Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 8346 грн. страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду та 4990 грн. страхового відшкодування за понесені витрати на поховання. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 21.07.19 р. відбулось ДТП, автомобіль під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер. Смерть потерпілого спричинила значну шкоду позивачу (дочка потрпілого), яка полягає у моральній шкоді в сумі 16689 грн. та понесених витрат на поховання 9980 грн. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ№ 6618739, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Страховик здійснив часткове відшкодування позивачу в розмірі 50%. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги, зокрема зазначив, що дії водія не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, в той час, як у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали, перебуває порушення пішоходом [PERSON] ПДР України. Вказує, що в даному випадку страховик цивільно-правової відповідальності особи, яка використовує джерело підвищеної небезпеки, не повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі, оскільки у відповідності до п. 36.3.ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Ухвалою від 07.04.21 р. позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалами від 11.05.21 р. та 01.06.21 р. розгляд справи відкладався. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задоволити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу. Відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] . Клопотання обгрунтовано тим, що рішення у даній справі стосується його прав та обов`язків. Позивач в судовому засіданні заперечив щодо клопотання про залучення третьої особи, оскільки спір у даній справі не стосується прав та інтересів [PERSON] . Згідно ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Аналіз вказаних приписів процесуального закону дає підстави стверджувати, що заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, має бути обґрунтована з наданням суду відповідних доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки особи, яка звертається з відповідною заявою. Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, оскільки суб`єктом звернення не доведено підстав для залучення даної особи у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо впливає на права чи обов`язки цієї особи щодо однієї із сторін у справі. З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання про залучення третьої особи слід відмовити. Розглянувши матеріали та обставини справи, суд враховує наступне. Судом встановлено, що 21.07.19 р. на 408 км +100 м автодороги Київ-Чоп, відбулась ДТП, за участю автомобіля ВАЗ 11173, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер. Постановою слідчого управління ГУ НП в Рівненській області від 14.07.21 р., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180000000207 від 22.07.19 року, провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія на час вчинення ДТП була застрахована у відповідача, що підтверджується полісом № АМ/6618739. 18 грудня 2019 року представник позивача повідомив страховика про настання страхового випадку, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане із витратами на поховання в розмірі 9980 гривень. Крім того, 25.11.19 р. представник позивача звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане із витратою моральної шкоди. Судом встановлено, що у зв`язку з загибеллю [PERSON] з урахуванням наданих позивачем та отриманих страховиком в процесі розслідування випадку документів, право на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону має: дочка загиблого [PERSON] , син та мати. За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі наданих представником позивача та отриманих стаховиком документів, з урахуванням положень ст. 27 Закону, відповідачем визначено загальний розмір заподіяної позивачу шкоди в розмірі 26672 грн., а саме: 16692 грн. моральної шкоди та 9980 грн. відшкодування витрат на поховання. 22.09.2020 р. відповідач здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в сумі 13336 грн.: 4990 грн. витрат на поховання та 8346 грн. моральної шкоди. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивачу, завданої загибеллю в ДТП його батька, в порядку страхової виплати. Ці правовідносини урегульовано нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Законом). Відповідно до ч.ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вказаної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Відповідно достатті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди передбаченому Законом порядку. Так, відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, вказаною нормою встановлено загальне правило зменшення розміру відшкодування моральної шкоди в разі, коли іншим спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено певного порядку відшкодування такої шкоди. Якщо ж законом, яким врегульовано особливу сферу суспільних відносин, встановлений інший порядок, то визначена підстава зменшення розміру відшкодування не застосовується, адже можливість її вжиття виключається самою правовою нормою, а підлягають до застосування правила спеціального закону. Пунктом 27.3 ст. 27 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4 ст. 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто, спеціальним законом визначено розмір регламентної виплати, а її зменшення страховиком на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, яка є загальною правовою нормою та, у разі існування, відсилає до застосування норми спеціального Закону, є неправомірним та безпідставним. Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений ст.27 Закону розмір суми страхового відшкодування. За вказаних обставин доводи відповідача про те, що страховик має обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у рахунок сплати страхового відшкодування, заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди, лише в розмірі 50% є необгрунтованими. Суд критично оцінює посилання позивача на п. 36.3 ст. 36 Закону, оскільки вказана норма передбачає відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Крім того, у такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. Встановивши, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого ПАТ "СК "Арсенал Страхування" транспортного засобу під керуванням [PERSON] , загинув пішохід [PERSON] , суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved