Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Печенізької селищної ради Харківської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності, третя особа- Печенізька державна нотаріальна контора Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з червня 2007 року доглядала [PERSON], проживала разом з ним в його будинку, що розташований в [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер, позивачка залишилась проживати в будинку. [PERSON], вказує, що з червня 2007 року вона проживає в вищевказаному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується ним, здійснює поточний та капітальний роменти, сплачує комунальні платежі. Єдина спадкоємиця померлого [PERSON] є його дочка - [PERSON], яка не заперечувала і не заперечує проти проживання позивача в цьому будинку. Позивач не може оформити право власності на вищевказаний житловий будинок, так як він не був зареєстрований в органах технічної інвентарізації за [PERSON], але згідно довідки виконачого комітету Печенізької селищної ради, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] значиться за [PERSON]. Позивач просить суд визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку набувальної власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON], належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не прибула, причину неявки суду не повідомила, але надала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS](а.с.34) Представник відповідача - Печенізької селищної ради в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі і просив винести рішення відповідно до чинного законодавства України. Представник третьої особи- Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення вимог не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 18 травня 1960 р. в Орджонікідзевським р/б ЗАГС м. Харкова - « [PERSON]» ( на рос. мові) народилась [INFO], її батьками вказано « [PERSON] , [PERSON]» ( на рос. мові).( а.с.37). 08 травня 1981 року « [PERSON]» (на рос. мові) одружилась з «[PERSON]» ( на рос.мові) та прийняла прізвище чоловіка- [PERSON]. ( а.с.38). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, виданого 21 липня 2007 р.- [PERSON] помер [INFO]. ( а.с.6). Відповідно до п. 1.1. Загальних положень Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 N 95 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11 травня 2005 р. за N 487/10767: у цій Інструкції терміни використовуються в такому значенні: -голова домогосподарства - особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку. - житловий будинок - незалежна споруда, що має дах, зовнішні або розподіляючі стіни, які сягають від фундаменту до даху, має поштовий номер та основна частина якої (більше половини загальної площі) використовується під житлові приміщення; Відповідно до п.2.16. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 N 95 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11 травня 2005 р. за N 487/10767: Особовий рахунок домогосподарства складається з титульної частини, розділу I "Список членів домогосподарства", розділу II "Житловий будинок (квартира) в приватній власності громадян", розділу III "Худоба та птиця в приватній власності домогосподарства", розділу IV "Сільськогосподарська техніка в приватній власності домогосподарства", розділу V "Земля у приватній власності та оренді членів домогосподарства", розділу "Додаткові відомості" та спеціальної частини, відведеної для підписів голови домогосподарства та уповноваженої особи, що здійснювала записи. Згідно погосподарської книги розділу II "Житловий будинок (квартира) в приватній власності громадян" Печенізької селищної ради Харківської області по [ADDRESS] вказаний [PERSON]. Згідно облікової картки об'єкта погосподарського обліку та відповіді Печенізької селищної ради вищезазначений будинок значиться за [PERSON]. Рік побудови будинку 1928р. ( а.с. 33, 45-48). В матеріалах справи також міститься копія технічного паспорту від 23.06.2017 р. на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS].( а.с. 7-13). Згідно відповіді державного нотаріуса Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області № 196/01-09 від 05.09.2017 р. після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповітів посвідчених на території Харківської області він не залишав. ( а.с. 26). Згідно паспорта громадянина України [NUMBER], він виданий 29. 09.2012 р. Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківській області на ім'я [PERSON], [INFO] ( а.с.14). В ході судового засідання було встановлено, що починаючи з червня 2007 року позивач фактично, добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON]. Також встановлено, що ніхто крім позивача не здійснює витрати по утриманню даного будинку, не цікавиться ним та не сплачує комунальні послуги. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком здійснювала та продовжує здійснювати позивач - [PERSON]. За свої кошти позивач здійснює ремонт будинку та господарських будівель, утримує їх в чистоті. Позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Враховуючи, що позивач вже більше 10 років добросовісно володіє житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснює обслуговування даного будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на житловий будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Суд не стягує судові витрати з відповідачів в зв'язку з заявою позивача про покладення даних витрат на неї, яку він надав суду.

Outcome: approved