Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що перебуває з відповідачем по справі [PERSON] в шлюбі укладеному 09.05.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №162. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що з 15.05.2015 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дитини надає кошти в сумі 1000, 00 гривень щомісячно в добровільному порядку, однак зазначає, що вказана сума коштів не відповідає тому розміру аліментів які встановлені законодавством. На думку позивача відповідач спроможний виконувати зобов'язання, передбачені законодавством по утриманню сина до досягнення ним повноліття, а також по утриманню її, як дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку, оскільки працює на постійній основі і отримує регулярний дохід. З посиланням на викладене, а також на норми ст.ст.84,180-183,191 СК України позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною 3-х річного віку, [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема вказала на те, що відповідач в добровільному порядку надає допомогу на утримання дитини в сумі 1000 гривень, а в останні місяці 1600 гривень. Зазначила, що шлюб між ними не розірвано, син проживає разом з нею, працює в ДВНЗ УжНУ та займає посаду доцента, але її заробітної плати не вистачає для забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї та утримання дитини. Позивач бажає, щоб розмір аліментів був встановлений в порядку визначеному законом. Крім того, вважає, що відповідно до вимог законодавства має право на одержання від відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. В повному обсязі визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх дитини в розмірі ? частини від заробітку. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі ? частини від заробітку визнав частково, оскільки проживає разом із дідусем та несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, а також на особисті потреби. Зазначив, що кошти на утримання сина надає добровільно та забезпечує його необхідним, а також має бажання брати участь у його вихованні. Він працює на посаді старшого оперуповноваженого в Управління СБ України в Закарпатській області, інших дітей, непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та частково в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладений 09.05.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №162, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.05.2009 року, копія якого міститься при матеріалах справи./а.с.5/ У даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 6/. Як встановлено судом, неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - позивачем по справі [PERSON], що стверджується довідкою №999 виданою 01.10.2015 року виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради./а.с.7/ Як вбачається з довідки про доходи №3080 від 12.10.2015 року [PERSON] працює в ДВНЗ УжНУ та займає посаду доцента, загальна сума доходу за період роботи з квітня 2015 року по вересень 2015 року становить 14666,82 гривень./а.с.25/ Як вбачається з довідки про доходи №58/367 від 30.11.2015 року [PERSON] працює співробітником Управління СБ України в Закарпатській області та загальна сума доходу за період роботи з червня 2015 року по листопад 2015 року становить 41852,62 гривень./а.с.40/ Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2016 рік" затверджено на 2016 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1167 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України , зокрема відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід , не має на утриманні інших дітей, не працездатних осіб, за станом здоров'я спроможний платити аліменти. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ "Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 12.10.2015 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на її утримання аліментів до досягнення дитиною 3-х річного віку підлягає до часткового задоволення , виходячи з наступних підстав. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» : ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має регулярний дохід, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб та можливостей відповідача, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною 3-х річного віку, [INFO] включно, оскільки стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial