Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

12.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ Банк "Фінанси та Кредит, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №8 філії «Південне регіональне управління» про стягнення грошового вкладу у розмірі 123561,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.02.2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №8 філії «Південне регіональне управління» був укладений Договір-заява №326933/13021/3-15 про банківський строковий вклад «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті. За умовами вказаного договору ним (позивачем) перераховано на рахунок №2630.2.01553.009 грошові кошти в сумі 123561,58 грн., під 21,50%річних, на строк з 06.02.2015 року по 06.05.2015 рік. 12.02.2015 року він (позивач) звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу, однак до теперішнього часу вклад не повернуто, що суперечить вимогам законодавства, умовам Договору та порушує його права та охоронювані законом інтереси на мирне володіння своїм майном та вільне розпорядження своєю власністю. В судове засіданні позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких, позовні вимоги [PERSON] не визнає, посилаючись на те, що Банком виконані взяті на себе зобовязання, оскільки сума за вкладом перерахована на поточний рахунок позивача. Також зазначав, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. № 171 розпочато процедуру виведення із ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці. Посилаючись на ст. 36, 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" просили відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 06.02.2015 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Відділення №8 філії «Південне регіональне управління» та [PERSON] укладено договір № 326933/13021/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті, згідно якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок №2630.2.01553.009 у сумі 123561,58 грн., на строк з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року. 06.02.2015 р. [PERSON] перераховано на вищезазначений рахунок 123561,58 грн., що підтверджується ордером №6. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення банківського вкладу у сумі 123561,58 грн. Однак сума вкладу повернута не була. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до припису статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року (ратифікованого Україною 11 вересня 1997 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Законодавством встановлений абсолютний характер суб'єктивного права власності, який передбачає заборону необмеженому та завідомо невизначеному колу осіб порушувати таке суб'єктивне право і створювати перешкоди в його здійсненні. Обмежуючи право власності позивача не у випадках і в порядку, встановлених Законом, а посилаючись на положення підзаконного нормативно-правового акту, відповідач безпідставно порушує конституційні основоположні права позивача. Отже, відмова банку у поверненні вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Письмові посилання представника Банку на положення п.1,2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також є неправомірним, оскільки відповідно до п. 1 частини 6 цієї ж статті - обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Таким чином, враховуючи зазначені вище положення законодавства та умови Договору-заяви, суд дійшов висновку про порушення Банком взятих на себе договірних зобов'язань щодо повернення банківського вкладу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1235 грн. в дохід держави.

Outcome: approved