого директора школи, конкурентності, відповідним інформаційним тиском, залученням частини батьківського загалу учнів школи до процесу дискредитації директора школи, у звязку з чим [PERSON] поширена інформація статтею «Я маю честь або вимагаю чесної влади народу» у газеті «Голос Таврії» №4 від 28.01.2016 року, в якій [PERSON] заявила, що працює в обстановці агресивності, приниження, ненависті, штучно створеної групою працівників закладу освіти, поширивши відомості про педагогічний колектив школи, а також про те, що вона не є корупціонером, оскільки рішення суду в цій частині не приймалось, з використанням у статті слів «пан», «плебс», що за показанням свідків у справі було не до вподоби трудовому колективу школи, та що стало підставою для підготовки та публікації газетної статті від 11 лютого 2016 року в районній газеті «Голос Таврії» № 6 у відповідь, голови профспілки Чаплинської спеціалізованої школи І-Ш ступенів [PERSON] - «Не зупинити наш творчий політ», зміст якої, окрім заяви про кваліфікаційний рівень [PERSON] щодо періоду невиконання рішення суду про її поновлення на посаді директора школи - «за чотири роки втратила кваліфікацію як вчителя, так і директора» є оціночною інформацією автора статті, яка має деякі підґрунтя в силу наявної інформації про особу [PERSON], тобто, оціночним судженням. При цьому, суд дослідив надані відповідачем відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення станом на червень 2016 року, що оприлюднені на офіційному веб-сайті, відповідно до яких [PERSON] з посиланням на відповідне судове рішення від 11.06.2012 року рахується особою, щодо якої застосовано адміністративне стягнення, в той час, як відповідно до постанови судді апеляційного суду Херсонської області від 03.10.2012 року постанова Чаплинського районного суду від 11.06.2012 року щодо [PERSON] скасована та провадження у цій справі закрито через пропущення строку притягнення до адміністративної відповідальності, листування Чаплинської РДА, слідчої Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, прокуратури Чаплинського району та прокуратури Херсонської області що досудового розслідування кримінального провадження по факту завищення оцінок у атестаті про повну загальну середню освіту на імя зазначеної особи, що мало місце під час роботи [PERSON] на посаді директора школи і вважає дану інформацію такою, що давала підстави для [PERSON] мати особисті оціночні судження щодо особи [PERSON] в цілому, оскільки вона є досить офіційною для особи, що не має юридичної освіти та не працює у сфері юридичного захисту прав людини, а є педагогом. Разом із тим, поширена інформація [PERSON], педагогічним працівником, головою профспілки школи, про те, що [PERSON] «за чотири роки втратила кваліфікацію як вчителя, так і директора», не відповідає дійсності, принижує честь та ділову репутацію позивача, умисною, свідомо пощиреною, оскільки кваліфікаційний рівень педагогічних знань та ділові якосьті [PERSON] протягом даного періоду не оцінювались, про що відповідачу у справі достовірно відомо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд приходить до висновку, що оголошена в такій формі недостовірна інформація може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі статтею 299 ЦК України, кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в статті 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України. Згідно ст. З Конституції, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до зазначеного, [PERSON] дійсно має право звернутися з позовом до суду про захист моєї честі, гідності, ділової репутації. За отриманою та перевіреною у судовому засіданні інформацією через письмові, відео та фото докази, [PERSON] дійсно сильно переживала, хвилювалася через те, що її було публічно принижено перед громадськістю, чия думка для неї важлива. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Неправомірними діями відповідача [PERSON] в частині поширення інформації, що позивач «за чотири роки втратила кваліфікацію як вчителя, так і директора», заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, в порушенні душевної рівноваги в зв'язку з образою та приниженням в очах односельчан і близьких, що потребувало від [PERSON] зусиль та дій у спростуванні цієї інформації. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована\~Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Частина 2 цієї статті передбачає, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно зі\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява N 72713/01) у справі "Українська Прес-Група проти України" зазначено: "41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, див. наведене вище рішення у справі Lingens v. Austria, стр. 28 § 46)." 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя". Судом встановлено, що розповсюджена відповідачем інформація щодо педагогічного та ділового кваліфікаційного рівня [PERSON] викладена у формі констатації фактичних даних, виражається саме як повідомлення про події, які здійснилися, а відтак є предметом судового захисту відповідно до\~ст.277 ЦК України. У відповідності з ч.ч.1-3\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності зі\~ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.61 ЦПК України. Щодо позовних вимог позивача про стягнення розміру моральної шкоди, суд зазначає наступне. За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі ст..23, 1167 ЦК України, положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31 березня 1995 року, Постанови Пленуму Верховного Суду від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн., що буде достатнім, для відшкодування цієї шкоди, враховуючи обємність та важливість спростування недостовірної інформації, втрат морального характеру, визнавши відомості статті «Не зупинити наш творчий політ» у газеті «Голос Таврії» №6 (10266) за 11 лютого 2016 року недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] саме в частині інформування читачів газети про втрату за чотири роки [PERSON] кваліфікації вчителя та директора, що є по суті посилом для її дискредитації. У звязку із встановленим, належить зобовязати [PERSON] вибачитись перед [PERSON] через газету «Голос Таврії» та спростувати в цій частині розповсюдження недостовірної інформації щодо втрати [PERSON] кваліфікації вчителя та директора. Крім того, стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави Україна у сумі 1378 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial