Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача та третьої особи з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію за не вчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку. На підставу своїх вимог спирається на те, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.12.2009 року порушено провадження у справі №01/3070 про банкрутство державного підприємства «Іваньківський цукровий завод». Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19.01.2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Справа про банкрутство порушена 11.12.2009 року, а тому дана позовна заява підлягає розгляду Маньківському районному суду Черкаської області. Позивач - [PERSON], [INFO], з 03.06.2013 року перебував у трудових відносинах з ДП «Іваньківським цукровим заводом». Відповідно до наказу №31-К від 03.06.2013 року, його було прийнято на роботу до ДП «Іваньківський цукровий завод» на посаду охоронником відділу ВВО. На підставі наказу №59-К від 20.11.2015 року, він був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. 3 червня 2013 року [PERSON], було прийнято на роботу охоронником відділу ВВО до Державного підприємства «Іваньківський Цукровий Заводу», відповідно до Наказу №31-К від 03.06.2013 року. 20 листопада 2015 року [PERSON], було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, згідно Наказу №59-К від 20.11.2015 року. Однак, за період роботи у відповідача, перед позивачем - [PERSON], виникла заборгованість. З 3 червня 2013 року по момент звільнення 20 листопада 2015 рік заробітну плату не виплатили. Згідно трудової книжки позивача, ДП «Іваньківський цукровий завод»: 03.06.2013 року прийнятий охоронником відділу ВВО на ремонтний та виробничий періоди, згідно наказу №31-К від 03.06.2013 року. 20.11.2015 року звільнений, згідно наказу №59-К від 20.11.2015 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. При зверненні з вимогою сплатити заборгованість по заробітній платі [PERSON], було відмовлено. З 3 червня 2013 року по 20 листопада 2015 року відповідачем позивачу взагалі не виплачувалась заробітна плата. Також, на адресу розпорядника майна боржника ДП «Іваньківський цукровий завод» арбітражному керуючому Іванюку О.М., був надісланий адвокатський запит за вих. №445 від 06.11.2017 року з приводу надання Довідки про роботу в Підприємстві та про розмір середньомісячного заробітку. На вказаний адвокатський запит, була отримана відповідь від 15.11.2017 року №02-27/1407, що за наявними у розпорядника майна відомостями: [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Іваньківський цукровий завод»; ДП «Іваньківський цукровий завод» має заборгованість перед позивачем - [PERSON], але без зазначення суми заборгованості та надання будь-яких підтверджуючих документів. Та з метою надання запитуваних документів і відомостей відносно [PERSON], було запропоновано звернутися до керівника ДП «Іваньківський цукровий завод». Так, на адресу керівника ДП «Іваньківський цукровий завод» [PERSON], було направлено адвокатські запити за вих. №475 від 14.11.2017 року та за вих. №123 від 22.03.2018 року з приводу вищевказаної інформації. Однак, на вказані адвокатські запити, на момент подання позовної заяви, відповіді, не надійшли. А тому, позивач з об'єктивних причин не можу надати суду довідку про розмір заборгованості відповідача по заробітній платі, як доказ. Виходячи з того, яку заробітну плату мав отримувати позивач - [PERSON], з моменту його призначення по момент звільнення, а саме: в період з 03.06.2013 року по 20.11.2015 рік, позивачем зроблено-розрахунок заборгованості по заробітній платі. Оскільки відповідач - ДП «Іваньківський цукровий завод» - відмовляється здійснити розрахунок по вищезазначеній заборгованості, позивач змушений звертатись до суду з даним позовом про примусове стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позивач просить проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність його представників та просить задоволити зменшені позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача лише фактичну заборгованість по заробітній платі в сумі 16202 грн. 09 коп. за період з травня 2015 року по листопад 2015 р. включно та стягнути з відповідча судовий збір в дохід держави. Представник відповідача ДП "Іваньківський цукровий завод" в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви зменшені позовні вимоги позивача визнає, а саме фактичну заборгованість по заробітній платі в сумі 16202 грн. 09 коп. за період з травня 2015 року по листопад 2015 р. включно, судовий збір та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи розпорядник майна ДП "Іваньківський цукровий завод" арбітражний керуючий Ярмолінський Ю.В., в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: Позивач - [PERSON], [INFO], з 03.06.2013 року перебував у трудових відносинах з ДП «Іваньківським цукровим заводом». (а.с.12-15). Відповідно до наказу №31-К від 03.06.2013 року, його було прийнято на роботу до ДП «Іваньківський цукровий завод» на посаду охоронником відділу ВВО, що підтверджується копією трудової книжки. 3 червня 2013 року [PERSON], було прийнято на роботу охоронником відділу ВВО до Державного підприємства «Іваньківський Цукровий Заводу», відповідно до Наказу №31-К від 03.06.2013 року. 20 листопада 2015 року [PERSON], було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, згідно Наказу №59-К від 20.11.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12-15). Судом встановлено, що, за період роботи у відповідача, перед позивачем виникла заборгованість в сумі 16202 грн. 09 коп. яка була позивачем уточнена, згідно його письмової заяви та підтверджується відповідною довідкою відповідача (а.с.44). Дана заборгованість виникла за період з травня 2015 р. по листопад 2015 р. включно. З моменту звільнення 20 листопада 2015 рік заборгованість по заробітній платі не погашена, що зігідно письмової заяви підтвердив і представник відповідача. Суд вирішуючи даний спір зазначає, що відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було, прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення, нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує црацівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. З ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку про наявність права позивача на отримання невиплаченої йому заробітної плати у день його звільнення, тобто заборгованості по заробітній платі в сумі 16 202 грн. 09 коп. за період з травня 2015 р. по листопад 2015 р. включно, а тому позов підлягає до задоволенняю Судові витрати які складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову у відповідності до Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved