Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та компенсації. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до наказу № 504 від 05 липня 2012 року була прийнята на посаду медичної сестри кабінету «Довіра» комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради». В період з 06 липня 2012 року по 01.02.2015 року в супереч вимогам чинного законодавства України та Положення про кабінет «Довіра», затвердженого наказом головного лікаря КЗ «Солонянська ЦРЛ ДОР», вона не отримувала в повному обсязі оплату праці, чим грубо порушувалися її права та свободи, передбачені законодавством України, в результаті чого їй була недорахована та невиплачена заробітна плата на загальну суму 18211 гривен 73 копійки. Типовим положенням «Про кабінет «Довіра» передбачено, що основними його функціями є проведення роботи щодо профілактики поширення ВІЛ-інфекції /Сніду/, при цьому, якщо кабінет розташований на території, де відсутній регіональний центр профілактики і боротьби зі Снідом), у разі потреби функції кабінету «Довіра» можуть бути розширені та на нього додатково можуть бути покладені обов'язки щодо проведення організаційно-методичної роботи, клініко-епідеміологічного обстеження зареєстрованих випадків ВІЛ-інфекцій, надання консультативної, лікувально-діагностичної та поза лікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД. Відповідно до пункту 3.1 Положення кабінет «Довіра» КЗ «Солонянської ЦРЛ ДОР» є спеціалізованим структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу з профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією /Снідом/, на який згідно пункту 2.6 Положення та з урахуванням вимог наказу № 102 від 25.02.2008 року та № 107 від 09.11.2005 року, яким затверджено «Положення про кабінет профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію /СНІД/ (кабінет довіри) поліклініки міської /районної/ лікарні», покладено обов'язки щодо надання медичної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД; а відповідно до пунктів 2.8 та 2.12 - позалікарняної допомоги; пункту 2.15 - організації лікування, догляду та підтримки людей, що живуть з ВІЛ-інфекцією; пункту 3.2 - надання медичної і позалікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД і тому відповідно до пункту 2 додатку 4 «Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», затверджених наказом Мінпраці та МОЗ України від 05.10.2005 року № 308/519, він відноситься до переліку спеціалізованих структурних підрозділів, робота в яких дає право на підвищення посадових окладів медичних працівників на 60% за весь час роботи з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими. В пункті 1 примітки до Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків» зазначено, що працівникам, які передбачено в даному Переліку, підвищення здійснюється із посадового окладу (тарифної ставки) з урахуванням кваліфікаційної категорії, завідування, старшинства без урахування інших підвищень, доплат та надбавок. Відповідно до листа Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДУ/ та інших соціально небезпечних захворювань від 04.06.2014 року №22.2/1/1708/Єн та вимог «Про усунення порушення законодавства № 315/04 від 14.10.2013 року і № 111/04-03 від 06.04.2015 року Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України ставилося питання про усунення порушень щодо оплати праці працівникам кабінету «Довіра», однак дані рекомендації та вимоги КЗ «Солонянська ЦРЛ ДОР» проігноровано, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду, так як відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, при цьому у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а положеннями п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків. Вважала, що відповідачем їй як медичній сестрі Кабінету «Довіра» недорахована та не виплачена заробітна плата за роботу з шкідливими умовами праці за період з липня 2012 року по січень 2015 рік в загальній сумі 18211 гривень 73 копійки, в тому числі у 2012 році - в сумі 4333 гривні 48 копійок; у 2013 році - в сумі 7215 гривень 91 копійка; у 2014 році - в сумі 6445 гривень 51 копійка; в січні 2015 року - в сумі 216 гривень 83 копійки. Крім цього, з посиланням на ст.15 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці» вважала, що оскільки відповідачем було порушено встановлені законом строки виплати заробітної плати за роботу з шкідливими умовами праці за період з липня 2012 року по січень 2015 рік, то їй як працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 з послідуючими змінами, компенсація в розмірі 10244 гривни 84 копійки у зв'язку з порушенням строків проведення відповідних виплат та з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги /індексом інфляції/, без урахування індексу інфляції за 2012-2013 роки. Крім того, протиправними діями відповідача щодо невиконання умов трудового договору та безпідставного систематичного порушення її прав, їй завдано моральну шкоди, яка підлягає відшкодуванню та полягає у сильних переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача, що передували невиконання ним своїх договірних зобовязань, відкритого нехтування її законних прав на отримання відповідної та гарантованої законом заробітної плати за роботу з шкідливими та небезпечними для її життя й здоровя умовами праці. Її систематичні звернення до відповідача з приводу вирішення цього спору в досудовому порядку та отримання від нього відмов в поновленні Конституційних прав та свобод призводило до сильних переживань та душевних страждань, що значно підсилювало психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до неї вона перебувала в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених її законних прав, відчувала психологічний дискомфорт. До сильних душевних страждань призводило і те, що відповідач ігнорував вказівки вищестоящих організацій, їх висновки так і вимоги профспілкового комітету, щодо фактичного поновлення її прав. Невиплата заробітної плати в повному обсязі потягла за собою втрату нею нормальних життєвих звязків і це потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, а також життя її сімї, а так як сума коштів була значною, а в звязку з її не виплатою вона не могла витрачати ці грошові кошти на відновлення свого здоровя. Через нехтування відповідачем її прав та свобод, систематичних відмов, вона втратила сон, почало боліти серце і підніматися артеріальний тиск, що потягло за собою вживання заспокійливих та інших медичних препаратів, так як вищевказані дії відповідача призводили до сильних моральних переживань, внаслідок чого їй і було завдано моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок, оскільки вважає, що така сума буде достатня для її відшкодування та покриття тих душевних страждань, які вона переживала, а оскільки відповідач в позасудовому порядку не бажає вирішити спір, то вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 18211 гривень 73 копійки, компенсації в сумі 10244 гривень 84 копійки та моральної шкодив розмірі 3000 гривень. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.166 т.1), в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник [PERSON] з усіма повноваженнями сторони у справі згідно нотаріально посвідченої довіреності від 31 липня 2015 року (а.с.37 т.1). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохав їх задовольнити. Оскільки відповідачем не у повному обсязі нараховувалась позивачеві заробітна плату за роботу зі шкідливими умовами праці за період з липня 2012 року по січень 2015 року, прохав стягнути з відповідача недоплачену за зазначений період заробітну плату в сумі 18211 гривень 73 копійки, компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати за цей же період в сумі 10\~244 гривні 84 копійки та спричинену порушень трудових прав позивача моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок. У судовому засіданні представники відповідача комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» -[PERSON], [PERSON] з урахуванням наданих суду письмових пояснень (т.2 а.с.143,144) позов не визнали та пояснили, що позивач [PERSON] з 06 липня 2012 року працює в Солонянської ЦРЛ на посаді медичної сестри кабінету «Довіра», який не є спеціалізованим закладом по боротьбі з ВІЛ-інфекцією, як не є таким закладом і КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР», оскільки згідно п.2.1 Статуту даного закладу визначено, що заклад створено з метою провадження медичної практики, надання медичної допомоги дорослим та дітям - мешканцям Дніпропетровської області, проведення наукової і навчальної роботи, а згідно п.2.2, яким визначені основні напрямки діяльності закладу, такий напрямок діяльності як лікування хворих на ВІЛ-інфекцію відсутній, тому таке лікування і не проводиться, а кабінет «Довіра» є лише структурним підрозділом КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР». Згідно штатного розпису комунального закладу станом на 01 січня 2012 року та п.1.1 Положення про кабінет «Довіра» вказано, що кабінет входить до складу консультативного-діагностичного відділення КЗ «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» та являється її структурним підрозділом. При нарахуванні надбавок за шкідливі умови праці позивачеві відповідач керувався додатком №4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і Міністерства праці та соціальної політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», де вказано перелік закладів та їх підрозділів, а також посад, робота в яких дає право на підвищення посадових окладів на 60 відсотків, а саме: п.3, де вказано, що в закладах охорони здоровя та їх структурних підрозділах, за винятком тих, що перелічені в п.1,2 ( п.1 - Центри з профілактики та боротьби зі СНІДОМ та п.2 -заклади та спеціалізовані відділення (кабінети, палати) закладів охорони здоровя, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих) для осіб, які працюють на посадах медичного персоналу та мають безпосередній контакт з хворими та СНІД та ВІЛ-інфікованими, проводиться доплата 60 % погодинної ставки (окладу) за кожну годину роботи в указаних в графі 2 умовах, тобто повязаних з лікування вказаної категорії хворих. Визначення відпрацьованих годин проводилося на підставі журналу обліку хворих, який ведеться в кабінеті «Довіра» його керівником, що не оспорюється позивачем в позовній заяві. Крім ведення обліку в журналі - працівниками відповідача двічі проводився хронометраж робочого часу працівників кабінету «Довіра», про що складалися відповідні документи. 20 лютого 2015 року адміністрацією відповідача на прохання профспілкового комітету внесено зміни до колективного договору і п.18 додатку 9 та п.9.п.91 вказаного договору, де передбачено підвищення посадового окладу працівникам кабінету «Довіра» без врахування відпрацьованого часу з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими. На цій підставі видано наказ №136 від 20 лютого 2015 року «Про внесення змін в оплату праці працівників кабінету «Довіра» і проводиться вказана оплата. Чинним до 20 лютого 2015 року колективним договором, який був схвалений на конференції трудового колективу 2 квітня 2012 року, така доплата була передбачена лише в межах чинного законодавства (додаток 7.1). Погодження з профспілковим комітетом у обох випадках проводилося на підставі п.2 та п.3 Примітки до Додатку 4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і Міністерства праці та соціальної політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», де вказано, що у кожному закладі на підставі даного додатка керівником за погодженням з профспілковим комітетом затверджується перелік посад працівників, яким з урахуванням конкретних умов праці в цьому закладі, структурному підрозділі , на дій посаді посадовий оклад (тарифна ставка) підвищується на 60 відсотків, посадові оклади працівників, зазначених у пунктах 3 та 4, підвищується пропорційно безпосередньо відпрацьованому з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу. Фактичні години цієї роботи реєструються у журналі за підписом керівника структурного підрозділу. Оплата праці працівників кабінету «Довіра» проводилась на підставі тарифікаційних списків, які складалися відповідачем кожен раз зі зміною розмірів мінімальної заробітної плати, а розміри тарифних окладів позивача підтверджуються довідкою про розмір заробітної плати з 2012-2015 роки. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, в тому числі, щодо моральних страждань позивача, оскільки не зазначено, які саме моральні страждання переживала позивач в звязку з невиплатою частини заробітної плати, що не дає змогу встановити розмір її відшкодування. Надані позивачем листи з різних профспілкових та державних організацій щодо трактування положення додатку 4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і міністерства праці та соціально політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» є субєктивними і не можуть бути взяті за основу при винесенні рішення судом, оскільки вказані органи не наділені правом трактування законів. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та додатково пояснила, що нарахування заробітної плати позивачці в зазначений в позовній заяві період здійснювалось відповідно до умов та розмірів, передбачених колективним договором, при цьому при нарахуванні надбавки за шкідливі умови праці враховувався період часу, протягом якого працівник безпосередньо працювала з хворими, облік якого вівся працівниками кабінету «Довіри» в спеціальному журналі, в тому числі безпосередньо позивачкою [PERSON] На підставі записів в журналі та проведеному хронометражу робочого часу в подальшому складалися табеля обліку робочого часу, в тому числі зі шкідливими у мовами праці, відповідно до яких і нараховувалась щомісячно заробітна плата, в тому числі з підвищення на 60% за відпрацьовані фактично години зі шкідливими умовами праці, при цьому таке нарахування могло здійснюватися не щомісячно, а за два місяці поспіль. Після внесення змін до колективного трудового договору за пропозицією профспілкового комітету з лютого 2015 року працівникам кабінету «Довіра» виплачується заробітна плата з 7 надбавкою у розмірі 60% за весь відпрацьований час щоденно. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Приписами ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, як зазначив в своєму рішенні Конституційний Суду України від 15 жовтня 2013 року справі № 1-13/2013 "за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України "Про оплату праці" - в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно наказу № 504 від 05 липня 2012 року з 06 липня 2012 року переведена на посаду медичної сестри Кабінету «Довіра» комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.10 т.1), що також підтверджується записом №26 у трудовій книжці на імя [PERSON] (а.с. 11 т.1) та довідкою комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №626 від 27 квітня 2015 року (а.с.12 т.1). Згідно ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати певні роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Положеннями ст. 94, ст.97 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, при цьому оплата праці працівникові здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Статтею 98 цього Кодексу передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, а відповідно до ст.100 КЗпП України встановлено, що на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно наказу Міністерства охорони здоровя України №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра» ( в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) на виконання п.5 Указу Президента України від 30 листопада 2005 року №1674/2005 «Про вдосконалення державного управління у сфері протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та туберкульозу в Україні» було затверджено Типове положення про кабінет «Довіра», а начальникам головних управлінь охорони здоровя обласних державних адміністрацій, в тому числі Дніпропетровській, відповідно до Типового положення забезпечити створення та функціонування кабінетів «Довіра» (а.с.20-21 т.1). Відповідно до п.1.1, п.1.2 Типового положення про кабінет «Довіра» передбачено, що кабінет "Довіра" є спеціалізованим структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу з профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією/СНІДом, який створюється Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, головними управліннями охорони здоров'я Дніпропетровської, Львівської, Черкаської та обласних державних адміністрацій, управлінням охорони здоров'я та медицини катастроф Одеської та управліннями охорони здоров'я обласних державних адміністрацій, головним управлінням охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської та управлінням охорони здоров'я Севастопольської міських державних адміністрацій при центрах з профілактики та боротьби зі СНІДом або інших закладах охорони здоров'я з розрахунку один Кабінет на 100 тисяч населення. У районних центрах та містах обласного підпорядкування Кабінет створюється незалежно від кількості населення. Штатний розпис кабінету визначається та затверджується відповідним регіональним управлінням охорони здоровя. Пунктами 1.3, 1.7, цього Типового положення передбачено, що функціонування кабінету, як структурного підрозділу ЗОЗ створює можливість проведення консультування та тестування особи, що звернулась за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію (далі - ДКТ) та забору крові для тесту на ВІЛ-інфекцію, безпосередньо в цьому закладі після отримання інформованої згоди особи, що консультується. З метою наближення до місць проживання ВІЛ-інфікованих та забезпечення їм доступу до диспансерного спостереження, надання спеціалізованої медичної допомоги функції Кабінету на територіях, де відсутні регіональні центри профілактики і боротьби зі СНІДом, можуть бути розширені. На нього можуть бути покладені додаткові функції - організаційно-методична, консультативна, лікувально-діагностична. Робота кабінету організовується з розрахунку до 12 відвідувань на 1 фахівця у зміну. Графік роботи кабінету затверджується керівником ЗОЗ, на базі якого створений кабінет. Згідно п 1.8 Положення оплата праці працівників Кабінету здійснюється відповідно до діючих умов оплати праці працівників ЗОЗ згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 ( z1209-05 ) "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за N1209/11489, на базі якого створений Кабінет, з урахуванням підвищень посадових окладів, установлених для працівників центрів профілактики та боротьби зі СНІДом, відповідно до законодавства України, відповідно до додатку 4 якого оплата праці здійснюється: 1) у розмірі 60 відсотків посадового окладу посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників центрів з профілактики та боротьби зі СНІДом, які займаються діагностикою, лікуванням і безпосереднім обслуговуванням хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих; 2) у розмірі 60 відсотків посадового окладу посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників закладів та спеціалізованих відділень (кабінетів, палат) закладів охорони здоров'я, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, які займаються лікуванням і безпосереднім обслуговуванням хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих; 3) 60 відсотків погодинної ставки (окладу) посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників закладів охорони здоров'я та їх структурних підрозділів, за винятком тих, що перелічені в пунктах 1, 2, за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів, наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи; 4) 60 відсотків погодинної ставки (окладу) посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників лабораторій та груп закладів охорони здоров'я, на які покладено органами охорони здоров'я обстеження населення на ВІЛ-інфекцію та дослідження крові, біологічних рідин, отриманих від хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи (а.с.22-23 т.1). Згідно до пункту 1 примітки до додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків» зазначено, що працівникам, які передбачено в даному Переліку, підвищення здійснюється із посадового окладу (тарифної ставки) з урахуванням кваліфікаційної категорії, завідування, старшинства без урахування інших підвищень, доплат та надбавок». У кожному закладі на підставі цього додатка керівником за погодженням з профспілковим комітетом затверджується Перелік посад працівників, яким з урахуванням конкретних умов праці в цьому закладі, структурному підрозділі, на даній посаді посадовий оклад (тарифна ставка) підвищується на 60 відсотків. Посадові оклади працівників, зазначених у пунктах 3 та 4, підвищуються пропорційно безпосередньо відпрацьованому з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу. Фактичні години цієї роботи реєструються у журналі за підписом керівника структурного підрозділу (а.с.23 т.1). Згідно наказу головного лікаря комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №61 від 06 січня 2015 року на виконання наказу МОЗ №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра», наказу начальника головного управління охорони здоровя Дніпропетровської облдержадміністрації №108 від 09.11.2005 року «Про затвердження положень про територіальні заклади охорони здоровя та їх структурні підрозділи з профілактики та боротьби зі СНІДом» та з метою налагодження роботи щодо проведення консультування та тестування осіб, що звернулись за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію (а.с.17 т.1) організовано кабінет «Довіра» на базі КЗ «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» та затверджено Положення про кабінет «Довіра» Солонянської ЦРЛ ДОР згідно додатку 1 до наказу (а.с.18-19 т.1). Пунктом 1.1 даного Положення передбачено, що кабінет «Довіра» входить до складу консультативно-діагностичного відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», який згідно Статуту є юридичною особою (а.с.76-79 т.2), та являється її структурним підрозділом, а згідно розділу 11 визначено його функції, в тому числі до функцій відноситься проведення консультацій та тестування особи, що звернулась за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію та забору крові для тестування на ВІЛ-інфекцію після отримання інформованої згоди особи, що консультується; проведення роботи щодо профілактики поширення ВІЛ - інфекції/СНІДу; забір крові для дослідження на ВІЛ-інфекцію; проведення після тестового консультування; ознайомлення з положеннями чинного законодавства щодо прав та обовязків ВІЛ-інфікованих; направлення у разі потреби до відповідних лікувально-профілактичних закладів; проведення організаційно-профілактично роботи, клініко-епідемологічного обстеження зареєстрованих випадків ВІЛ-інфекції, надання консультативної, лікувально-діагностичної та позалікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД Солонянського району та інше, а згідно пункту 3.2. розділу 111 «Права» - надання медичної і позалікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД (а.с.18-19 т.1). В судовому засіданні встановлено, що відповідно укладеного 02 квітня 2012 року згідно розділу 11 КЗпП України та закону України «Про колективні договори і угоди» колективного договору комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», який зареєстровано в управління праці та соціального захисту населення Солонянської райдержадмінстрації за №18 від 05 квітня 2012 року та строк дії якого визначено до прийняття нового, було визначено з посиланням на наказ №152б від 19 червня 2006 року перелік категорій медичних працівників, які під час виконання своїх професіональних обовязків мають безпосередній контакт з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими, в тому числі до даної категорії за №9 віднесено кабінет «Довіра»: лікар-інфекціоніст, лікар-психолог, медична та молодша медична сестра (а.с.80-83 т.1). Відповідно до наказу головного лікаря Солонянської ЦРЛ №152б від 19 червня 2006 року (а.с.3 т.2) було затверджено список працівників, які під час виконання своїх обовязків мали безпосередній контакт з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими та передбачено проведення доплат у розмірі 60% посадового окладу (тарифної ставки) пропорційно безпосередньо відпрацьованому з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу, зазначеними в п.1 цього наказу, в тому числі згідно п.1 Переліку: інфекційне відділення та кабінет інфекційних захворювань поліклініки: лікар-інфекціоніст, медична сестра відділення та кабінету, молодша медична сестра. Відповідно до положень пункту 1 примітки до додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків», затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення" (а.с.22-23 т.1) облік безпосередньо відпрацьованого з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу працівниками кабінету «Довіра» відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» здійснювався в період з лютого 2012 року по лютий 2015 року в журналах прийому хворих (а.с.153-155 т.1, 8-131 т.2), які вели безпосередньо працівники даного кабінету, але наказ щодо визначення відповідальної особи за його ведення не видавався, як не була затверджена і посадова інструкції медичної сестри кабінету «Довіра», що вбачається з довідок КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР» (а.с.4-5 т.2), а також згідно проведеного 15 жовтня та 11 листопада 2013 року за участь працівників кабінету «Довіра» в тому числі і позивача [PERSON] хронометражу роботи працівників кабінету «Довіра» (а.с.62-63 т.1), з яких вбачається, що основною діяльністю кабінету була консультативна робота та обстеження з послідуючим направленням до спеціалізованих закладів. В послідуючому відповідно до журналів обліку безпосередньо відпрацьованого працівниками кабінету «Довіра» відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу складались табелі обліку робочого часу консультативно - діагностичної поліклініки (кабінет «Довіра» та табель обліку робочого часу, використаного з хворими на ВІЛ-інфекцію та СНІД (а.с.116-131 т.2), при цьому в судовому засіданні ні позивачем [PERSON], ні його представником не оспорювались кількість облікованих у даних документах відпрацьованих з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими робочих годин. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, кабінет «Довіра» КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР» не відноситься до центрів з профілактики та боротьби зі СНІДом чи закладів та спеціалізованих відділень (кабінетів, палат) закладів охорони здоровя, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, а є не спеціалізованим структурним підрозділом закладу, а тому оплата праці працівників кабінету повинна здійснюватись відповідно до п.3 додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків», передбачених наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 ( z1209-05 ) "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за N1209/11489 (а.с.22-23 т.1), тобто у розмірі 60 відсотків погодинної ставки (окладу) посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників закладів охорони здоров'я та їх структурних підрозділів, за винятком тих, що перелічені в пунктах 1, 2, за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів, наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року, який зробив правовий висновок, що: Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; законами України: "Про оплату праці", "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427. Разом із тим статтею 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналогічні положення містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4. В судовому засіданні встановлено, що розмір тарифної ставки працівників кабінету «Довіри» КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР», в тому числі позивача [PERSON] визначався щорічно відповідно до тарифікаційних списків працівників даного комунального закладу (а.с.146-156) і стосовно позивача як медичної сестри, тобто фахівця з базовою та неповною вищою медичною освітою, складався з посадового окладу, підвищення до посадового окладу у звязку зі шкідливими і важкими умовами оплати праці у розмірі 60%, а також за вислугу років, в разі наявності за сумісництво та інших доплат, при цьому ні позивачем, ні його представником за даним позовом цей розмір не оспорювався. Заробітна плата позивачеві [PERSON] в період з липня 2012 року по лютий 2015 року нараховулась та виплачувалась щомісячно з урахуванням зазначеної вище тарифної ставки та відповідних доплат, що вбачається з наданих комунальним закладом «Солонянської ЦРЛ» ДОР» відомостей нарахування заробітної плати медичній сестрі кабінету «Довіра» (а.с.132-142 т.2) та виданих позивачеві [PERSON] комунального закладу «Солонянської ЦРЛ» ДОР» довідок про заробітну плату (а.с.13-16 т.1), з яких вбачається, за період з 2012 року по 2015 рік [PERSON], як медичній сестрі кабінету «Довіра» було нараховано за 2012 рік - 7787 гривен 44 копійки (посадовий оклад з категорією за період липня-грудня 2012 року) та 338 гривен 98 копійок за шкідливі умови праці (за період липня-грудня 2012 року); за 2013 рік - 14556 гривен 79 копійок (посадовий оклад з категорією за період січня-грудня 2013 року) та 1518 гривен 16 коп. за шкідливі умови праці (за період січня-грудня 2013 року); за 2014 рік - 13877 гривен 92 копійки (посадовий оклад з категорією за період січня-грудня 2014 року) та 1881 гривна 24 копійки, за шкідливі умови праці (за період січня-грудня 2014 року); за 2015 рік 1397 гривен (посадовий оклад з категорією за січень місяць 2015 року) 621 гривна 37 копійок за шкідливі умови праці (за січень місяць 2015 року). З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачеві [PERSON] як медичній сестрі кабінету «Довіра» комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» нараховувалась та виплачувалась відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 (z1209-05) "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за N1209/11489 та умов колективного договору від 02 квітня 2912 року (а.с.80-83 т.1), положення якої діяли в спірний за даним позовом період: з липня 2012 року по лютий 2015 року, при цьому не можуть бути судом враховані доводи позивача про те, що оплата її праці повинна була проводитись відповідно до розяснень, які містилися в листах Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДУ/ та інших соціально небезпечних захворювань від 04.06.2014 року №22.2/1/1708/Єн та Вимог «Про усунення порушення законодавства № 315/04 від 14.10.2013 року і № 111/04-03 від 06.04.2015 року Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України, за якими ставилося питання про усунення порушень щодо оплати праці працівникам кабінету «Довіра» (а.с.24-27 т.1), оскільки дані листи носять рекомендаційний характер, не є законодавчими актами і не можуть бути правовою підставою для зміни оплати праці без відповідних змін законодавчих актів, які регулюють порядок оплати праці зі шкідливими умовами та колективного договору певного підприємства. В наказ Міністерства охорони здоровя України №102 від 25 лютого 2008 року Про функціонування кабінетів «Довіра» було внесено змінами і доповненнями наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 липня 2014 року N 509. 20 лютого 2015 року між головним лікарем та первинною профспілковою організацією комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» укладено новий колективний договір (а.с.84-144), відповідно до п.1 додатку 4 до якого та наказу №135 від 20 лютого 2015 року по КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР» змінено умови оплати праці працівників кабінету «Довіра» (а.с.145 т.2). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» недоплачену за період з липня 2012 року по січень 2015 року включно заробітну плату в сумі 18211 гривень 73 копійки задоволенню не підлягаю, як не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати за цей же період в сумі 10\~244 гривні 84 копійки та спричинену порушенням трудових прав позивача моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок, оскільки вони є похідними від позову про стягнення недоплаченої за період з липня 2012 року по січень 2015 року включно заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed