Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З часу коли вони з відповідачем почали проживати окремо (травень 2013 року) і до теперішнього часу вона одна піклується про сина, його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готує дитину до самостійного життя. Відповідач, проживаючи окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню та утриманню, взагалі не піклується про сина. Просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] .. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, згідно поданої письмової заяви просив розглядати у його відсутність, рішення прийняти відповідно до вимог закону. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представники третьої особи Савранської райдержадміністрації Одеської області як органу опіки і піклування в суді не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Кривоозерської райдержадміністрації Миколаївської області як органу опіки і піклування в суді не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] в с.Бритівка Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 22 серпня 2012 року (а.с.9), повного витягу з ДРАЦСГ №00023416540 від 17 липня 2019 року (а.с.28-29), рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2014 року в цивільній справі №495/7606/13-ц (а.с.14). З пояснень позивача та наданих нею письмових доказів, встановлено, що з 2013 року вихованням та утриманням сина займається тільки вона. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього, не забезпечує його необхідним харчування, медичним доглядом та лікуванням. Відповідач має заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини. Малолітній [PERSON] фактично не знає свого батька. Ці обставини підтверджені дослідженими в суді даними довідки Концебівської сільської ради Савранського району Одеської області №673 від 20 травня 2019 року (а.с.10), довідки КНП "Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" №120 від 17 квітня 2019 року, даними акта обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] в с.Концеба Савранського району Одеської області від 27 травня 2019 року (а.с.11), даними довідки Дошкільного навчального закладу "Сонечко" №16 від 22 квітня 2019 року (а.с.12-13). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, проведеного Кривоозерським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області за період з вересня 2013 року по 01 липня 2019 року [PERSON] має заборгованість по аліментах на утримання сина - [PERSON] в розмірі 29 769.93 грн. (а.с.58-59). Орган опіки і піклування Кривоозерської райдержадміністрації Миколаївської області вбачає за доцільне та таким що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , що викладено у висновку Кривоозерської райдержадміністрації №368/02-44-22/19 від 03 вересня 2019 року. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно положень ст.ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст.150 СК України. Зі змісту нормативних положень ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно приписів ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України "Про охорону дитинства", суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує сина усім необхідним для нормального розвитку та виховання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved