Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області та Івано-Франківської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на його користь 500 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та 1 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що постановою старшого слідчого слідчого відділення Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області капітана міліції В. Свистуна від 01.05.2012 року відносно нього було порушено кримінальну справу № 328606 за ст. 122 ч.1 КК України, тобто умисне заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 17 вересня 2012 року начальником слідчого відділення Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області майором міліції Воробцем Р.М. винесено постанову про пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, того ж дня йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. У вересні 2012 року прокурором Долинського району Івано-Франківської області був затверджений обвинувальний висновок у кримінальній справі про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України, та скеровано цю справу для розгляду до Болехівського міського суду, вироком якого від 12.11.2013 року його було визнано винним у вчиненні вказаного злочину та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт, обраний раніше запобіжний захід залишено без змін та стягнуто з нього на користь [PERSON] 16 000,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 8 000,00 грн. моральної шкоди, а на користь [PERSON] - 3 000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2014 року цей вирок залишено без змін. З 12.02.2014 року по 15.05.2014 року він перебував на обліку в Болехівському міському відділі кримінально-виконавчої інспекції як засуджений до кримінального покарання у виді 200 годин громадських робіт, яке повністю відбув у Тисівській сільській раді і 15.05.2014 року був знятий з обліку. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спрай від 26.06.2014 року за його касаційною скаргою ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2014 року було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. 16 грудня 2014 року апеляційний суд Івано-Франківської області своєю ухвалою вирок Болехівського міського суду від 12.11.2013 року відносно нього скасував, а справу направив на новий судовий розгляд. Вироком Болехівського міського суду від 11.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.12.2016 року, його виправдано та визнано невинуватим за ст. 124 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, скасовано обраний запобіжний захід та залишено без розгляду цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Верховного Суду від 27.03.2018 року ці судові рішення залишено без змін. Таким чином, він незаконно перебував під слідством та судом з 17.09.2012 року по 02.12.2016 року, тобто 4 роки та 3 місяці, внаслідок чого зазнав моральних страждань, оскільки був позбавлений права на вільний вибір місця проживання, в зв"язку з обраним запобіжним заходом був позбавлений можливості вільно пересуватися та працевлаштуватись, вимушено був безробітним. Незаконне притягнення до відповідальності в якості обвинуваченого та підсудного привело до порушення його нормальних життєвих зв`язків як громадянина, оскільки сам факт притягнення до кримінальної відповідальності був доведений до відома мешканців міста та області, що дуже негативно вплинуло на його стосунки з людьми та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Кримінальне переслідування завдало йому серйозного психологічного стресу, який негатично вплинув на його психоемоційний стан. Внаслідок кількарічних стресових ситуацій він почав зхворіти, що підтверджується медичними документами. Незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду йому було завдано моральну шкоду, розмір відшкодування якої, з урахуванням засад розумності, справедливості та виваженості, оцінює в 500 000,00 грн., а тому звернувся в суд з даним позовом. Перший заступник прокурора Івано-Франківської області В.Стефанець подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 51-56), в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Лише за наявності вищевказаних обставин у особи виникає право на відшкодування шкоди. Тобто обов`язковою умовою для відшкодування шкоди є факт незаконного пред`явлення обивинувачення. При цьому, доводи [PERSON] щодо заподіяння йому моральної шкоди є голослівними та нічим не підтверджені, а тому не можуть бути взяті до уваги та враховані при винесенні рішення в даній справі. [PERSON] не надав жодних доказів, які б підтверджували обгрунтованість заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру та доказів необхідності докладення додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів погіршення стану здоров`я, що стало наслідком саме повідомлення йому про підозру, а не впливу інших факторів, отже позовні вимоги є необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Представник ГУНП в Івано-Франківській області згідно довіреності № 26/1 від 17.01.2020 року [PERSON] також подав до суду також відзив на позов (а.с. 58-62), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свої заперечення проти позову мотивував тим, що незважаючи на порушення кримінальної справи, будь-яких обмежень життєдіяльності позивача, в тому числі пов`язаних з його особистою свободою, веденням звичного укладу життя, реалізацією своїх прав та законних інтересів, існуванням нормальних життєвих зав`язків, в період з 01.05.2012 року по 17.09.2012 року не існувало. Позивачем не враховано, що у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови КМ України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС» ГУ НП в Івано-Франківській області не є правонаступником УМВС України в Івано-Франківській обласмі, яке перебуває в стані ліквідації. На момент розслідування кримінальної справи щодо [PERSON] . Долинський РВ УМВС України в Івано-Франківській області був окремою юридичною особою, тому ГУНП України в Івано-Франківській області не може відповідати за його зобов`язаннями. Саме ГУНП України в Івано-Франківській області до 07.11.2015 року не мало жодного відношення до кримінального прогваджження щодо [PERSON] , а тому воно не може відповідати за вчинення дій та за зобов`язаннями інших юридичних осіб. Крім того, Долинський РВ УМВС України в Івано-Франківській області з 17.05.2019 року ліквідовано. Аналіз вищевказаної ситуації свідчить про те, що вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди є значно завищеними та не відповідають обставинам справи. Позивачем практично не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів погіршення здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при розслідуванні даної кримінальної справи, відповідно його позовні вимоги є необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. В судовому засіданні представник позивача зігдно ордеру на надання правової допомоги серії ІФ № 099211 від 06.11.2020 року (а.с. 153) адвокат Соботник В.Й. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] 500 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також 1 000,00 грн. витрат на правову допомогу по даній цивільній справі. Представник Івано-Франківської обласної прокуратури згідно довіреності (а.с. 99) Юхман Л.Я. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнала, обгрунтувавши свої заперечення викладеними у відзиві на позов доказами. Представник ГУНП в Івано-Франківській області згідно довіреності № 26/1 від 17.01.2020 року (а.с. 63) [PERSON] також в судовому засіданні не визнав заявлений [PERSON] позов та просив в його задоволенні відмовити, мотивувавши свою позицію аргументами, що викладені в його письмовому відзиві на даний позов. Представник Державної казначейської служби України повторно не з`явився в судове засідання, не повідомивши про причини своєї неявки, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення з датою вручення 13.11.2020 року (а.с. 155), а тому суд постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст.ст. 3,4 Закону, у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода, причому відшкодування шкоди у зазначених випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частиною 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 01.05.2012 року старшим слідчим СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області капітаном міліції Свистуном В.М. винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження (а.с. 9), з якої вбачається, що стосовно [PERSON] , порушено кримінальну справу за фактом заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Згідно з постановою начальника слідчого відділення Долинського РВ УМВС Воробця Р.М. про притягнення як обвинуваченого від 17.09.2012 року (а.с. 10), [PERSON] пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України. Вироком Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11.07.2016 року (а.с. 11-17) [PERSON] визнано невинним в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та виправдано за відсутністю в його діянні складу злочину, а також скасовано до набрання законної сили запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.12.2016 року (а.с. 18-20), апеляції прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури Чекан Н.М., потерпілого [PERSON] та його представника [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11.07.2016 року відносно [PERSON] залишено без змін і він набрав законної сили. Відповідно до ухвали Веховного суду від 27.03.2018 року (а.с. 21-23), вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.12.2016 року щодо [PERSON] залишено без змін. Видана Долинським МРС з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України довідка № УП/І/6/2/18/Д-2 від 11.05.2018 року (а.с. 25), підтверджує, що [PERSON] дійсно з 12.02.2014 р. по 15.05.2014 р. перебував на обліку Болехівського МП КВІ, як засуджений 12.11.2013 року Болехівським міським судом Івано-Франківської області за ст. 124 КК України до 200 годин громадських робіт, та повністю відбув дане покарання в Тисівській сільській раді. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в період з 17.09.2012 року (часу пред`явлення обвинувачення) і по 02.12.2016 року (часу набрання законної сили виправдувальним вироком суду) перебував під слідством та судом, в зв`язку з обраним йому запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд був обмежений у вільному пересуванні, чим йому заподіяно моральну шкоду. Визначаючи ромір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У відповідності до п. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України N 6/5/3/41 від 04.03.1996 року з наступними змінами, передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст. 13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне (за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого) спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата з 1 вересня 2020 року встановлена в розмірі 5 000,00 грн. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 17.09.2012 року по 02.12.2016 року, тобто 4 роки та 2,5 місяці. Отже розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди повинен становити не менше 252 500,00 грн. (50,5 місяців х 5 000,00 грн.). Судом встановлено, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом в період з 17.09.2012 року по 02.12.2016 року [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягала в позбавленні його права на вільний вибір місця проживання, обмеженні в пересуванні в зв`язку з обранням запобіжного заходу та вимушеному безробітті. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого та підсудного привело до порушення його нормальних життєвих зв`язків як громадянина, оскільки сам факт притягнення до кримінальної відповідальності був доведений до відома мешканців населеного пункту, де він проживає, що негативно вплинуло на його стосунки з людьми та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Також кримінальне переслідування завдало [PERSON] психологічного стресу та негативно вплинуло на стан його здоров`я. Як вбачається з виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 487317 від 21.03.2017 року Івано-Франківської ОКЛ (а.с. 26), [PERSON] з 09.03.2017 року по 21.03.2017 року лікувався в даному медичному закладі з основним діагнозом імунодефіцитний стан вторинний, хронічна Епштейна-Барр вірусна інфекція ст. місцевої реплікації, субфебрилітет неясного генезу та після виписки йому рекомендовано консультація психоневролога та невропатолога по місцю проживання. Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає, що він повинен бути достатнім для компенсації перенеених моральних страждань у розумних межах. При цьому суд враховує характер і тривалість порушення прав [PERSON] , а також негативні наслідки, що наступили внаслідок такого порушення. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача підлягає до часткового задоволення і розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, слід визначити в сумі 260 000,00 грн., які слід стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] . Зазначений розмір відшкодування є не більш ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 56 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини», ст.ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду",

Outcome: approved