Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У вересні 2015 року ТОВ "Українська мікрофінансова мережа" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2014 року між ТОВ "Українська мікрофінансова мережа" та відповідачкою був укладений Договір № КВ03-00037 про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти у розмірі 800 грн., строком до 14 травня 2014 року, зі сплатою 2% від суми кредиту за кожен день користування ними, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, ТОВ "Українська мікрофінансова мережа" просить стягнути з [PERSON] збитки в сумі 2 928 грн. 61 коп., в тому числі: - 1 599 грн. 81 коп. - сума основного боргу з індексом інфляції; - 1 228 грн. 80 коп. - пеня; - 100 грн. - штраф. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року між ТОВ "Українська мікрофінансова мережа" та відповідачкою був укладений Договір № КВ03-00037 про надання фінансового кредиту (а.с. 28-29). Відповідно до умов якого позивач надав відповідачці в кредит грошові кошти в сумі 800,00 грн., на строк 14 днів, а саме до 14 травня 2014 року із сплатою 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сукупна процентна ставка складає 28% ( п. 1.1.-1.5. договору). Пунктом 2.3 Договору передбачено, що кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються Позичальником у касу або на рахунок кредитодавця, а також через термінальну мережу ПАТ «Банк Національний Кредит» 14.05.2014 року єдиним платежем, що становить суму не менше 1024,00 грн., яка включає в себе розмір отриманих кредитних коштів у сумі 800,00 грн. та нарахованих процентів у сумі 224,00 грн. за відповідний період. Якщо зазначений платіж здійснюється позичальником поза межами зазначеного строк, то він коригується на відповідну суму штрафів, пені, прострочених відсотків, строкових відсотків, простроченого кредиту та строкового кредиту. Згідно із п. 4.1 Договору за несвоєчасну повну чи часткову сплату єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 4% за кожен день прострочення, що обчислюється від суми єдиного платежу чи його частини, яка залишилась не повернутою. Термін нарахування пені не може перевищувати 30 календарних днів. Відповідно до п. 4.3 Договору в разі несвоєчасної сплати позичальником єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, більше ніж на 1 день від дати, визначеної в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 грн. за кожен факт. 15 травня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно умов якої було продовжено термін користування кредитними коштами до 29.05.2014 року ( а.с. 19). 30 травня 2014 року між позивачем та [PERSON] підписано додаткову угоду № 2, згідно якої термін повернення коштів продовжено до 13.06.2014 року ( а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачеві кредитні ресурси в повному обсязі ( а.с. 21), однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, остання, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконала. У зв'язку з чим у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 2 928 грн. 61 коп. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з письмових матеріалів справи позичальником були порушені умови Договору щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших сум, передбачених договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 2 928 грн. 61 коп., а саме: - 1 599 грн. 81 коп. - сума основного боргу з індексом інфляції; - 1 228 грн. 80 коп. - пеня; - 100 грн. - штраф. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь ТОВ "Українська мікрофінансова мережа" підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved