Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною двадцятитрирічного віку, до червня 2015 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача у ПАТ "ПриватБанк", стягнення проводити за період, що передує пред'явленню позову, тобто за минулий час, але не більше ніж за три роки. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається в університеті на комерційній формі, у зв'язку з чим потребує сторонньої матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач ухилявся від участі щодо матеріального забезпечення сина, а тому стягнення аліментів слід проводити за минулий час. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому посилалась на обставини викладені в позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач зазначив, що боргу по сплаті аліментів на даний час не має. Крім того, на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей від шлюбу з [PERSON] та непрацюючі батьки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч.1 ст..199 Сімейного Кодексу України та п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що з 26.04.1991 року по 19.01.1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою №22 від 14.05.2014 року (а.с.11), [PERSON] з 01.09.2012 року навчається на ІІІ курсі в Європейському університеті Чернігівської філії, за денною формою навчання, на контракті, термін закінчення навчання червень 2015 року, стипендія не виплачується. [PERSON] проживає разом з матір'ю (а.с.8). Позивачка не працює (а.с.36), відповідно довідки №2636 від 26.08.2014 року перебуває на обліку як безробітна в Чернігівському міському центрі зайнятості та отримує допомогу в розмірі 544,00 грн в місяць (а.с.10). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач мешкає окремо (а.с.57), не працює (а.с.56), але є особою працездатного віку, відсутні будь-які медичні застереження щодо обмеження праці. Від спільного шлюбу з [PERSON] (а.с.60) відповідач має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.58-59). Однак, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходяться батьки, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що його батьки перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду та отримують пенсію (а.с.53-54). Сторони доказів про наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. Вказані обставини судом враховуються і є підставою для зменшення розміру аліментів, ніж визначені позивачкою, але не вказують на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу синові та не позбавляють його обов'язку утримувати повнолітню дитину у зв'язку з його навчанням. У відповідності до положень ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст..182 цього Кодексу. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище [PERSON] (а.с.40-44), стан здоров'я та матеріальне становище позивача (а.с.37-39) та відповідача, а також беручи до уваги, що відповідач на даний час не має стабільного, регулярного заробітку (доходу), має на утриманні неповнолітніх дітей, позивач в силу закону також зобов'язана утримувати повнолітнього сина, суд вважає за необхідне, відповідно до ст..ст.199, 200 Сімейного кодексу України та з урахуванням положень п. 20 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 200 грн щомісячно. Крім того, приписами ч.1 ст.191 ЦК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачем не надано суду доказів того, що вона з 01.09.2012 року вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на період навчання сина, а відповідач з 01.09.2012 року ухилявся від сплати аліментів. За вказаних обставин, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позову, тобто з 28.08.2014 року, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років, тобто до [INFO] року. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial