Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

15.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 24.06.2012 року в м. Києві по пр. Глушкова, буд. № 13 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER] під його керуванням та автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] За даними акту № 3250 товарознавчого дослідження складеного 18.07.2012 року ФОП «[PERSON]», сума матеріального збитку завданого у зв'язку з пошкодженням автомобіля [NUMBER] складає 14 057, 87 грн. Обов'язкова цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування». 22.08.2012 року ПАТ «ХДІ страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 6 573, 20 грн. Невідшкодованою залишилася сума в розмірі 7 484, 67 грн. Крім того, зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому відповідачем [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінює у грошовому еквіваленті в розмірі 2 000, 00 грн. Моральна шкода, яку він просить компенсувати у грошовому еквіваленті, полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його власності - автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем, порушенні нормальних життєвих зв'язків. У зв'язку з викладеним вище, просив стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 7 484, 67 грн. та 2 000, 00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник відсутні, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про завершення розгляду справи за його відсутності, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про його дату, час та місце проведення повідомлений належним чином за правилами ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом оголошення у пресі. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив завершувати розгляд справи за відсутності сторін у справі, ухваливши заочне рішення, на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2012 року в м. Києві по пр. Глушкова, буд. № 13 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER] під його керуванням та автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2012 року (а.с. 12). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За даними акту № 3250 товарознавчого дослідження складеного 18.07.2012 року ФОП «[PERSON]», сума матеріального збитку завданого у зв'язку з пошкодженням автомобіля [NUMBER] складає 14 057, 87 грн. (а.с.14-18). Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначає, що обов'язкова цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування», 22.08.2012 року ПАТ «ХДІ страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 6 573, 20 грн., невідшкодованою залишилася сума в розмірі 7 484, 67 грн. За правилами ст. ст. 1187, 1194 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухонебезпечних і вогненебезпечних, та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров"я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його або третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. За правилами ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного вище, слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. А тому, суд приходить до висновку, що завдана позивачу [PERSON], майнова шкода, що залишилася невідшкодованою ПАТ «ХДІ страхування» у розмірі 7 484, 67 грн. має бути відшкодована саме [PERSON] на задоволення позовних вимог останнього. Що ж стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то вони також знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивачем в обґрунтування цих позовних вимог не надано суду доказів на їх підтвердження, а тому при визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги тільки ту обставину, що сам факт пошкодження майна, що було власністю та використовувалося за призначенням, свідчить про завдання йому моральної шкоди та необхідність вживання заходів для відшкодування завданої майнової шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральну шкоду, яка може бути відшкодована в грошовому вираженні сумою в розмірі 2 000, 00 грн. За правилами ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати сторін на правову допомогу. Відповідно до договору про надання правової допомоги укладеного 28.08.2012 року між АО «Агенція правових послуг» в особі Голови об'єднання [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], останній скористався правовою допомогою фахівця у галузі права, а також відповідно до п. 4.1. цього договору, за надані виконавцем послуги замовник сплачує суму в розмірі, обумовленому сторонами в Додатку № 1 цього Договору. На виконання умов договору про надання юридичних послуг від 28.08.2012 року, позивачем було сплачено фахівцю у галузі права 4 000, 00 грн., які позивач просить суд зобов'язати відшкодувати йому відповідачем (а.с. 38). Заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу підтверджено Додатком № 1 до Договору № 28/08 від 28.08.2012 року. Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, при розмірі мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі 1 600, 00 грн., 40 відсотків становить сума, що розрахована наступним чином: 1 600 : 100% х 40 % = 640, 00 грн. Позивач просить стягнути 4 000, 00 грн., однак не надав суду розрахунку витрат на правову допомогу, а саме переліку отриманих послуг та кількості витрачених годин, а тому вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем у частині сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial