Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що її син [PERSON] загинув на виробництві в наслідок нещасного випадку, чим їй була завдана моральна шкода, яку оцінює в 300 000 грн. З 22.02.2010 року по 16.10.2014 року син позивачки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго». Відповідно до акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом № 5 від [INFO] року смерть [PERSON] настала внаслідок поразки технічним електричним струмом. Згідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від [INFO] року, що стався 16 жовтня 2014 року 0 10 год. 07 хв. в Публічному акціонерному товаристві "Сумиобленерго" причинами нещасного випадку стали як невиконання вимог посадових обов'язків працівниками та посадовими особами ПАТ «Сумиобленерго», так і невиконання вимог інструкції з охорони праці електромонтером [PERSON] Син позивачки загинув при виконанні трудових обов'язків на вказаному вище підприємстві у зв'язку з невиконанням роботодавцем положень п. 4 ст. 43 Конституції України, ст. 7, 8, 13 Закону України "Про охорону праці". З вини роботодавця позивачка залишилися сама доживати свій вік, адже крім сина в неї нікого не було. За рік до смерті сина вона поховала свого чоловіка. Втрата сина супроводжується душевним болем, вона постійно відчуває свою слабкість, безпорадність та неможливість нормального існування оскільки вона є безробітною та інвалідом ІІІ групи. Така передчасна і не очікувана втрата сина спричинила тяжкі моральні страждання, порушилися нормальні життєві зв'язки та виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації праці та побуту. Вважає, що виходячи з принципу розумності та співмірності сума в 300 000 грн. є такою, що відповідає тяжкості її моральних страждань. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Вважав, що моральна шкода завдана саме з вини відповідача, просив врахувати стан здоров'я позивачки, яка, будучи інвалідом, втратила єдиного сина. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що потерпілий [PERSON] під час, коли з ним стався нещасний випадок, перебував у стані легкого алкогольного сп'яніння, та грубо порушив вимоги законодавства з охорони праці. Просив врахувати, що в завданні шкоди є і вина потерпілої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, з 22.02.2010 року по 16.10.2014 року син позивачки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго», що підтверджується даними трудової книжки, і трудові відносини були припинені у зв'язку з його смертю (а.с.12-15). Згідно з актом № 5 від 02.12.2014 року встановлені обставини та причини нещасного випадку, а також особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. Зазначено, що нещасний випадок стався під час виконання своїх трудових обов'язків в с. Кряківщина 16.10.2014 року членами бригади, в якій працював електромонтером [PERSON], а саме: виконання робіт щодо встановлення абоненту виносної шафи обліку електроенергії та її підключення до мереж ПАТ «Сумиобленерго». [PERSON] отримав ураження технічним електричним струмом, внаслідок чого помер. Сам потерпілий, згідно з висновком СМЕ перебував у стані легкого алкогольного сп'яніння. Крім того, не дотримався вимог законодавства про охорону праці, не застосовував під час проведення робіт відповідні засоби захисту та спецодягу. Ряд порушень також були допущені працівниками ПАТ «Сумиобленерго» [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16-22). Вказані обставини підтверджуються також актом від 02.12.2014 року про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 16.10.2014 року в ПАТ «Сумиобленерго» (а.с.24-31). Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог відповідачем надані докази про те, що працівник [PERSON] регулярно проходив навчання та інструктажі з охорони праці, був забезпечений спецодягом та спецвзуттям (а.с.64-76). Робота [PERSON] була пов'язана з джерелом підвищеної небезпеки, а відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, суд встановив, що наявна вина відповідача у завданні моральних страждань позивачу внаслідок смерті її сина [PERSON] та причинний зв'язок між винними діями, що полягали в недотриманні працівниками підприємства вимог чинного законодавства з охорони праці, і негативними наслідками, що настали, - у виді моральної шкоди матері потерпілого. При визначенні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує характер і ступінь моральних страждань позивачки, їх тривалість, а саме те, що позивачка назавжди втратила єдиного сина. Сама вона ще за життя сина мала незадовільний стан захворювань, систематично лікувалася, і продовжує хворіти, має встановлену інвалідність, що підтверджується наданими суду виписками з медичних установ. Тобто за таких обставин позивачка потребує турботи та матеріальної допомоги, але її син загинув, і вона втратила можливість отримувати потрібну їй допомогу від нього. Втрата сина була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальника, який мав стабільний дохід і утримував її матеріально. Крім того, позивачка зазнала та продовжує відчувати психоемоційні страждання, пов'язані з втратою близької людини, що порушує її звичний життєвий уклад та потребує додаткових зусиль для його відновлення. В той же час, суд бере до уваги і ту обставину, що у виникненні нещасного випадку є часткова вина самого потерпілого, а тому, моральна шкода та її розмір повинні визначатися з урахуванням ступеню його вини, тобто заявлений позивачем розмір моральної шкоди підлягає зменшенню. Таким чином,

Outcome: partial