Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні вона та її представник та мотивує тим, що вона - [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1997р. до 08.05.2007 року. Після розірвання шлюбу вона - [PERSON] залишилась проживати разом з матерью [PERSON] в м. Києві, а батько [PERSON] мешкав в м. Суми. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2010р. ухвалено стягнути [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягання дитиною повноліття. Рішення суду батько [PERSON] не виконує. Проживая откремо від дитини [PERSON] її життям, як доньки [PERSON] не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, станом здоров"я також не цікавився, достовірно знаючи, що донька має поганий зір. [PERSON] ніяких почуттів до батька немає, оскільки за всі роки коли вони мешкали окремо з 2006 року жодного разу не почувала себе такою, що має батька Влітку 2014 року [PERSON] перебувала на навчанні в США в коледжі, вивчала іноземні мови. Мати [PERSON] перебуває в тривалих відносинах з іншим чоловіком, який заміняє [PERSON] батька, дбає про неї, влаштував її в коледж закордоном. Між [PERSON], її матір'ю та цим чоловіком склались відносини, що притаманні родині, у дитини нарешті з'явився реальний, а не біологічний, батько, з яким вона тісно спілкується. На початку березня 2015 року [PERSON] зателефонувала [PERSON] з проханням зустрітись та обговорити питання подальшого навчання, відповідач не бажав спілкуватись з [PERSON] та кинув трубку. У телефонній розмові відповідач вимагав від [PERSON] - матері [PERSON], грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США за надання нотаріальної заяви-згоди на виготовлення закордонного паспорту та заяви-згоди на виїзд [PERSON] на навчання до США. Позивачка просить суд позбавити громадянина [PERSON] [INFO] батьківських прав свідносно неї його дитини [PERSON], [INFO] Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки саме мати [PERSON] - [PERSON] своїм негативним ставленням до [PERSON], вплинула на доньку та схилила її до аналогічного ставлення до нього. Саме [PERSON] була ініціатором розірвання шлюбу, наполягла на його розірванні, звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] втративши право проживання в квартирі, яка перебувала у їх спільній власності, вимусила [PERSON] розірвати стосунки, провести розподіл спільно нажитого майна. При вирішенні питання з [PERSON] про розірвання шлюбу, розподіл майна, участь [PERSON] у вихованні доньки, вони вирішили, що [PERSON] залишається певний обсяг майна і вона в зв'язку з цим не ставить питання про надання їй грошових коштів на утримання дитини. 02.12.2010 року ухвалене рішення Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з нього [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки, при розгляді справи він позов визнав. [PERSON] до цього часу не пред'явила виконавчий лист до виконання, як вважає [PERSON] - у зв'язку з тим, що між ними існували домовленості, про те, що всі кошти на утримання доньки [PERSON] отримала від [PERSON] під час вирішення питання про поділ майна. [PERSON] ніколи не зверталась до нього, як батька з проханнями надати їй кошти на будь-які цілі. Жодного разу не було, щоб [PERSON], підійшла до нього, привіталась, а він їй не відповів або чимось образив. Про те, що донька так відноситься до нього, [PERSON] вважає, що її налаштувала таким чином її мати. Після того, як відносини з матерью дитини були перервані, він намагався наладити контакт з донькою, телефонував їй, поздоровляв її з днем народження, направляв CMC повідомлення. Але, донька не бажала спілкуватись, не відповідала на телефонні дзвінки, на CMC. Від нього приховували зміну місця проживання, навчання доньки. Коли він дізнався, що донька навчається в м. Суми, він звертався до її класного керівника, розпитував про доньку, її навчання, її інтереси. Зазначив, що він неодноразово звертався до служби у справах дітей, запитував, що можна зробити, щоб налагодити контакт з донькою, встановити порядок зустрічей з нею. Він бажає спілкуватись з донькою, приймати участь у її вихованні, допомагати у вирішенні всіх життєвих проблем, ділитись життєвим досвідом. Коли було необхідно вирішити питання про виїзд доньки за кордон, він надав відповідний дозвіл. На цей час він не заперечує проти надання дозволу на виїзд за кордон на навчання, але проти того, щоб надавати дозвіл на виїзд доньки за кордон на постійне місце проживання, в зв'язку з тим, що він не буде мати можливості знати де його донька та припиняться будь-які родинні зв'язки з нею. Крім того зазначив, що він все своє життя вів добропорядний спосіб життя. Ніколи не зловживав спиртними напоями, ніколи не притягувався до будь-якої відповідальності, постійно працює, характеризується виключно позитивно, тому вважає, що не має будь-яких підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України для позбавлення його батьківських прав. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні надав висновок від 26.05.2015 року про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], в якому зазначено, що весь час саме мати займається вихованням доньки, піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] навчається у 9-Б класі Комунальної установи Олександрівської гімназії Сумської міської ради. Зі слів дитини батько проживаючи окремо від сім'ї, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме: не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом. Батько не сплачує аліменти на утримання доньки, не дарував подарунки, ніяким чином з нею не спілкувався. [PERSON] жодного разу не звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні доньки. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, на підставі п.2 ст.164 Сімейного кодексу України, служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] Прокурор прокуратури м. Суми - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона, як мати [PERSON] жодного разу не намагалась налаштувати доньку проти її батька [PERSON] Після розірвання шлюбу вона разом з [PERSON] мешкала у м. Києві, а [PERSON] переїхав проживати до м. Суми, його приїзди до м. Києва бути випадкові та не тривалі, під час яких вона з ним з"ясовували стосунки, які не відносились до виховання доньки. Життям дитини він не цікавився, не відводив її до школи, та піклувався про стан здоров"я [PERSON]. На цей час [PERSON] все доросла та розумна дівчинка, яка сама вирішує з ким їй спілкуватися, а з ним вона спілкуватися не бажає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає [PERSON] тривалий час, знає, що вона з чоловіком та донькою [PERSON] мешкали в м. Києві, а коли шлюб між подружжям було розірвано то [PERSON] разом з [PERSON] залишилась проживати у м. Києві, а батько дитини мешкав в Сумах. Зі слів [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що батько не спілкується з донькою та повністю її ігнорував. [PERSON] бажала разом з донькою виїхати за кордон, а [PERSON] не дав дозволу на виїзд дитини. Зустрічі [PERSON] з батьком були випадкові. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] він знає більше 30 років та може його характеризувати, як порядну людину. [PERSON] з донькою проживали в м. Києві, [PERSON] був гарним батьком і виконував всі свої обов"язки. Після розірвання шлюбу [PERSON] приїзжав до доньки у м. Києв, а в подальшому йому не давали спілкувати з донькою через постійні конфлікти [PERSON] з матерью [PERSON]. [PERSON] поздоровляв доньку коли їй виповнилось 12 років та надавав дозвіл на навчання дитини у США, це було у 2014 році. Колишня дружика [PERSON] - [PERSON] умисно перешкоджає батькові спілкуватись з донькою, при цьому зазначив, що [PERSON] періодично сплачує аліменти [PERSON] на утримання доньки. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилась [INFO], що підтверджується її свідоцтвом про народження, в якому зазначені батьки [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1997 року до 08.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (а.с.7-9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2010р. ухвалено стягнути [PERSON] аліменти на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягання дитиною повноліття (а.с. 12) Не бажаючи проживати з чоловіком [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням. В результаті судового розгляду справи, [PERSON] уклала з колишнім чоловіком мирову угоду, відповідно до якої передала йому право власності на власну квартиру та автомобіль, що підтверджується копією ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.2.2010 року (а.с. 13-15) Між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини, з приводу нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів та суду (а.с. 21-25). Згідно довідки Комунальної установи Олександрівської гімназії Сумської міської ради від 11.03.2015р., [PERSON] навчається у 9-Б класі Комунальної установи Олександрівської гімназії Сумської міської ради Сумської області, батько учениці - [PERSON] протягом 2014-2015 навчального року батьківські збори не відвідував, із класним керівником з питань навчання та виховання доньки не спілкувався.(а.с. 27) Згідно висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2013р., та висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради від 26.05.2015р., [PERSON] жодного разу не звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні доньки - [PERSON]; з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, на підставі п.2 ст.164 Сімейного кодексу України, орган опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] (а.с. 28, 76) Між сторонами склалися сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним Кодексом України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 ч.1 Конвенції ООН від 20.11.1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27.02.1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду. З огляду на положення ч.4 ст. 152 та ст. 165 Сімейного Кодексу України [PERSON], [INFO] на час звернення до суду досягла п"ятнадцять років та має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду. В судовому засіданні [PERSON] маючи право на власну думку, на її висловлювання, критично оцінила поведінку свого батька [PERSON] що до неї та просила суд позбавити його батьківських прав, оскільки він маючи можливість спілкуватися з нею, не проявляв до неї щонайменшої батьковської турботи, не цікавився її життям, її здоров"ям та навчанням, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, в цей час у неї немає бажання спілкуватися з чоловіком, якого вона не вважає за батька та витрачати на це час. Під час розгляду справи 08.06.2015 р. [PERSON] звертався з заявою до служби у справах дітей з заявою про встановлення порядку спілкування з його донькою [PERSON] по суботам з 15 до 18 год. [PERSON] [PERSON] 10.06.2015 р. звернулась з заявою, де офіційно заявила, що категорично відмовляється спілкуватися з [PERSON], її біологічним батьком та не бажає мати з ним нічого спільного. Витягом з протоколу № 10 засідання з питань захисту прав дитини СМР від 07.07.2015 р. заява [PERSON] залишена без розгялду та рекомендовано йому звернутися до суду з позовною заявою про визначення участі у вихованні доньки [PERSON] (а.с.85-88). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, тобто не приймає участі у вихованні, за долю та здоров"я дитини не турбується, ні усно, ні письмово не спілкується з нею і способом захисту прав та інтересів дитини, з урахуванням думки самої дитини, яка наполягає на позбавленні батьківських прав, того, що під час розгляду справи батько [PERSON] так і не налагодив стосунки з донькою [PERSON], вважаючи, що саме донька повинна звернутися до нього для налагодження стосунків, не звернувся до суду з позовом про визначення участі у вихованні дитини, та виключно в інтересах дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд вважає необхідним [PERSON] слід позбавити батьківських прав, задовольнивши позовні вимоги позивачки. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стяггнути з відповідача на коисть позивача 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved