Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту проживання, в якій просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по теперішній час. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Баку, Республіка Азерйбаджан. В 1988 році одружився з [PERSON] . З 1991 року постійно проживав з дружиною в Україні за адресою: [ADDRESS] . У 2007 р. розлучився з дружиною. Після розлучення з дружиною у 2007 р. переїхав на постійне проживання до м. Києва. На даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 06.09.1996 р. отримав внаслідок обміну паспорта громадянина СРСР зразка 1974 р. серії [NUMBER] від 10.05.1991 р. у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві. Пізніше Заявник загубив паспорт та отримав у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві новий паспорт - серії [NUMBER] . Нещодавно Заявник знову загубив паспорт. Після цього Заявник звернувся до Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою щодо видачі йому нового паспорту внаслідок загубленого. Проте, отримав лист - відмову № 05/1072 від 12.04.2019 р. на тій підставі, що «він не може підтвердити факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991 р.» У відповіді на адвокатський запит роз`яснюється, що оскільки факт проживання за станом на 24.08.1991р. і 13.11.1991 р. не підтвержений, то у Заявника відсутні документи, на підставі яких [PERSON] набув громадянство України. На підтвердження факту проживання був відправлений адвокатський запит. У листі - відповіді № 02-22/405 від 22.05.2019 р. на адвокатський запит Новобасанська сільська рада зазначила, що Заявник проживав за адресою: [ADDRESS] з 1991 по 1993 роки. В судове засідання представник заявника не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі з підстав викладених у змісті заяви та письмових поясненнях по суті заявлених вимог, а також просить розгляд справи здійснювати без його участі. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст 293 ЦПК України). Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Баку, Республіка Азерйбаджан, що підтверджується довідкою Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 12.04.2019 року.(а.с 10) 25 листопада 1989 року одружився з [PERSON] та постійно проживав з дружиною в Україні за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належним чином завіреними копіями заяв (Ф-1) [PERSON] про видачу паспортів [NUMBER] та серії [NUMBER] .(а.с. 52-53). В судовому засіданні зі слів заявника та його представника було встановлено, що у 2007 році [PERSON] розлучився з дружиною. Після розлучення з дружиною у 2007 р. переїхав на постійне проживання до м. Києва. На даний час заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 04.10.2018 року.(а.с. 12). Заявник звернувся до Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою щодо видачі йому нового паспорту внаслідок загубленого. Проте, отримав лист - відмову № 05/1072 від 12.04.2019 р. на тій підставі, що «він не може підтвердити факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991 р.». Разом з тим, встановлено, що заявник отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 06.09.1996 р., внаслідок обміну паспорта громадянина СРСР зразка 1974 р. серії [NUMBER] від 10.05.1991 р. у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві. Також 12.09.2015 року Заявник отримав у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві новий паспорт - серії [NUMBER] . За змістом ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. За правилом п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Статтею 6 Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Статтею 8 Закону України «Про громадянство» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Таким чином, заявник має бажання отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Крім того, факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, підтверджується Листом Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 12.04.2019 року № 05/1072, в якому заінтересована особа визнає факт проживання заявника з 1991 року по 1993 рік без реєстрації. (а.с. 60) Разом з тим, факт проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, підтверджується Листом Новобасанської сільської ради Чернігівської області № 02-22/405 від 22.05.219 року. (а.с. 63). Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 40 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, один із батьків якої постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час його постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і яка є особою без громадянства або іноземцем (частина друга статті 8 Закону), один із батьків дитини або опікун чи піклувальник подає документи, передбачені підпунктами "а" - "г" пункту 39 цього Порядку, а також: а) копію свідоцтва про народження дитини або інші документи, що засвідчують родинні стосунки дитини з тим із батьків, який постійно проживав на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документ, що підтверджує факт постійного проживання одного із батьків дитини на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (наразі чинний) вказується, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.). Пунктами 25,27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 ( в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006) визначено, що один із документів, який подається особою для набуття громадянства України, є документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України або документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по теперішній час заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по теперішній час, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного його проживання на території України він не зможе отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим заявник та його представник в судовому засіданні обґрунтували свої вимоги та підтвердили їх письмовими доказами, а отже є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року по день прийняття рішення суду у даній справі. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved