Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

27 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Березківської сільської ради Кривоозерського району\~Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , вказуючи на те, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно із-за відсутності правовстановлюючого документа. Посилаючись на те, що спадкодавець є законним власником спадкового майна, позивач просить про задоволення позову. В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати за відсутності представника Берізківської сільської\~радиКривоозерського району Миколаївської області, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 29 жовтня 2014 року(а.с.7). Заповітом, посвідченим Ісаєнко К.Р., секретарем виконавчого комітету Берізківської сільської\~ради Кривоозерського\~району Миколаївської області 29 жовтня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №241, [PERSON] житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , що підтверджується даними вказаного заповіту(а.с.39), який зареєстровано у Спадковому реєстрі за №44114648, та він є чинним на день смерті спадкодавця(а.с.34). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Берізківської сільської ради Кривооозерського району Миколаївської області, що підтверджено даними довідки за вих.№324/04-02-03 від 23 вересня 2020 року, виданої комунальним підприємством Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації(а.с.11). Державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, із-за відсутності правостановлюючого документу(а.с.8). Як вбачається із спадкової справи №59/2015(а.с.30-51), [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву(а.с.32). Згідно даних витягу з погосподарської обліку Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, №01 за 2011-2020 роки, об`єкту погосподарського обліку №15, підтверджується, що [PERSON] значиться головою двору житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.10). За даними довідки №697, виданої Берізківською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 18 вересня 2020 року, встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно даних технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого відділом технічної інвентаризації ДП "Еверест", спадковий житловий будинок побудований в 1955 році(а.с.13-18). Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1955 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року. Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів". Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1955 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті [PERSON] як об`єкт права власності - нерухоме майно. У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарчими\~будівлями і\~побутовими спорудами,\~розташований по\~ [ADDRESS] , за позивачем в порядку спадкування за заповітом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином,\~право на\~спадщину є\~самостійним майновим\~правом,\~яке виникає\~на підставі\~факту її\~прийняття та\~підлягає захисту\~в передбачений\~законом спосіб,\~і через\~відмову нотаріуса\~у видачі\~спадкоємцю свідоцтва\~про право\~на спадщину.\~Даний спір\~підлягає розгляду\~в судовому\~порядку,\~оскільки іншим\~шляхом його\~вирішити не\~можливо,\~а набуття\~позивачем права\~власності нажитловий\~будинок з\~господарчими будівлями\~та побутовими\~спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що відповідач - Берізківська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved