Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просять: 1) Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з 71/100 квартири [ADDRESS], накладеного згідно Постанови Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" від 17.10.2003 року, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 12.10.2004 року за №1372539; 2) Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 12.10.2004 року за №1372539 про арешт 71/100 квартири [ADDRESS]. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивачі звернулися до суду з заявою, в якій просять розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням повістки про виклик до суду, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується розпискою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло, надавши суду довідки Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей постановою АЕ №687053 від 17.10.2003 Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на 71/100 частину квартири [ADDRESS], власником якої зазначено [PERSON], про було 12.10.2004 року зареєстровано П'ятнадцятою державною нотаріальною конторою м. Києва (а.с. 5-6). Відповідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.10.2003 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме: 71/100 частину квартири [ADDRESS], на підставі виконавчого листа №2-1987 виданого 24.07.2003 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ "УТЕЛ" боргу у розмірі 7311,75 грн. (а.с. 8). Відповідно до Інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: 71/100 частина за [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Ватутінської райдержадміністрації м. Києва 06.05.1999 року (розпорядження №2228) та зареєстрованого в Бюро 17.05.1999 року за реєстровим номером №3418/2583 в реєстровій книзі №д444-212, та 29/100 частина за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної в м. Києві держадміністрації 26.02.2009 року (розпорядження №595) та зареєстрованого в Бюро 08.04.2009 року за реєстровим номером №3418 в реєстровій книзі №д1134-158 (а.с. 9, 10). [PERSON], [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з накладеним арештом на вищезазначену квартиру, що підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 11). 08.07.2016 року [PERSON] звертався до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про надання інформації щодо накладеного арешту та його зняття. Відповідно до листа ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 19.07.2016 р. №Д/7 при перевірці Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, встановити походження обтяження №1372539 від 12.10.2004 року зареєстрованого на підставі постанови АЕ 687053 не має можливості, оскільки виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-1987 від 24.07.2003 року не перенесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Крім того, відповідачем додатково повідомлено, що відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, разом з тим, Згідно з п. 9.10. Порядку, виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню (а.с. 51, 52). Відповідно Довідки Філії "Утел" Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" №87841001/58 від 07.12.2015 року зобов'язання [PERSON] перед філією "Утел" в розмірі 7311,75 грн. виконані, станом на 01.12.2015 року заборгованість сплачена повністю, претензій немає (а.с. 53). У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Разом з тим, судом встановлено, що на даний час матеріали виконавчого провадження відсутні, та як наслідок, позивачі не можуть реалізувати свої права щодо розпорядження своєю власністю. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження власником своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд виходить із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки коли позивачі довели, що є реальна небезпека порушення їх права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Наявність безпідставного накладеного обтяження майна, належного позивачам, порушує їх права, що дає підстави для їх судового захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з майна позивачів, так як на виконанні Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві жодних виконавчих документів, боржником в яких виступає [PERSON], не перебуває, підстави для арешту зазначеного майна відсутні. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved