Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У вересні 2020 року заявниця звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, який уточнив у грудні 2020 року, і в остаточній редакції позову просила суд визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок загальною площею 176,9 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , та право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , які за життя належали [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , померлій [INFO] . Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.02.2021 року здійснено процесуальне правонаступництво Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області на Доброславську селищну раду Лиманського району Одеської області. Представник Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглянути у свою відсутність. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області подав пояснення від 27.01.2021 року за змістом яких в управлінні відсутні відомості про реєстрацію правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином рішення виноситься у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: За життя [PERSON] , на підставі рішення виконкому Кремидівської сільської ради народних депутатів від 29.04.1991 року № 4, під будівництво житлового будинку було відведено земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою: [ADDRESS] , що встановлено судом зі змісту архівного витягу від 21.09.2020 року виданого архівним відділом Лиманської районної державної адміністрації Одеської області. 27.08.1996 року вказана земельна ділянка відведена [PERSON] у натурі., що встановлено зі змісту акту відведення земельної ділянки. У липні 1991 року [PERSON] отримала паспорт на забудову житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Забудова земельної ділянки дозволена на підставі рішення виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів № 334 від 23.07.1991 року. Згідно довідки № 268 від 07.03.1998 року з погосподарської книги №7, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.08.1987 року, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу від 07.08.1987 року виданого рай ЗАГС м. Маммотки, Сев. Каз обл. [PERSON] народилась [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження від 16.03.1988 року, виданого Рай Загс м. Маммотки, Сев. Каз обл, де в графі «Батько» вказаний « [PERSON] », а в графі «мати» вказана « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2002 року виданого відділом ЗАГС м. Петропавловськ Сев. Каз. Обл. [PERSON] помер [INFO] , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24.03.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Після смерті батьків відкрилась спадщина. Судом встановлено, що спадкові справи до майна [PERSON] , [PERSON] не заводились, що вбачається зі змісту листа Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 05.01.2021 року, та листа від 25.01.2021 року приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. Зі змісту довідок Кремидівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 02.10.2020 року № 785, № 150 від 05.03.2020 року [PERSON] до 2002 року (дня смерті) проживала разом із чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] проживала з батьками до дня смерті кожного з батьків, та вступила в управління майном. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу положення ст. 529 ЦК УРСР [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги до майна батьків, оскільки є їхньою донькою. В силу положення ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, матеріалами справи повністю доведено, що [PERSON] в силу закону є такою, що фактично прийняла спадщину. Разом із тим, через відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] не має можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України". Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Суд враховує, що орган місцевого самоврядування здійснив своє волевиявлення та передав [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га, під забудову житлового будинку, проте за життя спадкодавеця не завершила процедуру приватизації. Разом із тим, право на завершення процедури приватизації підлягає успадкуванню спадкоємцями за загальним правилом. Отже, позовні вимоги в частині права на земельну ділянку підлягають задоволенню лише частково, а саме шляхом визнання за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , права на завершення процедури приватизації земельної ділянки, площею 0,15 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Що стосується спадкування житлового будинку, суд виходить з наступного: При вирішенні даного спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 176,9 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований у 1991 році, і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Отже в цій частині позову вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. З цих же правових підстав суд приймає визнання Доброславською селищною радою Лиманського району Одеської області в цій частині позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial