Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: опікунська рада при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради; [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. 10.11.2016 року в суд з позовною заявою звернувся [PERSON] як третя особа, що заявила самостійні вимоги на стороні позивача - до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради; [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] та третя особа із самостійними вимогами [PERSON] посилалися на те, що 02 червня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців 16 вересня 2010 року. У 2005 році [PERSON] та [PERSON] набули у власність будинок по [ADDRESS]. 29 травня 2005 року у вказаному будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її донька від першого шлюбу [PERSON]. 23 квітня 2012 року у вказаному будинку також були зареєстровані діти [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 15 червня 2011 року будинок по [ADDRESS] був поділений між [PERSON] та [PERSON] та присуджено [PERSON] 51/100 частин житлового будинку та 49/100 частин [PERSON] 06 серпня 2012 року 49/100 частин житлового будинку, що належали [PERSON], були продані з прилюдних торгів та відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів №2612028 переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON]. 10 серпня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабургою Г.П. позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна (49/100 частин житлового будинку [ADDRESS]) з прилюдних торгів. Позивач вважає, що зважаючи на те, що [PERSON] вже не є власницею 49/100 частин вказаного будинку, то є підстави для визнання [PERSON], її доньки [PERSON] та внуків [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом у відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України.ст.405 ЦК України. Третя особа із самостійними вимогами в обгрунтування своїх позовних вимог також зазначає, що на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011 р., житловий будинок по [ADDRESS] в м. Чернівці був поділений між подружжям [PERSON] та визнано за ним право власності на 51/100 частин будинку, а за [PERSON] - право власності на 49/100 частин будинку та з часу набрання рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011 р. законної сили право спільної сумісної власності подружжя припинилося, а отже, з цього моменту [PERSON] втратила право користування 51/100 частиною. В інтересах малолітніх відповідачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON] звернувся батько [PERSON] із зустрічним позовом, який в наступному був уточнений, до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, правонаступником якого є Перший відділ державної виконавчої служби в м. Чернівці Головного територіального управління юстиції; [PERSON], ПП «Нива - В.Ш.», ТОВ ТД "Еліт Сервіс", треті особи без самостійних вимог - [PERSON], приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Гандабура Г.П., Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визнання недійсними: правочину, оформленого у вигляді протоколу № 2612028 з реалізації 49/100 частини приміщень у житловому будинку [ADDRESS] які були проведені 26 філією Приватного підприємства «Нива -В.Ш.» 06 серпня 2012 р. року; акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, який виданий на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 06 серпня 2012 р. № 2612028, який затвердженого начальником Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ від 09 серпня 2012 року; свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів за № 2612028, видане 10 серпня 2012 року [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабурою Г. П., на 49/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] 4. Із зустрічним позовом також звернулася [PERSON] із аналогічними позовними вимогами та до тих самих осіб. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до тих самих відповідачів, що й попередні позивачі за зустрічними позовами із аналогіною вимогою про визнання недійсними прилюдних торгів, заявивши крім того вимогу - про витребування від [PERSON] на користь [PERSON] 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] в м. Чернівці, а саме: коридор - 7,9 м.кв., передпокій - 22,6 м.кв., кухня - 18,4 м.кв., вбиральня - 3,6 м.кв., передпокій - 25,8 м. кв., жила кімната - 17,4 м.кв., комора - 2,2 м.кв., ванна - 7,2 м.кв., веранда - 10,6 м.кв., 2 кімнати площею по 24,6 м.кв. кожна, та загальна площа, яких складає 164,90 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічними позовами зазначили, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 103 922 грн. грошової компенсації за різницю у вартості поділеного майна; визнано за [PERSON] право власності на коридор 1-10 площею 7,9 кв.м., передпокій 1-11 площею 22,6 кв.м., кухню 1-12 площею 18,4 кв.м., вбиральню 1-13 площею 3,6 кв.м., передпокій 1-16площею 25,8 кв.м., кімнату 1-17 площею 17,4 кв.м., комору площею 2,2 кв.м., ванну площею 7,2 кв.м., веранду площею 10,6 кв.м., кімнату площею 24,6 кв.м., кімнату площею 24,6 кв.м., що складає 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці. 08 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Чернівці на підставі виконавчого листа № 2-717 від 25 червня 2011 року, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці на примусове виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року, відкрито виконавче провадження. 26 серпня 2011 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Чернівці вкладено акт про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON], що розташоване по [ADDRESS] в м. Чернівці і належить на праві власності [PERSON] згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011 року. 10 вересня 2011 року проведено оцінку 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] з метою встановлення ціни для продажу на прилюдних торгах, про що складено звіт №109/11. Згідно даного звіту ринкова вартість (початкова ціна на прилюдних торгах) спірного майна становить 732 947 грн. без врахування ПДВ. Між Шевченківським ВДВС та ТОВ «ТД Еліт Сервіс» було укладено договір про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №24-0037/11 від 28.11.2011 року. 16.12.2011 року ТОВ «ТД Еліт Сервіс» були проведені перші торги, ціна спірного майна на підставі звіту про оцінку від 10.09.2011 року, - 732 947грн. 07.02.2012р. на підставі акта державного виконавця була проведена уцінка майна на 25%, ціна після уцінки- 549 710 грн. 22 березня 2012 року між Шевченківським ВДВС та ПП "Нива-В.Ш." було укладено договір про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №2612028. 19.04.2012р. - проведені по черговості другі торги щодо арештованого майна ПП «Нива-В.Ш.», ціна майна - 732 947грн., відтак, ціна вказана без врахування проведеної уцінки від 07.02.2012р. 07.05.2012р. були проведені по черговості треті торги ТОВ «ТД Еліт Сервіс», ціна майна 549 710 грн. 28.05.2012 року знову була проведена уцінка майна на 25%, вартість майна після уцінки - 549 710 грн. 14.06.2012 року проведено четверті торги ПП «Нива-В.Ш.», які знову не відбулися у зв'язку із відсутністю учасників. 08.07.2017 року була проведена ще одна уцінка майна на 50%, вартість майна після уцінки - 366473 грн. 06.08.2012р. проведено п'яті торги ПП «Нива-В.Ш.» торги, на яких майно було реалізоване [PERSON] Згідно із протоколом проведення прилюдних торгів №2612028 від 6 серпня 2012 року за результатами прилюдних торгів по реалізації 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] було оголошено переможцем учасника № 1 [PERSON]. Державним виконавцем складений та начальником Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ 9 серпня 2012 року затверджений відповідний акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці. На підставі вказаного акту приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Гандабура Галина Петрівна 10 серпня 2012 року видала [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна (49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці) з прилюдних торгів. Позивачі за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку з 29 травня 2005 року. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] були зареєстровані у будинку [ADDRESS] 23 квітня 2012 року, фактично проживали у спірному будинку із самого народження. Позивачі за зустрічним позовом також зазначили, що на момент відчуження майна з прилюдних торгів, єдиним зареєстрованим та фактичним місцем їх проживання були 49/100 частин будинку по [ADDRESS] та вказували на те, що це єдине житлове приміщення, яке знаходилося у власності батьків та найближчих родичів малолітніх [PERSON] та [PERSON]. На момент заявлення позову у малолітніх позивачів та їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] також немає жодного приміщення у власності та постійному користуванні. Законний представник в інтересах малолітніх [PERSON] Та [PERSON] вказав, що його діти не вправі користуватися 51/100 частинами житлового будинку по [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], та ними не користуються, оскільки останній не є їхнім родичем та вони не перебували у сімейних стосунках, а тому в порядку ст.405 ЦК України позбавлені права на користування вказаним житлом. Таким чином, відчуживши на прилюдних торгах 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], діти були позбавлені єдиного житлового приміщення, яке перебувало у їхньому законному користуванні. Крім того, [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітніх позивачів за зустрічним позовом зазначили, що не були сторонами виконавчого провадження, тому обставини щодо підготовки та проведення прилюдних торгів ТОВ «ТД Еліт Сервіс» їм відомі не були до часу ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження через представника в кінці 2016 року та 2017 році, у зв'язку із чим були підготовлені уточненення до позовної заяви в частині підстав позову від імені малолітніх, а також [PERSON] На думку позивачів за зустрічними позовами, прилюдні торги поведені із порушенням вимог ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних осіб», пунктів 4.7 - 4.9, 7.3 Наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за N 68/5 «Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», ст.ст.52, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», малолітніх дітей позбавлено права на користування житлом, у зв'язку з його відчуженням на прилюдних торгах, спірне житло продане без згоди органу опіки та піклування, майно після повторних торгів, які не відбулися, не було знято з торгів, торги одночасно відбувалися двома торговими організаціями, чого Тимчасовим положенням не передбачено, що призвело до незаконної реалізації майна з 5-тих торгів, залучення ПП «Нива В.Ш.» до проведення торгів відбулося із порушенням вимог законодавства, майно реалізовано за ціною після другої уцінки на 50%, що суперечить положенням Тимчасового положення, майно передано ПП «Нива В.Ш.» за звітом про оцінку майна, який втратив чинність, торги проводилися за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, що втратив чинність, склад майна, що підлягав реалізації на прилюдних торгах, визначено із порушенням вимог закону. Представником [PERSON] та [PERSON] подано заяву про закриття провадження у справі за зустрічними позовами на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України у новій редакції) та заяву про застосування строків позовної давності. За позовами [PERSON] Та [PERSON] судом встановлено: 02 червня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців 16 вересня 2010 року. (том 1 а.с.7-8) . У 1997 році [PERSON] та [PERSON] набули у власність незавершене будівництво по [ADDRESS] міста Чернівці. Право власності на будинок по [ADDRESS] м.Чернівці було зареєстровано за [PERSON] у 2005 році (обставини встановленні у рішенні Апеляційного суду Чернівецької обл. від 15.07.2011р., які суд вважає доведеними відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України). 29 травня 2005 року у вказаному будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її донька від першого шлюбу [PERSON]. 23 квітня 2012 року у вказаному будинку також були зареєстровані діти [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 15 червня 2011 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької обл. в рахунок поділу спільного майна подружжя [PERSON] присуджено 51/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], м.Чернівці та 49/100 частин - [PERSON].(том 1 а.с.13-19). На виконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011 року було видано виконавчий лист (том 1 а.с.101). Постановою було відкрито виконавче провадження ВП №27422894 про стягнення з боржника [PERSON] та користь стягувача [PERSON] боргу у розмірі 103922,00 грн. (том 1 а.с.102). 06 серпня 2012 року 49/100 частин житлового будинку, що належали [PERSON], були продані з прилюдних торгів та відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів №2612028 (том 1 а.с.21), переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON]. 10 серпня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабургою Г.П. позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна (49/100 частин житлового будинку [ADDRESS]) з прилюдних торгів. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з довідкою про склад сімї та реєстрацію житловому будику по [ADDRESS], м.Чернівці зареєстровані та проживають: [PERSON] з 26.08.2005 р., [PERSON] з 26.08.2005 р., [PERSON].з 26.08.2005 р., [PERSON] та [PERSON] з 23.04.2012 р. Як встановлено судом, 6 серпня 2012 року право власності на 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], м.Чернівці 6 серпня 2012 року набув позивач [PERSON] З відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] він спільного господарства не веде та вони не є членами його сім'ї. [PERSON] просить визнати такими, що втратили право на користування житлом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на усі житлові приміщення по [ADDRESS], м.Чернівці, водночас він є власником лише 49/100 частин приміщень у вказаному будинку,з огляду на що не вправі висувати вимоги щодо тих приміщень, які не належать йому на праві власності, а саме, 51/100 частин житлових приміщень по [ADDRESS], м.Чернівці. З огляду на те, що позивач є власником лише частини житлових приміщень, то він вправі вимагати усунення перешкод в користуванні майном лише щодо частини приміщень, чітко визначивши у позовній заяві їх перелік та площу. Разом з тим, у позовних вимогах не зазначено, на які саме приміщення по [ADDRESS] слід визнати такими, що втратили право користування відповідачі, у звязку із чим, суд не вправі самостійно змінювати заявлені вимоги позивача. Крім того, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені у звязку із наявністю підстав для задоволення зустрічного позову. [PERSON], вступивши у справі як третя особа із самостійними вимогами, заявив аналогічні вимоги до відповідачів. Він є власником 51/100 частин спірного будинку по [ADDRESS], з огляду на що не вправі заявляти вимоги щодо іншої частини приміщень, які йому не належать. Крім того, у позовних вимогах не визначено перелік приміщень, на які слід визнати такими, що втралили право користування відповідачі. Відповідачі у справі заявили, що не користуються 51/100 частиною житлових приміщень, що належать [PERSON], з моменту поділу будинку [ADDRESS], тому предмет спору щодо цієї частини приміщень відсутній. З моменту поділу будинку відповідачі користувалися виключно 49/100 частиною спірного будинку, що була виділена [PERSON] у власність. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] не перебуває у сімейних відносинах із [PERSON], спільного господарства з ним не веде. [PERSON] є донькою [PERSON] від першого шлюбу, а отже, у сімейних відносинах з моменту розлучення [PERSON]із [PERSON] не перебуває. ЇЇ донька [PERSON] народилася у листопаді 2009 року, не була та не є членом сімї [PERSON] [PERSON] народилася у березні 2012 року, тобто вже після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а отже, ніколи не перебувала із [PERSON] у сімейних стосунках і не набувала права на користування його частиною будинку - 51/100 частинами житлових приміщень по [ADDRESS], м.Чернівці. Право користування на 51/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] припинилося з моменту припинення сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] та поділу майна подружжя - з червня, 2011 року. З цього часу [PERSON] за рішенням суду про поділ майна набула у власність 49/100 частин будинку [ADDRESS], а права на користування цією частиною будинку членів її сімї є похідними від її прав, тобто з 2011 року [PERSON], [PERSON], а з моменту народження у березні 2012 року [PERSON] набули право на користування 49/100 частин будинку по [ADDRESS]. Спір за даних умов обумовлений наявністю реєстрації місця проживання відповідачів у спірному будинку. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку Водночас суд бере до уваги, що на даний час будинок [ADDRESS] м.Чернівці перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Частини житлових приміщень не виокремлені в самостійні обєкти нерухомого майна та їм не присвоєні окремі юридичні адреси, відповідно реєстрація місця проживання здійснюється за юридичною адресою, з огляду на що збереження права відповідачів на користування частиною житлових приміщень без їх виокремлення в самостійний обєкт нерухомого майна, матиме наслідком реєстрацію місця проживання у такий самий спосіб, якою вона є на даний час, тобто реєстрація місця проживання за адресою - [ADDRESS] З огляду на зазначене та наявність підстав для задоволення зустрічного позову малолітніх [PERSON] та [PERSON] в інтересах яких діє батько [PERSON], [PERSON], а також часткового задоволення позовних вимог [PERSON], позов [PERSON]. та позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування усіма житловими приміщеннями не підлягають задоволенню. За зустрічними позовами судом встановлено: Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 103 922 грн. грошової компенсації за різницю у вартості поділеного майна; визнано за [PERSON] право власності на коридор 1-10 площею 7,9 кв.м., передпокій 1-11 площею 22,6 кв.м., кухню 1-12 площею 18,4 кв.м., вбиральню 1-13 площею 3,6 кв.м., передпокій 1-16площею 25,8 кв.м., кімнату 1-17 площею 17,4 кв.м., комору площею 2,2 кв.м., ванну площею 7,2 кв.м., веранду площею 10,6 кв.м., кімнату площею 24,6 кв.м., кімнату площею 24,6 кв.м., що складає 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці.(том 1 а.с.13-19). 08 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Чернівці на підставі виконавчого листа № 2-717 від 25 червня 2011 року, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці на примусове виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року, відкрито виконавче провадження. 26 серпня 2011 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Чернівці складено акт про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON], що розташоване по [ADDRESS] в м. Чернівці і належить на праві власності [PERSON] згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011 року.(том 1 а.с.104-105). 10 вересня 2011 року проведено оцінку 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] з метою встановлення ціни для продажу на прилюдних торгах, про що складено звіт №109/11. Згідно даного звіту ринкова вартість (початкова ціна на прилюдних торгах) спірного майна становить 732 947 грн. без врахування ПДВ.(том 1 а.с.205, 227) . Між Шевченківським ВДВС та ТОВ «ТД Еліт Сервіс» було укладено договір про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №24-0037/11 від 28.11.2011 року. 16.12.2011 року ТОВ «ТД Еліт Сервіс» були проведені перші торги, ціна спірного майна на підставі звіту про оцінку від 10.09.2011 року, - 732 947грн. 07.02.2012р. на підставі акта державного виконавця була проведена уцінка майна на 25%, ціна після уцінки- 549 710 грн. 22 березня 2012 року між Шевченківським ВДВС та ПП "Нива-В.Ш.» було укладено договір про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №2612028. 19.04.2012р. - проведені по черговості другі торги щодо арештованого майна ПП «Нива-В.Ш.», ціна майна - 732 947грн., відтак, ціна вказана без врахування проведеної уцінки від 07.02.2012р. 07.05.2012р. були проведені по черговості треті торги ТОВ «ТД Еліт Сервіс», ціна майна 549 710 грн. 28.05.2012 року знову була проведена уцінка майна на 25%, вартість майна після уцінки - 549 710 грн. 14.06.2012 року проведено четверті торги ПП «Нива-В.Ш.», які знову не відбулися у зв'язку із відсутністю учасників. 08.07.2017 року була проведена ще одна уцінка майна на 50%, вартість майна після уцінки - 366473 грн. 06.08.2012р. проведено п'яті торги ПП «Нива-В.Ш.» торги, на яких майно було реалізоване [PERSON] Згідно із протоколом проведення прилюдних торгів №2612028 від 6 серпня 2012 року за результатами прилюдних торгів по реалізації 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] було оголошено переможцем торгів учасника, яким в ході торгів було запропоновано найвищу ціну, а саме: учасника № 1 [PERSON]. Державним виконавцем складений та начальником Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ 9 серпня 2012 року затверджений відповідний акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці. На підставі вказаного акту приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Гандабура Галина Петрівна 10 серпня 2012 року видала [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна (49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в м. Чернівці) з прилюдних торгів. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] були зареєстровані у будинку [ADDRESS] з 23 квітня 2012 року. Позивачі за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку з 29 травня 2005 року. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, з припиненням у особи права власності на житло, припиняється право користування таким житлом членів його сім'ї. Судом встановлено, що 16 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, відтак, з вказаної дати вони не є членами сім'ї. Судом також встановлено, що [PERSON] не є дочкою [PERSON] Як встановлено у рішенні Апеляційного суду Чернівецької обл. від 15.06.2011 р., між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, спільне володіння та користування житлом стало неможливим, тому вона разом із матір'ю [PERSON] у 2010 році звернулася із позовом про поділ майна, зокрема, будинку по [ADDRESS], м.Чернівці. Вказані обставини суд вважає доведеними з огляду на положення ч.4 ст. 82 ЦПК України. З пояснень [PERSON], [PERSON]. [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що неприязні стосунки між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої склалися з 2008 року, [PERSON] створював перешкоди у проживанні колишньої дружини та її доньки, як -от: вимикав взимку газ, перекривав воду тощо. До малолітніх дітей [PERSON] [PERSON] турботу не проявляв та не проявляє, у своїй частині будинку можливість проживати не надавав та не надає, оскільки вони не є членами його сім'ї. Таким чином, після розподілу майна подружжя [PERSON] втратила право власності на 51/100 частин будинку по [ADDRESS], яка виділена [PERSON] у власність. З огляду на положення ст.405 ЦК України, у зв'язку із втратою [PERSON] права власності на 51/100 частин спірного будинку, [PERSON] втратили право користуватися виділеною у власність [PERSON], оскільки не була та не є членом його сім'ї. Малолітня [PERSON] народилися у березні 2012 року, тобто вже після зазначених подій і ніколи права користування 51/100 частин будинку, що належать [PERSON], не мала, оскільки не була і не є членом його сім'ї. Малолітня [PERSON] також не є членом сім'ї [PERSON] і право користування 51/100 частин спірного будинку не мала і не має з моменту його поділу за рішенням суду у 2011 року. Суд також враховує ту обставину, що [PERSON] просить визнати позивачів за зустрічним позовом такими, що втратили право на користування житлом по [ADDRESS] м.Чернівці, що вказує на те, що він не мав та не має наміру надавати своє житло по [ADDRESS] для проживання позивачів за зустрічними позовами. Враховуючи зазначені обставини, позивачі за зустрічними позовами на момент підготовки, проведення прилюдних торгів та станом на час розгляду справи в суді не мали та не мають права на користування 51/100 частин будинку по [ADDRESS], що належить [PERSON] Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88265857 від 29.05.2017 року та №88265270 від 29.05.2017 року у власності батьків малолітніх позивачів [PERSON] та [PERSON] не було на момент проведення прилюдних торгів та немає на час розгляду справи в суді жодного житлового приміщення.(том 1 а.с.243-244). Крім того, відповідно до даних Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88264631 від 29.05.2017 року у власності [PERSON] також не було на момент проведення торгів жодного житлового приміщення, окрім 49/100 частин будинку по [ADDRESS], які продані з прилюдних торгів.(том 1 а.с.245). Відповідно до паспортних даних матері дітей [PERSON] єдиним зареєстрованим місцем проживання з 2005 року та по день заявлення позову у даній справі є будинок [ADDRESS]. Свідками у справі підтверджено, що [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] з 1999 року проживали у будинку по [ADDRESS] до продажу будинку на прилюдних торгах у серпні 2012 року. Протягом вказаного періоду часу не змінювали постійного місця проживання. Восени 2011 року [PERSON] почала ремонт у 49/100 частинах будинку по [ADDRESS] з метою переобладнання частини будинку у самостійну квартиру. [PERSON] перешкоджав у здійсненні ремонту, виганяв робочих. Через постійні конфлікти із [PERSON], необхідністю здійснення ремонту, а також зважаючи на вагітність [PERSON] в кінці 2011 року на час ремонту [PERSON], разом із [PERSON] та малолітньою [PERSON]. Е.Ю. час від часу проживали у знайомих. У березні 2012 року народилася [PERSON], яка постійно проживала із матір'ю у місті Чернівці. Свідками підтверджено, що [PERSON] у зв'язку із проблемами зі здоров'ям під час першої вагітності, яка закінчилась невдало, постійними конфліктами із [PERSON] та на прохання чоловіка [PERSON], який був на заробітках у м.Києві, під час наступних вагітностей обстежувалася та народжувала дітей у м. Києві, разом з тим, у позивачів житла у м.Києві ніколи не було, тому після народження дітей поверталася у м.Чернівці, де із дітьми постійно проживала. Судом встановлено, що батько малолітніх позивачів [PERSON] з 2010 року немає жодного зареєстрованого та постійного місця проживання. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, а саме, будівельними роботами, та у зв'язку із цим змушений часто переїжджати у ті населені пункти, де є робота, найчастіше це місто Київ, де його кваліфікація найбільше затребувана. Постійного місця проживання у м.Києві не має, проживає у знайомих, чи безпосередньо на будівництві, постійно змушений переїжджати в інші міста України у зв'язку зі специфікою своєї діяльності. З пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідка [PERSON], [PERSON] встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживали із матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] у місті Чернівці. [PERSON] разом з дітьми час від часу їздила до чоловіка у місто Київ, де він працював. Часто [PERSON] приїздив до Чернівців, де проживав із дружиною та дітьми. [PERSON] разом із молодшою донькою [PERSON] станом на час розгляду справи проживає у місті Чернівці із [PERSON] у знайомих останньої, які тимчасово виїздили за кордон. Старша донька [PERSON] постійно проживала із матір'ю у місті Чернівці, однак, у зв'язку із набуттям шкільного віку у 2016 році вступила до школи у м.Києві та тимчасово проживає з батьком [PERSON] у знайомих. Причиною цьому є втрата права користування на житло по [ADDRESS], м.Чернівці та відсутність постійного місця проживання. Отже, батьки малолітніх [PERSON], [PERSON] до, на момент проведення прилюдних торгів та на даний час не мають ні у власності, ні у постійному користуванні жодного жилого приміщення. Мати дітей [PERSON], мала право користування на 49/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], яке втратила з моменту відчуження 49/100 частин спірного будинку з прилюдних торгів. Жодних доказів щодо наявності житла у м.Києві ні у справі №727/10397/14-ц, ні у справі, що розглядається, на моменту проведння прилюдних торгів не надано. Більше того, позивачів за зустрічними позовами допитано як свідків у справі і ними надано детальні пояснення щодо обставин, які мали місце на момент проведення торгів та дійсні стосунки із [PERSON] Представник позивача за первісним позовом подав як доказ у справі Акт КЖРЕП-6 від 02.02.2013 року. Разом з тим, такий акт не є допустимим доказом у справі, оскільки фактично містить показання осіб, які не були допитані як свідки згідно з вимогами ст.76, 90, 230 ЦПК України. Крім того, опитування таких осіб проводив [PERSON], повноваження якого не підтверджені, акт не підписаний начальником КЖРЕП-6. З аналогічних підстав не є допустимим доказом акт КЖРЕП-6 №316 від 08.09.2016 року, оскільки такий акт містить показання осіб, що не допитані як свідки в порядку ст.230 ЦПКУкраїни. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. «Підставами для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є недодержання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», так і недодержання спеціалізованою організацією вимог Тимчасового положення, то при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів», - саме така позиція відображена у постанові ВСУ від 24 жовтня 2012 року у справі № Начало формы6-116цс12. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції "Про права дитини" дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У принципі 2 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У відповідності до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 18 Закону «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна (частина 1). Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів (частина 2). Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону (частина 3). Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (частина 4). Вимога щодо необхідності отримання попередньої згоди органів опіки та піклування для вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, стосується не тільки батьків або осіб, що їх замінюють, а всіх осіб, які збираються укладати такі правочини. ВСУ за результатами розгляду справи № 6-396цс15, у постанові від 01.07. 2015 року, складено наступну правову позицію: «Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним». Зважаючи на те, що відчуження майна на прилюдних торгах є за своєю правовою природою правочином купівлі - продажу, а ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних осіб» встановлює обов'язковість отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення будь-якого правочину щодо житла, право користування яким мають діти, будь - ким, хто збирається вчиняти такий правочин, то обов'язковою умовою відчуження нерухомого майна, право користування яким мають діти, є отримання дозволу органу опіки та піклування державним виконавцем чи іншими особами, які укладають правочин купівлі - продажу на прилюдних торгах. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. При цьому, право користування житлом вважається порушеним саме з моменту укладення правочину, за яким дитина, як член сім'ї власника житла, втрачає право користування таким житлом. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-396цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-214цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-2918цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до Довідки КЖРЕП-6 від 14.02.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку [ADDRESS] з 23 квітня 2012 року. Разом з тим, в силу положень ст.29 ЦК України за обставинами даної справи місцем проживання дітей з моменту народження є місце проживання їхньої матері [PERSON]. - [ADDRESS] Більше того, зважаючи на те, що право дітей на житло є похідним від права батьків, [PERSON] на момент проведення прилюдних торгів вправі були користуватися 49/100 частин спірного будинку по [ADDRESS]. Відтак, на момент відчуження майна з прилюдних торгів, єдиним житловим приміщенням, яким за законом вправі були користуватися малолітні [PERSON] та [PERSON] були 49/100 частин спірного будинку по [ADDRESS]. У результаті продажу 49/100 частин спірного будинку по [ADDRESS] з прилюдних торгів [PERSON] та [PERSON] всупереч ч.2 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей» були позбавлені права користування вказаним житлом та всупереч ч.2 ст.12 цього Закону не було отримано дозволу органу опіки та піклування на продаж житла, право користування яким мали малолітні діти. Суд відхиляє доводи представника відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в частині наявності підстав для закриття провадження у справі з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, з огляду на таке. Так, представник відповідачів за зустрічним позовом вважає, що [PERSON] в інтересах малолітніх дітей вже заявлялася така підстава, як відсутність дозволу органу опіки та піклування і у справі №727/10397/14-ц суд першої інстанції з висновками якого погодився Вищий спеціалізований суд України, суди дійшли висновку, що права дітей на житло не порушені, оскільки їхні права є похідними від прав [PERSON], до якого вони заселилися, тобто мають право на користування 51/100 частиною будинку, що залишилася у власності [PERSON] Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК (редакція ЦПК, чинна на момент вирішення спору по суті) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили. У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору. За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи № 727/10397/14-ц встановив, що у вказаній справі [PERSON] в інтересах дітей не зазначала такі обставини та не надавала доказів на їх підтвердження: [PERSON] не є донькою [PERSON] та ним не усиновлена, а малолітні [PERSON] та [PERSON] не є його внуками, відтак, не є членами сім'ї в розумінні ч.1 ст.405 ЦК України та ч.1 ст.156 ЖК України та не вправі були користуватися 51/100 частиною будинку, що виділена у власність [PERSON] Малолітня [PERSON] народилася вже після того, як родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинилися, відтак, ніколи не перебувала у родинних стосунках із [PERSON] та не вправі були користуватися 51/100 частиною будинку, яка перебувала у власності [PERSON] Також у справі № 727/10397/14-ц не було вказано тієї обставини та не надано докази того, що жодного іншого житла у власності чи постійному користуванні у малолітніх [PERSON] та [PERSON], а також їхніх батьків на момент проведення прилюдних торгів у 2012 році та по день розгляду цієї справи немає. Відтак, у справі, що розглядається, заявлено обставини, які не були предметом розгляду у справі №727/10397/14-ц та які підлягають дослідженню та оцінці у сукупності із іншими обстаинами справи. Так, у справі №727/10397/14-ц судами не встановлено фактів відсутності родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з [PERSON], що виключають право на користування житлом в силу ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України. Також судами у вказаній справі не зясовано стосунки між [PERSON]І та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], дійсну можливість проживання їх разом. Наявність іншого житла у власності та постійному користуванні малолітніх дітей та їхніх батьків судами у вказаній справі також не встановлено. Суд відхиляє доводи представника відповідачів за зустрічними позовами щодо підстав для закриття провадження з інших підстав, що заявлені у зустрічних позовах. Так, у справах №2-2237/12, №727/9354/13-ц, №727/10397/14-ц позивачами не заявлялися та судами не встановлювалися обставини щодо проведення прилюдних торгів іншою торговою організацією - ТОВ «ТД Еліт Сервіс», проведення оцінки майна та складення звіту про оцінку 10 вересня 2011 року, передачу майна на реалізацію ТОВ «ТД Еліт Сервіс», а пізніше ПП «Нива В.Ш.» за звітом про оцінку від 10 вересня 2011 року, а не 15 грудня 2011 року, як було заявлено у вказаних справах. Також у попередніх справах позивачі не зазначали як підставу позову незаконність проведення уцінки майна на 50 відсотків після проведення четвертих прилюдних торгів, які не відбулися, та реалізацію майна за ціною після уцінки на 50 відсоків, що суперечить вимогам Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за N 68/5. Також ТОВ «ТД Еліт Сервіс» є новим учасником спору, дана організація проводила торги паралельно із ПП «Нива В.Ш.» і їхні спільні дії щодо проведення торгів призвели до проведення 5-ти торгів, чого не передбачено законодавством, майно не було знято з торгів після того, як повторні торги не відбулися, не було запропоновано стягувачу залишити нереалізоване майно за собою за стартовою ціною, а в разі його відмови, не було повернуте власнику майна. Таким чином, у справі, що розглядається, заявлено нові обставини , які не були предметом розгляду у справах №2-2237/12, №727/9354/13-ц, №727/10397/14-ц,та залучено нового учасника - ТОВ "ТД Еліт Сервіс", з огляду на що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача. Виходячи з правового розуміння положень ст.82 ЦПК України та враховуючи роз'яснення Пленуму ВССУ у п.4 Постанови від 07.02.2014 № 5, суд доходить до висновку, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не мають сили преюдиції. Висновки та оцінки іншого суду щодо обставин справи та наданих сторонами доказів не позбавляють суд, який розглядає по суті справу, права надати їм власну оцінку. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Враховуючи той факт, що на момент розгляду справи матеріали виконавчого провадження знищені, однак відсутні заперечення відповідачів за зустрічними позовами щодо долучених позивачами копій матеріалів виконавчого провадження, наявність відповіді та доданого протоколу конкурсної комісії з Головного територіального управління юстиції, відповідно до якого переможцем щодо реалізації спірного майна визнано саме ТОВ "ТД "Еліт Сервіс"(том 2 а.с.38-40), повідомлень про проведення торгів ТОВ "ТД Еліт Сервіс" (том 1 а.с.109-111), наданого саме представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] листа Шевченківського ВДВС №4159/05-32/23 від 29.02.12р., з якого вбачається, що прилюдні торги щодо спірного майна проводилися ТОВ "ТД Еліт Сервіс", суд вважає доведеними обставини щодо проведення цією спеціалізованою організацією прилюдних торгів щодо спірного майна. Судом встановлено, що згідно з протоколом конкурсної комісії №40 від 22.11.2011 року ТзОВ "ТД Еліт Сервіс" визнано переможцем конкурсу щодо реалізації арештованого майна (49/100 частин будинку [ADDRESS]) [PERSON] (том 2 а.с.38-40). Між Шевченківським ВДВС та ТОВ «ТД Еліт Сервіс» було укладено договір про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме, 49/100 частин будинку [ADDRESS], №24-0037/11 від 28.11.2011 року. 16.12.2011 року ТОВ «ТД Еліт Сервіс» були проведені перші торги, ціна спірного майна на підставі звіту про оцінку від 10.09.2011 року, - 732 947грн. 07.02.2012р. на підставі акта державного виконавця була проведена уцінка майна на 25%, ціна після уцінки- 549 710 грн. Відповідно до листа Шевченківського ВДВС №4159/05-32/23 від 29.02.12р. ВДВС, встановивши порушення вимог п.п.3.5, 7.2, 7.3 Тимчасового положення, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003р.№43/5, повідомив ТОВ "Еліт Сервіс" про розірвання договору №24-0037/11 від 28.11.2011 року та висунув вимогу про зняття з продажу арештованого майна. Отже, ДВС визнано порушення цією організацію правил проведення прилюдних торгів. Разом з тим, відповідно до доказів, що містяться в матеріалах справи, майно не було знято з торгів ТОВ "ТД Еліт Сервіс" і торги проводилися такою організацію 07.05.2012р. 22 березня 2012 року між Шевченківським ВДВС та ПП "Нива-В.Ш" було укладено договір про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №2612028. 19.04.2012р. - проведені по черговості другі торги щодо арештованого майна ПП «Нива-В.Ш.», ціна майна - 732 947грн., відтак, ціна вказана без врахування проведеної уцінки від 07.02.2012р. 07.05.2012р. були проведені по черговості треті торги ТОВ «ТД Еліт Сервіс», ціна майна 549 710 грн. 28.05.2012 року знову була проведена уцінка майна на 25%, вартість майна після уцінки - 549 710 грн. 14.06.2012 року проведено четверті торги ПП «Нива-В.Ш.», які знову не відбулися у зв'язку із відсутністю учасників. 08.07.2017 року була проведена ще одна уцінка майна на 50%, вартість майна після уцінки - 366473 грн. 06.08.2012р. проведено п'яті торги ПП «Нива-В.Ш.» торги, на яких майно було реалізоване [PERSON] Правила проведення прилюдних торгів встановлені Тимчасовим положенням, яким визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення), та передбачено певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Стаття 62 Закону України «Про виконавче провадження» не містить норм, які встановлюють кількість, порядок призначення та проведення прилюдних торгів. Таким спеціальним нормативним актом є саме Тимчасове положення. Пунктом 4.9. Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною на момент проведення торгів) визначено, що якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів. Пунктом 7.3. Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною на момент проведення торгів) визначено, що якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. Отже, торги, що відбулися 6 серпня 2012 року є фактично пятими, що суперечить вимогам Тимчасового положення. Така позиція відповідає висновку ВСУ у справі №6-72цс15, постанова від 03.06.2015р. Так, ВСУ у справі №6-72цс15, постанова від 03.06.2015р.зробив правовий висновок, відповідно до якого торги, які відбулися після повторних торгів є фактично третіми, що суперечить Тимчасовому положенню, яким передбачено виключно перші та повторні торги. Крім того, згідно з п.1.2. Тимчасового положення прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір. Відповідно до пункту 2.5. Тимчасового положення лот - одиниця майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах. Кожному лоту надається свій номер, який вказується в інформаційній картці і оголошується ліцитатором під час проведення прилюдних торгів. Згідно з п.3.2. Тимчасового положення спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 N 74/5. Спеціалізована організація, що залучається до проведення торгів, обирається за наслідками конкурсу відповідно до правил, що встановлені п.5.12.6.Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Мінюсту № 74/5 від 15.12.99. Між спеціалізованою торговельною організацією, яка стала переможцем конкурсу, та органом державної виконавчої служби укладається договір про надання послуг з реалізації арештованого майна. З матеріалів справи вбачається, що переможцем конкурсу стало ТОВ «ТД Еліт Сервіс», яке проводило торги двічі у грудні 2011 р. та травні 2012 р. ПП "Нива-В.Ш." було залучено до проведення торгів у березні 2012 р, проводило їх тричі: у квітні, червні та серпні 2012 р. Тимчасове положення не передбачає можливості проведення торгів одночасно двома спеціалізованими організаціями. У разі наявності законних підстав для зміни спеціалізованої організації, остання вправі була проводити повторні торги, а не починати процедуру торгів з початку. Проведення ПП «Нива В.Ш.» торгів з початку за стартовою ціною та без врахування проведеної уцінки майна є грубим порушенням вимог Тимчасового положення, що призвело до проведення нових торгів (повторних, третіх, четвертих та п'ятих одночасно двома організаціями ПП "Нива В.Ш." та "ТОВ «ТД Еліт Сервіс»), загальна кількість яких Тимчасовим положенням не передбачена. Також відповідно до п.4.8. Тимчасового положення на повторних торгах стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30%. Зважаючи на те, що Тимчасовим положенням не передбачено проведення третіх торгів, уцінка майна після проведення повторних торгів є незаконною. З обставинасм справи вбачається, що 08.07.2017 року була проведена уцінка майна на 50%, після того, як не відбулися торги . Вартість майна після уцінки на 50% - 366473 грн.. згідно з ч.ч.6-9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Недотриманням вказаних вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення вплинули на результат торгів, адже майно не було зняте з торгів, не запропоноване стягувачу за його початковою вартістю, яка вдвічі є вищою за ціну продажу спірного майна, а у разі його відмови не повернуте майно у власність боржника та в законне користування членів його сімї. Також суд бере до уваги, що за Заявкою на реалізацію арештованого майна №5202/05-32/8 від 12.03.1012 року було передано на реалізацію ПП «Нива В.Ш.» спірне нерухоме майно за початковою вартістю майна 732947 грн. У додатках до Заявки міститься звіт про оцінку майна від 10.09.2011 року. Відтак, майно було передано на реалізацію ПП«Нива В.Ш.» за звітом про оцінку майна від 10.09.2011 року. Крім того, [PERSON] повідомлялося та роз'яснювалося право на оскарження звіту про оцінку майна, яка проведена 10.09.2011 року відповідно до листа від 19.09.2011 року. Жодних інших повідомлень про оцінку спірного майна [PERSON] отримано не було. Разом з тим, у п.1.4.Договору про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №2612028 від 22 березня 2012 р. вказано, що початкова вартість майна визначена за звітом про оцінку майна від 15.12.2012р. При цьому, у самому висновку про оцінку майна, який датується 15.12.2011 року в передостанньому абзаці зазначено, що вартість майна визначена станом на 10 вересня 2011 року. Отже, у межах виконавчого провадження була проведена лише одна оцінка майна, яка проведена 10.09.2011 року. Більше того, саме за ціною, визначеною у звіті про оцінку майна від 10.09.2011 року було передане на реалізацію майно ПП «Нива В.Ш.». На момент передачі майна новій спеціалізованій організації станом на 12.03.2012 року вказаний звіт про оцінку майна втратив чинність, проведення прилюдних торгів ПП «Нива В.Ш.» 19.04.2012 року, 14.06.2012 року та 06.08.2012 року відбулися за недійсною ціною. Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, згідно з якою визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням (п.2.6), спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Тобто на момент передачі майна, проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних прилюдних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. З огляду на зазначене, слід зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними. Саме такою є правова позиція ВСУ у справах № 6-1749цс15, постанова від 25.11.2015р. та №6-85цс15, постанова від 22.04.2015 р. За обставин даної справи, звіт про оцінку майна втратив чинність ще до моменту передачі майна на реалізацію, відтак, майно передано на реалізацію за недійсною ціною та реалізоване через 11 місяців після проведення оцінки майна, що суперечить вимогам ст.ст.58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», п.2.6 Тимчасового положення. Зважаючи на те, що спірне житло (49/100 частин спірного будинку) було єдиним фактичним та зареєстрованим постійним місцем проживання для малолітніх [PERSON], [PERSON] та їхньої матері [PERSON], а їхнє право користування таким житлом є похідним від прав [PERSON],яка на момент прилюдних торгів була власником спірного житла, то його відчуження з прилюдних торгів позбавило позивачів за зустрічними позовами єдиного житлового приміщення, що перебувало у їх законному користуванні. Законний інтерес позивачів полягає у проведенні торгів із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового положення щодо їх кількості та застосування наслідків того, що торги не відбулися двічі, а саме повернення майна у власність боржника у виконавчому провадженні. Більше того, законний інтерес позивачів полягає у продажі спірного майна за дійсною та найвищою ціною, який за даних обставин був порушений, оскільки майно реалізоване всупереч Тимчасовому положенню після уцінки майна на 50%, більше того воно не було запропоноване стягувачу за стартовою ціною після того, як торги повторно не відбулися всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на те, що вартість майна у 7 развів перевищувала суму боргу [PERSON], що згідно з рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15.06.2011р. становила 103922 (сто три тисячі дев'ятсот двадцять дві) гривні грошової компенсації за різницю у вартості поділеного майна, то у разі дотримання вимог законодавства, позивачі могли отримати від реалізації (залишення стягувачем за стартовою ціною) значно більшу суму. Зазначені обставини в сукупності вплинули на результат прилюдних торгів і зміст самого правочину, оскільки майно було реалізовано з п'ятих торгів, що Тимчасовим положенням не передбачено, майно не було зняте з торгів після того як повторні торги не відбулися та не запропоноване стягувачу за стартовою ціною, а у разі його відмови не повернуте власнику майна; за ціною, визначеною з порушенням вимог, установлених законом, без дозволу органу опіки та піклування та з позбавленням дітей права користування спірним житлом, відтак, проведені прилюдні торги, які за своєю суттю є багатостороннім правочином, не відповідають положенням статті 203 ЦК України (додержання яких є необхідною умовою чинності правочину), що з урахуванням вимог частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частин 1, 3 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відтак, статтею 388 ЦК України встановлено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, коли майно вибуло із володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Отже відповідно до вимог ст. 388 ЦК України держава гарантує захист права власності добросовісного набувача (особа, яка придбала майно з публічних торгів) на придбане майно тим, що таке майно не може бути витребувано у нього в разі, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У той же час, визнання судом порушення такого порядку, є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними та витребування проданого майна від добросовісного набувача на користь власника майна. Аналогічного висновку дійшов ВСУ у справі №3-98гс11, постанова від 03.10.2011р., скасувавши рішення суду касаційної інстанції та вказавши на те, що суд касаційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісного набувача, у якого майно не може бути витребуване власником за будь-яких умов у силу частини другої статті 388 ЦК України. При цьому, ВСУ вказав на законність позиції касаційного суду в інших справах № 15/274 (5/158) та № 3/253-06, де суд, встановивши порушення порядку виконання судового рішення, що стало підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, витребував майно на користь власника майна на підставі ч.1 ст.388 ЦК України. Таким чином, ВСУ вказав на те, що у разі встановлення порушення порядку проведення прилюдних торгів, немає підстав вважати, що рішення виконане у порядку, встановленого для виконання судових рішень, оскільки такий порядок порушений, а отже, є підстави для витребування майна у відповідності до ч.1 ст.388 ЦК України. Аналогічну позицію зайняв Верховний суд у справі №904/12521/16, постанова від 22.03.2018 року, встановивши, що визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - шляхом проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів. ВС у вказаній постанові зазначив, що така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України згідно постанови від 03.10.2011 у справі № 51/232 та постанови від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010. У зв'язку із зазначеним, у разі визнання прилюдних торгів недійсними на підставі порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правил Тимчасового порядку, є підстави для витребування майна від добросовісного набувача. Більше того, з огляду на те, що спірне майно було продане на прилюдних торгах із порушенням прав та законних інтересів дітей, всупереч вимогам ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей", суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини, ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та визнає, що ефективним способом поновлення порушених прав та законних інтересів дітей є повернення спірного майна в їх користування. Однак, право витребувати майно у відповідності до ст.388 ЦК України має лише власник такого майна, яким за даних обставин є [PERSON], що і мало місце за обставинами даної справи. Спірне майно на прилюдних торгах було відчужене ДВС в особі спеціалізованої організації на виконання судового рішення, тобто не власником, а іншою особою. Судом встановлено порушення порядку проведення прилюдних торгів, тобто майно не продадане (продане всупереч) в порядку, встановленому для виконання судвого рішення. За таких обставин, визнання прилюдних торгів недійсними дає підстави власнику такого майна витребувати майно від добросовісного набувача. Заява позивача щодо застосування строків позовної давності за зустрічними позовами підлягає частковому задоволенню. Так, [PERSON] дізналася про проведення прилюдних торгів у серпні 2012 року, зверталася із позовами про визнання прилюдних торгів недійсними у 2012 та 2013 роках, тому станом на момент звернення із позовом у серпні 2017 року строк позовної давності щодо вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними сплив. Строк позовної давності щодо витребування майна з чужого незаконного володіння пов'язаний із наявністю підстав для такого витребування. Відповідно до ст. 3 ЦПК України (редакція, чинна на момент заявлення позовів) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Позивачем за позовом, пред'явленим законним представником, який відповідно до ст.ст.3, 39 ЦПК України (редакція чинна на момент предявлення позову) звернувся до суду в інтересах інших осіб, зокрема, малолітніх дітей, у всіх випадках є та особа, на захист прав і законних інтересів яких він заявив позов. У даному випадку [PERSON] не є позивачем, а звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які і є позивачами у справі. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, за положеннями ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається саме з того моменту, коли особа, чиї права порушено, дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав. За обставин даної прави у позові [PERSON] та [PERSON] вказується на порушення саме їхніх прав, а саме, права користування 49/100 частинами будинку по [ADDRESS]. Отже, перебіг позовної давності починається з моменту коли про порушення права стало відомо саме особі, права якої порушено, а не її представнику. Аналогічна позиція висловлена у Постанові ВСУ від 13.03.2017 у справі № 6-80цс17. З огляду на те, що [PERSON] Та [PERSON] в силу свого віку не можуть усвідомлювати значимість певних обставин та фактів, які мають місце та безпосередньо стосуються їхніх прав та законних інтересів, а також позбавлені можливості самостійно вчиняти процесуальні дії у власних інтересах, то загальне правило перебігу строку позовної давності до них не може бути застосоване. Згідно з ч.4 ст.261 ЦК України передбачені спеціальні правила обчислення позовної давності щодо осіб, які не досягли повноліття. Зокрема відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Встановлення законодавцем початку перебігу строку позовної давності для вимог щодо порушення цивільного права або інтересу дитини з дати її повноліття, обумовлене виникненням у цієї особи повної цивільної дієздатності (ч. 1 ст. 34 ЦК України) - саме з дати досягнення цією особою вісімнадцятирічного віку. В зв'язку з досягненням особою повноліття, у такої особи виникає можливість об'єктивної оцінки власних прав та інтересів, що обумовлює виникнення у такої особи суб'єктивного право на захист, встановленого ст. 20 ЦК. Якщо цивільні відносини не врегульовані ЦКУ, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (ст. 8 ЦКУ). У законодавстві міститься прогалина в регулюванні особливостей початку перебігу позовної давності щодо малолітніх. Разом з тим, зважаючи на те, що ЦК України містить норми, які регулюють подібні правовідносини щодо неповнолітніх та зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). принцип рівності усіх перед законом, підлягає до застосування аналогія закону (ч.1 ст.8 ЦК України) - ч.4 ст.261 ЦК України щодо малолітніх. Отже, строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом для позивачів ще не розпочався, оскільки на момент розгляду справи позивачі не досягли повноліття. Крім того, слід зазначити, що згідно з ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.З огляду на поняття «позовна давність» - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України), то в констекті чт.264 ЦК України позовна давність переривається заявленням вимоги до одного з боржників. Судом встановлено, що у грудні, 2014 року [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах дітей зверталася до суду із вимогою про визнання прилюдних торгів недійсними до відповідачів - Відділу ДВС Чернівецького управління юстиції, [PERSON], ПП «Нива В.Ш.». ТОВ «Еліт Сервіс» не було відповідачем у справі № 727/10397/14-ц обставини щодо цього товариства не заявлялися та не досліджувалися, оскільки такі обставини не були відомі [PERSON], яка, не була стороною виконавчого провадження, за наслідками якого спірне майно було продане з торгів. Відтак, у грудні, 2014 році мало місце переривання позовної давності у зв'язку із заявленням вимоги [PERSON] у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей про визнання прилюдних торгів недійсними.Більше того, зважаючи на те, що ні [PERSON], ні [PERSON] та [PERSON] не були учасниками виконавчого провадження вони не могли належним чином ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, отримати їх копії та знати про всі обставини відчуження майна по [ADDRESS]. У 2014 році, готуючи позовну заяву про визнання торгів недійсними, [PERSON] в особі її представника [PERSON] мала в доступі лише судові рішення попередніх справ, позивачем в яких була [PERSON] та керувалися в першу чергу тими обставинами справи, що були там зазначені, однак усі обставини продажу майна на торгах, які стали відомі у 2016-2017 роках, [PERSON] та [PERSON]відомі не були і не могли бути відомі, бо вони не були учасниками виконавчого провадження та доступу до матеріалів виконавчого провадження не мали. Восени, 2016 року [PERSON], отримавши повноваження на ведення справи від [PERSON] в інтересах дітей, звернувся до попереднього представника [PERSON] щодо отримання від нього документів з попередніх справ. З метою збору інформації щодо проведення торгів [PERSON] пояснив, що потрібні повноваження від [PERSON] адже вона була стороною у попередніх справах. Від імені [PERSON] [PERSON] ознайомився із попередніми справами, з яких було з'ясовано, що оцінка майна була проведена 11 вересня 2011 року, торги проводилися спочатку ТОВ «Еліт Сервіс», майно передавалося ПП «Нива В.Ш.» за звітом про оцінку від 11 вересня 2011 року, майно уцінювалося тричі тощо. У справі №2-2237/12 міститься заява [PERSON] про ознайомлення із матеріалами справи станом на травень 2017 року. Вказані копії матеріалів за згодою [PERSON] були передані [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із чим були підготовлені уточнення до позовної заяви та зустрічні позови від [PERSON] та [PERSON] Позиція ВСУ у справі № 6-1763цс16 : «Перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами» - ВСУ однозначно висловився, що позовна давність не переривається лише тоді, коли позов одночасно подано і з іншим предметом і з іншими матеріально - правовими підставами. ВСУ не використав граматичну конструкцію «та/або», а чітко зазначив «з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами», тому якщо предмет позову у новому позові аналогічний, то з урахуванням положень ст.ст.256, 264 ЦК України позовна давність переривається.Більше того, у справі № 6-1763цс16 інші підстави та предмет позову і висновки ВСУ стоються, по - перше, не подібного спору (кредитні правовідносини), по - друге, за обставинами справи № 6-1763цс16 позивач перший позов подав із процесуальними порушеннями і позовна заява була повернута, чого не має місце у справі, яка розглядається. У зв'язку із зазначеним, відсутні підстави для застосування позиції ВСУ у справі № 6-1763цс16 за обставинами даної справи. У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що строки позовної давності щодо вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними представником малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не збігли у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються позивачі за зустрічними позовами, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку по задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє батько [PERSON], а також [PERSON] Про визнання прилюдних торгів недійсними. З огляду на зазначене підлягає задоволенню вимога [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial