Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про припинення дії договору оренди землі від 01.12.2011 року без номера, шляхом його розірвання. Згідно змісту позовної заяви, 01.12.2011 року було укладено договір оренди землі б/н між ТОВ «Наталі 777» та [PERSON] щодо земельної ділянки, яка розташована на території Гарманівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, площею 25,03 га, яка належала [PERSON] на праві приватної власності. 25.06.2013 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - ТОВ «Наталі 777», а саме: зміна повного найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Кік-Агро». 08.06.2015 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельну ділянку, площею 25.03 га зареєстровано за позивачем [PERSON]. Після оформлення права власності на земельну ділянку позивач вирішила сама здійснювати її обробіток та відповідно отримувати прибуток від особистого використання цієї ділянки, який суттєво відрізняється від орендної плати, вказаної в договорі оренди землі. Пунктом 40 договору оренди землі від 01.12.2011 б/н передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору. 26.09.2015 року позивачем на адресу ТОВ «Кік-Агро» було направлено заяву в якій повідомлено товариство про те, що вона не має наміру співпрацювати з ТОВ «Кік-Агро» та просить розірвати договір оренди землі і не проводити будь-які сільськогосподарські роботи на її земельній ділянці після збору врожаю 2015 року, а також не здійснювати агротехнічні заходи та прийоми для вирощування врожаю в 2016 році, в тому числі проводити сівбу озимих та багаторічних культур. Отримавши дану заяву 13.10.2015 ТОВ «Кік-Агро» проігнорувало її і до цього часу не надало письмову відповідь. В усній формі керівник товариства [PERSON] відмовив у розірванні договору оренди землі, і на даний час ТОВ «Кік-Агро» продовжує використовувати земельну ділянку в свої господарській діяльності, тому вона вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні у змісті позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що пункт 40 договору оренди землі від 01.12.2011 містить граматичну помилку при друкуванні договору пропустили частку «не». Зміст цього пункту договору суперечить положенням ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01.12.2011 року між ТОВ «Наталі 777» та [PERSON] укладено договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки, яка розташована на території Гарманівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, площею 25,03 га, кадастровий номер 3522881400:02:000:0269, яка належала [PERSON] на праві приватної власності. (а.с.5-8). Даний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Компаніївському районі, про що відповідно до запису в договорі у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 29.02.2012 р. за №352288144000930. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію, а тому відповідно до вимог ст.18 Закону України "Про оренду землі" набрав чинності. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1 ст. 210, ч. З ст. 640 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту такої реєстрації. Відповідно до умов договору земельна ділянка надається ТОВ «Наталі 777» для володіння і користування строком на 7 (сім) років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для вирощування товарної сільськогосподарської продукції), тобто термін дії договору закінчується 29.02.2019 року. Відповідно до Акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 01.12.2011 року [PERSON] передала земельну ділянку в натурі ТОВ «Наталі 777» в розмірі 25,03 га. (а.с. 9). 25.06.2013 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - ТОВ «Наталі 777», а саме: зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, зміна місцезнаходження. Відповідно до електронного витягу 10000342551 від 18.10.2015 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців №10000342551 від 18.10.2015 за кодом ЄДРПОУ 34336522 зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Кік-Агро» (вул. Леніна. 17а, с. Гарманівка, Компаніївський р- н. Кіровоградська обл.). (а.с. 17-22). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.06.2015 № 38726826 право власності на земельну ділянку, площею 25,03 га., кадастровий номер 3522881400:02:000:0269, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-342 від 08.06.2015, зареєстровано за [PERSON]. (а.с. 10-11). 26.09.2015 року [PERSON] повідомляла відповідача про своє небажання продовжувати співпрацювати з відповідачем і достроково розірвати договір та не проводити будь-які сільськогосподарські роботи на її земельній ділянці. (а.с. 27, 28). При укладанні договору від 01.12.2011, сторони договору передбачили всі істотні умови, що вимагаються за законом до договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», де крім цього визначено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно ст. 32 Закону України перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пункт 40 укладеного договору від 01.12.2011 року між ТОВ «Наталі 777» та [PERSON] щодо земельної ділянки, яка розташована на території Гарманівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, передбачає іншу умову, а саме перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору. Твердження представника відповідача, що при друкуванні договору в пункті 40 пропустили частку «не», ґрунтується на припущеннях. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що договір оренди від 01.12.2011 року підписаний орендодавцем [PERSON], чим підтверджено її волевиявлення на укладення договору оренди землі з ТОВ «Наталі 777» саме з тими умовами, які зазначені в договорі та пункті 40. Представником відповідача не надано належних доказів, які б спростували вищезазначене. Згідно ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, при цьому, якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення, але з такою вимогою відповідач до суду не звертався. Тому суд не бере до уваги надані представником відповідача копії Договорів оренди землі, укладені з [PERSON] від 25.12.2006 року та [PERSON] від 04.09.2006 року. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ". Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі "[PERSON] Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховувала позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved