Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] міської ради, в якому просила визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину та [PERSON] на іншу 1/2 частину квартири № 8 станція Тернівка,1 в м. Миколаєві. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своїх батьків - [PERSON], який помер 25.02.2013 року, та [PERSON], яка померла 10.06.2014 року, але не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на вказане майно за спадкодавцями належним чином не зареєстровано. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2013 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №177295 від 01.03.2013 року. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на квартиру № 8 ст. Тернівка, 1 в м. Миколаєві. Зазначена квартира належала [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, вказане підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №34060825 від 23.05.2013 року. 10 червня 2014 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №202105 від 13.06.2014 року. В зв'язку із тим, що мати позивача також є співвласником вищезазначеної квартири, то [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, де було відкрито спадкову справу (№56766376 у спадковому реєстрі), що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №38882881 від 13.11.2014 року. 04 червня 2015 року держаним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер 25.02.2013 року, та матері [PERSON], яка померла 10.06.2014 року, оскільки право власності на квартиру № 8 ст. Тернівка, 1 в м. Миколаєві на ім'я спадкодавців у ММБТІ та Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України не зареєстровано. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такою вимогою особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, тобто винесення нотаріусом в установленому порядку мотивованої постанови, яка може бути оскаржена до суду. Згідно матеріалів справи, 09 серпня 1971 року [PERSON] на підставі ордеру №479 було надано право на зайняття квартири № 8 ст. Тернівка, 1 в м. Миколаєві. Відповідно до свідоцтва про право на житло від 15.01.1997 року відділ приватизації Херсонського відділу Одеської залізниці посвідчує, що квартира № 8 ст. Терновка, 1 в м. Миколаєві дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та члену сім'ї [PERSON], загальна площа квартири становить 37,1 кв.м. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року передбачалось, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадилось з видачею свідоцтва про право власності державними органами приватизації - наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Крім цього, відповідно до додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно Свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді відноситься до переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. У діючому на час приватизації Цивільному кодексі 1963 року також не передбачалося норми, яка б повязувала момент виникнення права власності на нерухоме майно саме з моментом державної реєстрації прав на нього. Таким чином, в судовому засіданні підтверджено, що спірна квартира належала спадкодавцям на підставі спільної сумісної власності. На підставі вищевикладеного, у відповідності зі ст.ст.\~328,\~1261,\~1268 ЦК України, суд вважає, що позивач прийняла спадщину у виді 1/2 частини вказаної квартири після смерті батька [PERSON], що помер 25.02.2013 року, та іншої 1/2 частини квартири після смерті матері [PERSON], яка померла 10.06.2014 року, внаслідок чого набув право власності в порядку спадкування на вказану квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] У відповідності зі\~ст.88 ЦПК України\~судовий збір сплачений при подачі позову.

Outcome: approved