Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

06.11.2020 року Одеська міська рада звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 09.09.2016 року № 31308775, запис про право власності 16302903, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 1021935151101), скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 02.07.2020 року № 52926647, запис про право власності 37132200, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 21131843 51101), а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявленого позову представник Одеської міської ради посилається на те, що з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Одеській міській раді стало відомо про те, що 31.08.2016 року державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскровим О.В. на підставі рішення (з відкриттям розділу) від 09.09.2016 року №31308775 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 280 кв.м., житловою площею 205,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Крім того, представник Одеської міської ради зазначає, що 30.06.2020 року приватним нотаріусом Косюк О.П. за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:40:032:0074, на підставі рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року № 1371- VII. Разом з тим, представник Одеської міської ради вважає вказані рішення державних реєстраторів про реєстрацію речових прав на нерухоме майно незаконними, та, відповідно, такими, що підлягають скасуванню, оскільки рішення, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:40:032:0074, не існує, документи, що стали підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку є підробленими. Крім того, представник позивача зазначає, що документи, які були надані для державної реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок загальною площею 280 кв.м., житловою площею 205,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , не підтверджують правомірність набуття [PERSON] права власності на цей житловий будинок. З урахуванням викладеного, Одеська міська рада звернулася до суду з відповідним позовом про скасування рішень про державну реєстрацію прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.11.2020 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Крім того, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.11.2020 року було витребувано з юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії реєстраційних справ, що зберігаються в паперовій та електронній формах, а саме: на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1021935151101; на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2113184351101. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року було накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 280 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1021935151101. Заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в тому числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, загальною площею 280 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1021935151101. Накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2113184351101. Заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в тому числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2113184351101. 02.02.2020 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли витребувані документи. У підготовчому засіданні 22.02.2021 року судом було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Косюк Олени Павлівни. У підготовчому засіданні 31.03.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 19.05.2021 року представник Одеської міської ради позовні заяви підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні 19.05.2021 року представник відповідача - адвокат Романова Л.О. позов Одеської міської ради визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Треті особи - Державний реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскров Олег Вікторович та Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Косюк Олена Павлівна про час та місце підготовчих та судових засідань неодноразово сповіщалися судом належним чином, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, письмові пояснення або заперечення на позовну заяву не надали. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2020 № 229260962, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк Оленою Петрівною 30.06.2020 року на підставі рішення (з відкриттям розділу) від 02.07.2020 року № 52926647 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 2113184351101, номер запису 37132200) (а.с. 72-93). Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року за №1371-VII. 02.07.2020 року розділ на об`єкт нерухомого майна було відкрито на будинок, однак того ж дня вказаним приватним нотаріусом внесено виправлення до розділу, а саме: адресу « [ADDRESS] ». Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу України. Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частиною 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. В матеріалах реєстраційної справи наявна копія рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року № 1371-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] », на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 207). Проте, згідно листа секретаря Одеської міської ради від 17.08.2020 року № 321/1-мр, 12.12.2018 року на сесії Одеської міської ради не розглядалось питання та не приймалось рішення стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). При цьому, як зазначає представник Одеської міської ради, рішення, прийняті на сесії Одеської міської ради, яка відбулась 12.12,2018 року, нумерувались з № 3981-VII по № 4182-VII. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 року № 1371-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] », на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку не існує. Разом з тим, відповідно до пункту 68 додатку № 1 «Перелік громадян, яким надаються дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» до рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1371-VII«Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38-45). Листом від 04.08.2020 року №01-26/1568 Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив, що супроводжувальним листом від 22.09.2019 року гр. [PERSON] надав до ДКВ ОМР проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:40:032:0074), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0371 га за зазначеною вище адресою. Листом ДКВ ОМР від 22.07.2019 року № 01-20/101 (19) гр. Кару [PERSON] було повідомлено про повернення документації з землеустрою. Підставою для повернення документації із землеустрою стало те, що під час огляду земельної ділянки спеціалістами відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства та використанням об`єктів комунальної власності встановлено, що земельна ділянка вільна від забудови, об`єкти нерухомості на земельній ділянці відсутні (а.с. 48). Таким чином, інформація, яка містилась в документації щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] , що надійшла до ДКВ ОМР, не відповідає дійсності. Відповідно до листа Відділу у м. Одесі головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 09.09.2020 року № 804/112-20 згідно з Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди, станом на 31.12.2012 р. у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування) на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у відділі наявні відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки (24.10.2018 року) розташованої за вказаною адресою (кадастровий номер: 5110136900:40:032:0074) площею 0,1000 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 47). Таким чином, суд зазначає, що рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1371 -VII «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» гр. [PERSON] було лише надано дозвіл на розробку відповідного проекту землеустрою, в той час, як рішення про затвердження проекту землеустрою та передання у власність Одеською міською радою не приймалось, тобто його взагалі не існує, а документи, що стали підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку, є підробленими, а відтак, з урахуванням наведених норм законодавства не засвідчують набуття гр. [PERSON] в законному порядку прав на дану земельну ділянку. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2020 № 229260962 державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскровим О.В. на підставі рішення (з відкриттям розділу) від 09.09.2016 року № 31308775 за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 280 кв.м., житловою площею 205.6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 194-195). Підставою для прийняття відповідного рішення державного реєстратора стали наступні документи: договір від 28.08.1991 року № 2-4843, виданий Першою Одеською державною нотаріальною конторою, довідка від 26.12.2018 року № 17912 та технічний паспорт від 26.12.2018 року б/н, видані ТОВ «Бюро Консалт Сервіс». 28.12.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. на підставі рішення від 28.12.2018 року № 44894076 внесено зміни до розділу, а саме: «Загальна площа (кв.м.): 280, житлова площа (кв.м.): 205,6» змінено на «загальна площа (кв.м.): 280, житлова площа (кв.м.): 176.6 кв.м.». В матеріалах реєстраційної справи наявний договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.08.1991 року № 2-4843, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок (а.с. 175-178). Як вбачається з вказаного договору, житлове управління виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 24.07.1991 року № 638 про відведення земельної ділянки надало [PERSON] на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS] (запланований масив) загальною площею 600 кв.м. відповідно до плану земельної ділянки (надалі - договір № 2-4843). Разом з тим, згідно про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.08.1991 року № 2-4843, він укладений 28.08.1991 року, видано на бланку серії БР № 46703 від 10.09.1955 року. Відповідно до указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про об`єднання обласних промислових і обласних сільських Рад депутатів трудящих Української РСР», затвердженого законом УРСР від 23.12.1964 р. № 25а-06, замість існуючих на той час обласних промислових і обласних сільських Рад депутатів трудящих створено єдині обласні Ради депутатів трудящих та їх виконавчі комітети. Згідно з постановою Верховної Ради УРСР від 15.07.1971 року № 26-VIII введено в дію Закон УРСР «Про міську, районну в місті Раду народних депутатів Української УРСР» відповідно до якого міська, районна в місті Рада народних депутатів була органом державної влади в місті, міському районі. Відповідно до Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», що набрав чинності з 20.12.1991 р., органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські Ради народних депутатів. Закон України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» визначив засади місцевого та регіонального самоврядування - основи демократичного устрою влади в Україні, правовий статус місцевих Рад народних депутатів, а також інших форм територіальної самоорганізації громадян. Відповідно до вказаного Закону України органами місцевого самоврядування з моменту його прийняття були сільські, селищні, міські Ради народних депутатів. Таким чином, станом на 28.08.1991 року, тобто на момент укладення договору № 2-4843, рад депутатів трудящих не існувало, натомість, були створені Ради народних депутатів, що свідчить про те, що договір містить недостовірні дані стосовно підстав його укладання та відомості про сторін - суб`єктів укладання договору. Більш того, достовірність кожного аркушу договору № 2-4843 посвідчена Державним архівом Одеської області з зазначенням на кожному аркуші різних номерів фондів та опису. Відповідно до листа державного архіву Одеської області від 27.10.2020 року №3237/05-20 документи державних органів виконавчої влади м. Одеси за період 1971-1991рр., органів місцевого самоврядування громади м. Одеси за 1991-2010-ті роки та документи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів за період з 1953 року по 2010-ті роки у Державний архів Одеської області на зберігання не надходили і зберігаються у Департаменті архівної справи та діловодства Одеської міської ради. У зв`язку із зазначеним копія вказаного договору не могла бути надана Державним архівом Одеської області та засвідчена гербовою печаткою архіву. Відповідно до обліку документів держархіву не існує документа з пошуковими даними, які зазначені у договорі. Так, за № Р-1345 зберігаються документи колгоспу «Заповіт Ілліча» села Байбузівка Савранського району за 1961-1962 року, за № Р-1445 - документи Одеської губернської ради народних суддів за 1920-1923 роки, за № Р-1448 - документи Заводського комітету профспілок робітників харчової та смакової промисловості Одеського спиртового заводу за 1920-1941 роки. Номери всіх радянських документальних фондів та фондів періоду незалежності мають літеру «Р» або «П» та дробові числа у зазначенні пошукових даних документів не використовуються (а.с. 70). Листом від 01.10.2020 року №3301-11.1-29 Департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради повідомив, що договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.08Л991 року № 2-4843 на зберігання до Департаменту архівної справи та діловодства не надходив. Рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 24.07.1991 року № 638, щодо земельної ділянки та житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не існує (а.с. 71). Таким чином, суд зазначає, що документи, надані для державної реєстрації, не підтверджують правомірність набуття [PERSON] права власності на житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення? перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року (далі - Порядок). Приписами п. 42 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Для проведення процедури державної реєстрації права власності [PERSON] надав технічний паспорт б/н від 26.12.2018 року та довідку від 26.12.2018 року № 17912, видані ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», а також договір від 28.08.1991 року № 2-4843. Однак, технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту, а тому останній не може бути правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна та єдиною підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості. При цьому, заявником не зазначено відомостей про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, на якій нібито розміщений житловий будинок для подальшого відображення таких відомостей, та адреси об`єкти нерухомого майна. Таких даних і не могло бути зазначено, оскільки на момент державної реєстрації права власності на житловий будинок, Одеською міською радою ще не було прийнято навіть рішення від 07.12.2016 року № 1371-VII «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Тобто, правових підстав для користування даної земельною ділянкою у [PERSON] не було. В той самий час, як зазначалось вище, договір від 28.08.1991 року № 2-4843 містить недостовірні відомості, а відтак, не може бути належною правовою підставою для набуття [PERSON] права власності на житловий будинок, якого фактично не існує. Відповідно до ч. З ст. 26 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну у реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, державна реєстрація права власності за [PERSON] щодо об`єкта, якого реально не існує, здійснена незаконно, а тому рішення про державну реєстрацію від 09.09.2016 року № 31308775 підлягає скасуванню, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на житловий будинок площею 280 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до п. 812 Порядку для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. Разом з тим, як було встановлено судом вище, [PERSON] для державної реєстрації права власності на земельну ділянку подав підроблене рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення Одеської міської ради, яке Одеською міською радою не приймалось. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки, рішення Одеської міської ради, що стало підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] - не існує, а відтак, і правових підстав для набуття [PERSON] відповідного права власності немає. Таким чином, державна реєстрація права власності за [PERSON] щодо вказаної земельної ділянки здійснена незаконно, а тому рішення про державну реєстрацію від 02.07.2020 року № 52926647 підлягає скасуванню, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на житловий будинок, площею 280 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 09.09.2016 року № 31308775, запис про право власності 16302903, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 1021935151101), та скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 02.07.2020 року № 52926647, запис про право власності 37132200, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: 21131843 51101), у зв`язку з чим, позов Одеської міської радиє обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь Одеської міської ради.

Outcome: approved