Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення сином трирічного віку та утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно до повноліття сина.\~\~\~ [PERSON] вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 8 вересня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони припинили спільне проживання, їх син [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання дитини між позивачем та відповідачем не досягнуто. На теперішній час позивач не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в звязку з чим відчуває матеріальні труднощі. В силу вказаних обставин, позивач в судовому порядку порушила, на підставі ст.ст. 84, 180 СК України, питання стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку та аліменти на дитину до досягнення повноліття. Позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обовязок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, шляхом надіслання відповідної заяви з наявним клопотанням розгляду справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі є подружжям, з 8 вересня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 299646). В шлюбі народжений 19 березня 2013 року [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про народження серії І-НО № 504271). Шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] фактично припинено, подружжя мешкає окремо, малолітній [PERSON] мешкає з матірю. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині вимог стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх не повнолітніх дітей до досягнення повноліття та ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При розгляді справи, враховуючи розяснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною та [PERSON] до якого предявлено вимогу про стягнення аліментів (відповідно до записів в свідоцтві про народження дитини [PERSON], [INFO] батьком останнього є саме відповідач); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні позивача [PERSON], яка предявила позов про стягнення аліментів; - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку (позивач перебуває в відпустці по догляду за дитиною, отримує щомісячну державну допомогу), суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобовязань відповідачу є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ст. 182 СК України, враховує: - стан здоровя платника аліментів та дитини (будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача не надано); - матеріальне становище платника аліментів (відповідач має працездатний вік, протипоказань відносно умов праці не надано, на теперішній час працевлаштований, перебуває в трудових відносинах з ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська"); наявність у [PERSON] грошових зобовязань (відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу). Суд, з урахуванням того, що дохід відповідача є стабільним, приходить до висновку щодо стягнення аліментів з [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу останнього, що найкращим чином захистить інтереси малолітнього сина щодо потреби [PERSON] в матеріальних коштах в звязку з вихованням дитини. Окрім того, суд звертає увагу, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~ батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина четверта зазначенної статті встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням вказаного, при дослідженні наданих доказів теперішнього матеріального становища відповідача [PERSON], суд вважає за можливе стягнути з нього на утримання дружини [PERSON] до досягнення малолітнім [PERSON], [INFO] трирічного віку аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів щомісячно, що найкращим чином захистить інтереси тимчасово непрацездатної [PERSON] в потребі в матеріальних коштах в звязку з її вихованням малолітньої дитини, до того ж не призведе відповідача до скрутного матеріального становища. При прийнятті рішення по справі, суд вважає здійснити посилання на ст. 174 ч. 4 ЦПК України, за змістом якої у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач позовні вимоги підтримав, відповідач з позовом згоден в повному обсязі, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити повністю. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину, дружину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. За статтею 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, [PERSON] в силу Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". На підставі ст.ст. 84, 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved