Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, який було уточнено, про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту). Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. 03.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір банківського вкладу у гривні строком до 04.10.2014 року. Згідно з договором № 10029287 позивачка передала банку 120.000,00 грн. строком на 396 днів зі сплатою 21,5 % річних, згідно з виписки особового рахунку № [NUMBER] нею було внесено додатковий внесок у розмірі 20.000,00 грн. Згідно із п.2.4.4 договору №10029287 банківського вкладу Банк зобов'язаний видати суму депозиту після закінчення терміну його дії, за першою вимогою (письмова заява), з якою [PERSON] і звернулася до директора ФАТ «ІМЕКСБАНК» Кузнецова В.Ю. 04.10.2014 року. Однак, їй було відмовлено у видачі депозиту, посилаючись на скрутне становище Банку. Таким чином, Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами, кошти не повернув. Тим більше, позивачці стало відомо, що після звернення до суду, банк скористався одним з варіантів виконання договору № 10029287, а саме: перерахував кошти на її особовий рахунок. Також, згідно Договору № 10029700 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року позивачкою було внесено кошти на рахунок в ПАТ «ІМЕКСБАНК» в розмірі 11.633,00 грн. під 22 % річних строком до 20.01.2015 року. 20.01.2015 року [PERSON] звернулася до управляючого АТ «ІМЕКСБАНК» із заявою про повернення вищевказаної суми та відсотків у розмірі 1.021,27 грн. Проте кошти за договором № 10029700 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року повернуті не були. В судове засідання відповідач (представник) не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Позивачка, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача (представника) без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як випливає з матеріалів справи, 03.09.2013 року між [PERSON], громадянкою України, та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», в особі начальника відділення № 1 ФАТ «ІМЕКСБАНК» м. Одеса Бондаренко Наталії Анатоліївни, яка діяла на підставі довіреності № 071212/1 від 07.12.2012 року, було укладено договір банківського вкладу у гривні строком до 04.10.2014 року. Згідно з договором № 10029287 позивачка передала банку 120.000,00 грн. строком на 396 днів зі сплатою 21,5 % річних, згідно з виписки особового рахунку № [NUMBER] нею було внесено додатковий внесок у розмірі 20.000,00 грн. Згідно із п.2.4.4 договору №10029287 банківського вкладу, Банк зобов'язаний видати суму депозиту після закінчення терміну його дії, за першою вимогою (письмова заява), з якою [PERSON] і звернулася до директора ФАТ «ІМЕКСБАНК» Кузнецова В.Ю. 04.10.2014 року (вх. 2352 від 06.10.2014 року). Вона особисто з`явилася до банку, де їй було відмовлено у видачі депозиту, посилаючись на скрутне становище Банку. Таким чином, Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами та кошти не повернув. Згідно Договору № 10029700 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року позивачкою було внесено кошти на рахунок в ПАТ «ІМЕКСБАНК» в розмірі 11.633,00 грн. під 22 % річних строком до 20.01.2015 року. Вищевказаний договір був укладений в порядку ст. 634 Цивільного кодексу України (Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору). 20.01.2015 року [PERSON] звернулася до управляючого АТ «ІМЕКСБАНК» із заявою про повернення вищевказаної суми та відсотків у розмірі 1.021,27 грн. Проте кошти за договором № 10029700 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року повернуті не були. Згідно виписки по особовому рахунку позивачки [NUMBER] від 23.01.2015 року, загальна сума коштів, нарахованих за договорами № 10029287 на 03.10.2014 року та № 10029700 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року, складає 153.061,98 грн. (включаючи відсотки). Вказана сума Банком не оскаржувалася. Статтею 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, позивач, як вкладник по Договорам № 10029287 від 03.09.2013 року та № 10029700 від 20.12.2013 року, вправі вимагати повернення свого вкладу від Відповідача. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено в ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Отже, суд дійшов висновку, що Відповідач не виконав свої зобов'язання по Договорам № 10029287 від 03.09.2013 року та № 10029700 від 20.12.2013 року, щодо повернення суми Вкладу та процентів [PERSON] Виходячи з поняття наведеного в п. 17 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Приймання банками вкладів від фізичних осіб є нічим іншим ніж фінансовими послугами, оскільки, по-перше, вони надаються на підставі індивідуального замовлення споживача, тобто на підставі договору; по-друге, в результаті їх надання споживач отримує матеріальні блага - грошові кошти (відсотки). Вкладник підпадає під поняття споживача, оскільки це - фізична особа, яка придбаває замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Враховуючи вищенаведене, відносини, що виникають між вкладником (споживачем послуг) та банком (надавачом послуг) регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з ПАТ "ІМЕКСБАНК" підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1.530,62 грн. На підставі ст. ст. 509, 525-526, 530, 533, 610, 625, 1058, 1060 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 228, 231 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved