Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку, в якому просила стягнути з оздоровчої бази «Тюльпан» на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 01.10.2014 року по 01.02.2015 року в сумі 4592,00 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 08 вересня 2008 року по 01.10.2014 року працювала покоївкою на оздоровчій базі «Тюльпан», звідки була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штатів. В період роботи, в порушення ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачувалася не в повному обсязі та в день звільнення підприємство не провело з нею повного розрахунку. З питання стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у січні 2015 року до суду була подана заява про видачу судового наказу, заведена справа №310/1272/15-ц, яка ще не розглянута. Згідно довідки відповідача №25 від 10.12.2014 року, середній розмір її заробітної плати становить 1148,00 грн., таким чином за період з 01.10.2014 року по 01.02.2015 року сума несплаченого середнього заробітку складає 4592,00 грн. (1148 х 4 місяці). Керівництво ОБ «Тюльпан» відмовляється в добровільному порядку сплатити зазначену суму. У квітні 2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 9301,06 грн. за час затримки виплати заробітної плати з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., посилаючись в ній на те, що відповідачем суду надано оновлену довідку №10 від 12.03.2015 року, згідно якої розмір її середньомісячної заробітної плати складає 1337,81 грн., середньоденної - 63,7 грн., у звязку з чим нею зроблений перерахунок суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року включно. Сума склала 9301,06 грн. за 6 місяців і 20 робочих днів затримки. Крім цього, дії роботодавця щодо невиплати їй заробітної плати у період її роботи та не проведення розрахунку при звільненні поставили її у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та членів її сімї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказане також зумовило необхідність шукати додаткові джерела доходу для забезпечення свого існування. Розмір завданої моральної шкоди вона оцінює у 3000,00 грн. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю та пояснила по суті заявлених позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача директор оздоровчої бази «Тюльпан» [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що база відпочинку до початку бойових дій в Луганській області фінансувалася з м.Стаханова Луганської області за рахунок коштів Луганської міської ради, яка була розпорядником коштів та рахунками в банках, а працівники отримували заробітну плату на банківські картки. База відпочинку не має власного балансу та рахунку. У звязку з проведенням АТО в Луганській області, тимчасово немає можливості виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі, оскільки м. Стаханов зараз непідконтрольній державі та немає ніякого звязку з Управлінням охорони здоровя м.Стаханов. На прохання позивача, вона була звільнена саме за скороченням штатів, бо бажала вийти на пенсію достроково, проте, як зясувалося, їй не вистачає більше років, ніж необхідно для цього. Просив в позові відмовити у звязку з тим, що він не має обєктивної можливості здійснити повний розрахунок з позивачем через АТО. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як\~\~встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працювала у відповідача покоївкою в період з 08.09.2008 року по 01.10.2014. Звільнена з роботи згідно наказу №7-К від 01.10.2014 року за скороченням штатів за ст.40 п.1 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці, копіями наказів. Судом встановлено, що позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, однак копії судового наказу не надала. \~\~ Згідно довідки відповідача №10 від 12.03.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 12.03.2015 року складає 6202,26 грн., яка не виплачена на час розгляду справи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. \~Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з Положення оздоровчої бази «Тюльпан», затвердженого рішенням сесії Стахановської міської ради IV скликання від 22 квітня 2005 року, оздоровча база є бюджетною установою і призначена для відпочинку працівників бюджетних та інших галузей. Оздоровча база перебуває у віданні Стаханівської міської ради, якій належать повноваження власника. В розділі 7 Положення зазначено, що фінансування бази здійснюється із місцевого бюджету згідно затвердженого кошторису, фінансово-господарська діяльність здійснюється у відповідності з кошторисом витрат, затвердженим міським головою. В свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи, місцезнаходження оздоровчої бази «Тюльпан» зазначене: Луганська область, м.Стаханов. Згідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-УІІ, яким передбачені заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, а також розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", яким зупинено дію розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 р., на території міста Стаханов Луганської області проводиться антитерористична операція, викликана збройним конфліктом. Суд визнає дану обставину як надзвичайну та загальновідому, що обєктивно унеможливлює виконання відповідачем зобовязань перед звільненим працівником [PERSON] відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки місто Стаханов непідконтрольне на теперішній час українській владі, а тому в діях відповідача щодо не проведення повного розрахунку з позивачем відсутня вина, що є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст.ст.117 та 237-1КЗпП України. Суд при цьому не приймає до уваги твердження позивача про те, що заборгованість по заробітній платі могла бути їй виплачена за рахунок майна бази відпочинку, оскільки згідно з п.2 розділу 5 Положення, майно бази є комунальною власністю і перебуває в оперативному управлінні, а отже розпоряджатися майном бази відпочинку «Тюльпан» може лише міська рада м. Стаханова. Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed