Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у липні 2020 року приватним виконавцем Клітченко О.А., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62621139 про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 03.07.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» в сумі 11537,24 грн. З урахуванням винагороди і витрат виконавчого провадження загальна сума складає 12037,24 грн. Вказує, що 17.02.2014 році отримав кредитну картку в ПАТ «Дельта банк» в строк якої давно закінчився. Заперечує будь-яку заборгованість за кредитом. Вважає вказаний виконавчий напис нотаріусу незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки не було дотримано вимоги законодавства щодо умов безспірності заборгованості та передчасність її стягнення. Відповідно до статей 88, 89 Закону України «Про нотаріат» пунктів 3.2, 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус був зобов`язаний відмовити у вчинення спірного виконавчого напису, оскільки: кредитні договори не входили до переліку безспірних вимог; не було подано доказів згоди або навіть факту повідомлення позивача про існування заборгованості; подані нотаріусу документи не відповідали законодавству України. На підставі цього, просив суд визнати виконавчий напис № 4508, вчинений 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 12037,24 гривень, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову в сумі 840,80 грн. Позивач\~\~ та його представник адвокат Рєзнік В.В., в судове засідання не з`явились, надали суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, вимоги просили задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи в у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що представник відповідача своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, 17 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №002-04332-170214. За змістом договору, строк ліміту кредитної лінії складає 364 (календарних) дні з можливістю пролонгації на наступний період без підписання додаткових угод. 03 липня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, видав виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4508, за яким з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором 002-04332-170214 від 17 лютого 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги № 145/К від 26 січня 2018 року є ТОВ «ФК «Кредит-капітал», правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА від 14 травня 2020 року є ТОВ «ФК «Аланд», звернуто стягнення простроченого боргу за сумою кредиту за період з 14 травня 2020 року по 25 травня 2020 року в сумі 11537,24 грн., а також 500 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 12037,24 грн. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 03 липня 2020 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2020 року у приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. витребувано документи, на підстав яких був вчинений виконавчий напис №4508 від 03.07.2020 року. Проте ухвала суду залишилась не виконаною та витребувані документи представлені не були. 07 липня 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернувся до приватного виконавця Клітченко О.А. із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу №4508 від 03.07.2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. серії ВП № 62621139 від 21.07.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 4508 виданого 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»\~ заборгованості в розмірі 12037,24 грн. Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 24.07.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. При вирішенні спору суд виходить з таких положень законодавства. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли банкам звертатися до нотаріусу для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пункт 2 взагалі відсутній в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. керувався нечинним та невірним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а отже діяв в порушення норм частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, у ст.88 закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій). З наведених норм законодавства слідує обов`язок надання заінтересованої стороною нотаріусу чітко визначеного законодавством переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком або іншою фінансовою установою. Натомість в матеріалах судової справи відсутні та не були надані третьою особою - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., навіть на запит суду, будь-які докази, які б свідчили про наявність безспірної заборгованості позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», що давало б законні підстави для видачі нотаріусом виконавчого напису. Тобто відповідач, не прибувши в судове засідання та не представивши відзиву та документів в спростування позовних вимог та доведення перед судом своєї позиці, не довів законності оспорюваного виконавчого напису. Таким чином, беручи до уваги, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису допущено порушення вимог статті 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» та помилкове застосування нечинного законодавства (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172), а також з урахуванням принципу змагальності та обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відсутності доказів на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved