Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача відшкодування втраченого доходу внаслідок завданого ушкодження здоров`ю в сумі 72887 грн, матеріальну шкоду за придбані ліки на лікування в сумі 6178,21 грн та моральну шкоду в сумі 9000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року у справі № 1-345/11 кримінальну справу відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності. У даній справі вона визнана потерпілою. У кримінальній справі встановлено, що інвалідність третьої групи від загального захворювання встановлена їй внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми в 2000 році. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії РВН № 0204161 вона є інвалідом третьої групи загального захворювання довічно. Відповідач, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати їй заробіток (дохід), втрачений нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Оскільки вона працювала на ринку і дохід її був змінний, то розрахунок шкоди здійснюється відповідно до ч.2 ст.1195 ЦК України. Відшкодування втраченого доходу внаслідок завданого ушкодженя здоров`ю відповідачем за 2017-2019 роки становить 72887 грн. На виконанні у Рівненському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває зведене виконавче провадження № 56743857 про стягнення з [PERSON] на її користь матеріальної, морвльної шкоди, судових витрат на занальну суму 38502,82 грн. На день звернення до суду відповідач не відшкодувала їй ні матеріальну шкоду, ні моральну шкоду, ні судові витрати. Внаслідок відсутності коштів на лікування та ухилення від сплати матеріальних та інших витрат відповідачем, вона лікує лише основні захворювання та не лікує супутні захворювання, що призводить до погіршення стану її здоров`я. Всього на лікування було витрачено 6178,21 грн. [PERSON] не виконує рішення судів щодо відшкодування їй майнових втрат, чим порушує її права. На лікування їй потрібні значні кошти, більші за розмір її пенсії, як наслідок з кожним днем її стан здоров`я погіршується. Моральні страждання оцінює в 9000 грн. Ухвалою судді Рівненського міського суду [PERSON] від 24 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Розпорядженням керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської області від 28 веремсня 2020 року в зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку призначено повторний автоматичний розподіл справи № 569/22920/19. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2020 року головуючим суддею визначено суддю Рівненського міського суду Рівненської області Бучко Т.М. Ухвалою від 29 вересня 2020 року суд прийняв цивільну справу до свого провадження та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 26 листопада 2020 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що під час отримання тілесних ушкоджень позивач являлася фізичною особою-підприємцем, а тому завдана шкода в такому випадку визначається відповідно до ст.1198 ЦК України, а не ст.1195 ЦК України, на яку посилається позивач. Відомостей МСЕК про ступінь втрати позивачем професійної та/або загальної працездатності, яка настала внаслідок події, не надано. Доказів її вини у бездіяльності з виконання рішення суду, причинного зв`язку між її бездіяльністю та наслідками, позивачем на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди не надано. Вона не отримує пенсії, здійснює підприємницьку діяльність. Проте отримуваних від діяльності коштів ледь вистачає на особисте виживання, ліки. Інші джерела доходів у неї відсутні. Вимога про відшкодування матеріальної шкоди за придбані ліки є необгрунтованою. Зв`язок між витратами позивача на придбання додаткових ліків із отриманими літесними ушкодженнями повинен бути доказаний або документами МСЕК або судово-медичною експертизою. Чеки на придбання ліків датовані не тими датами, коли позивач перебувала на стаціонарному лікуванні. Перебуваючи на стаціонарному лікування позивач придбавала ліки в аптеці за межами лікарні, що ставить під сумнів зв`язок їх придбання зі стаціонарним лікуванням. Не всі ліки відповідають епікризу. Крім того, позивач лікує супутні захворювання, при цьому наявність зв`язку між травмою та супутніми захворюваннями належними та допустимими доказами не підтверджено. Обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, є саме активні дії, а не наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень. Описані в постанові від 11 червня 2012 року у справі № 1/345/11 дії та зазначення її, як особи, яка їх вчинила, "автоматично" не набувають статусу підстави для відшкодування позивачу витрат на лікування та придбання ліків. Витрати на придбання позивачем ліків в 2018-2019 роках внаслідок дій повинно бути доказано в загальному порядку. Допустимих доказів лікування в 2018-2019 роках наслідків ЧМТ 2000 року позивачем не надано. У відповіді на відзив від 14 грудня 2020 року позивач зазначає, що в період 1999-2000 років була зареєстрована ФОП, але дані про її дохід не збереглися, тому розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З 2014 року відповідач не оплатила жодної копійки по виконавчому провадженні № 56743857. Внаслідок ушкодження відповідачем її здоров`я вона хворіє на основні захворювання та супутні захворювання, що підтверджується випискою з історії хвороби Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова. Внаслідок відсутності коштів на лікування та ухилення від сплати матеріальних та інших витрат відповідачем вона лікує частково лише основні захворювання, що призводить до погіршення стану здоров`я. В судовому засіданні позивач позов підтримавла повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Пояснила, що внаслідок неправомірних дій відповідача втратила можливість працювати через стан здоров`я. Не має можливості придбати ліки. Відповідач умисно не оформляє пенсії, щоб з неї не стягували кошти на виконання рішень суду. Невиконанням протягом семи років рішення суду їй завдано моральної шкоди, оскільки вона не має можливості покращити стан свого здоров`я, через що страждає фізично та психологічно. Представник позивача додатково пояснила, що хоч позивач на момент завдання шкоди була підприємцем, звітнсть за той період не збереглася, а тому встановити дохід від підприємницької діяльності в той період неможливо. Відтак, позивач правомірно просить стягнути втрачений заробіток, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Втрата працездатності позивача безпосередньо пов`язана причинно-наслідковим зв`язком з інвалідністю, яка спричинена внаслідок завданих [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Лікування позивача не обмежується перебуванням її в лікарняному закладі, а триває постійно. Відповідач зобов`язана відшкодувати завдану шкоду і має можливість вчинити необхідні для цього дії - влаштуватися на іншу роботу, продати власне майно, витратити борг з власних доходів як підприємця, оформити пенсію. Однак, жодних дій відповідач умисно не здійснює. Позивач з вини відповідача стала інвалідом і не може влаштуватися на роботу, тобто повністю позбавлена можливості заробити собі принаймі на лікування. Відповідач регулярно виїжджає за кордон, що свідчить про наявність коштів. Крім того, відповідач оплатила вартість висновку спеціаліста в сумі 9700 грн, тобто має кошти на погашення заборгованості за рішенням суду, однак умисно не виконує його, чим завдає позивачу моральних страждань. Висновок спеціалістів є неналежним доказом, оскільки експерти не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відсутні сертифікати експертів. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав з викладених у відзиві на позовну заяву мотивів. Пояснив, що даних податкового органу про розмір доходу позивач не надала, а тому відсутня можливість обчислити розмір доходу, втраченого нею внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню. Позивач посилається на те, що у кримінальній справі встановлено заподіяння їй закритої черепно-мозкової травми у вигляді зламу тім`яної кістки, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які обумовили стійку втрату працездатності у межах 35 % і являються інвалідизуючими. Злам тім`яної кістки у позивача не є передбаченою ч.6 ст.82 ЦПК України дією особи, а може бути лише її наслідком. Заподіяння [PERSON] позивачу закритої черепно-мозоковї травми у вигляді зламу тім`яної кістки являється правовою оцінкою, наданою судом фактам при рознляді кримінальної справи, та не є обов`язковою для суду згідно ч.7 ст.82 ЦПК України. Правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку або ухвалі в кримінальній справі, не є обов`язковою для суду. Постанові суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухвалення якої було передбачено КК України 1963 року. не надано преюдиційного значення. Законом від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ дію ч.6 ст.82 ЦПК України законодавець розповсюдив виключно на ухвали суду про закриття кримінального провадження, винесені за правилами нового КПК України 2012 року. Висновок судово-медичної експертизи від 27 серпня 2004 року не може бути взятий до уваги, оскільки містить неспівпадіння в одному тілесному ушкодженні місця прикладання сили з місцем утворення ушкодження у вигляді перелому лівої тім`яної кістки. Суди під час розгляду справ про ці ж обставини і на підставі цих же жоказів належно не досліджували докази та не правильно встановлювали правовідносини, не здійснювали правильну правову їх кваліфікацію, неправильно застосували норми мітерального і процесуального права. Висновок експертизи № 60 від 27 серпня 2004 року складений з істотними дефектами щодо процедури проведення експертизи. Позивач клопотань про проведення судової-психологічної експертизи для встановлення факту спричинення їй моральної шкоди та вірогідного її розміру не заявляла. Таким чином, факт заподіяння моральної шкоди позивачу не доведений. Середньомісячний дохід відповідача за 2015-2019 роки становить 152,79 грн. Невиплата на користь позивача 40837,66 грн при загальному доході за п`ять років 11180,10 грн виключає можливість виплати на користь позивача зазначеної суми, а тому вина відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу відсутня. Спір виник внаслідок зловживання позивачем матеріальними правами та недобросовісним використанням процесуальних прав. [PERSON] було достовірно відомо, що зазначеними у постанові про закриття кримінальної справи діями [PERSON] їй не був заподіяний перелом лівої тім`яної кістки. Право позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, відповідачем не порушувалося, про що [PERSON] відомо ще з 19 травня 2000 року. Позивач свідомо заперечувала клопотання відповідача про значення судово-медичної експертизи, звернулася до суду із створенням штучного судового спору. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року у справі № 1-345/11 кримінальну справу відносно [PERSON] , обвинуваченох у скоєнні злочинів. передбачених ч.3 ст.198-2 та ч.1 ст.101 КК України, провадженням закрито у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши [PERSON] від кримінальнохї відповідальності. Відповідно до змісту вказаної постанови 19 травня 2000 року біля 16 години [PERSON] , перебуваючи на речовому ринку м.Рівне, що по вул.Замковій, підійшла до [PERSON] , котра знаходилася біля кілску № 44, і з погрозами застосування фізичного насильства пред`явила останній вимоги цивільно-правового зобов`язання стосовно повернення боргу в сумі еквівалентній 1500 доларів США. Після того, як [PERSON] відмовилася повертати борг, сказавши, що вона вже все повернула, [PERSON] спочатку в кіоску № 44 , а потім в проході між кіосками нанесла [PERSON] руками по різним частинам тіла та головою об стіну кіоску та асфальт тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, одночасно з пред`явленням вимог цивільно-правового характеру, 19 травня 2000 року біля 16 години [PERSON] , перебуваючи на речовому ринку [ADDRESS] , маючи намір на умисне причинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , штовхнувши її в кіоск № 44 та збивши з ніг, стала бити її головою об стіни та підлогу кіоску, доки її не відтягнула власниця вказаного кіоску [PERSON] . Однак, [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії, в подальшому схопила [PERSON] за одяг на грудях і, витягнувши з кіоску та збивши з ніг, стала бити головою об асфальт та руками по різних частинах тіла і припинила бити лише коли [PERSON] відтягнула її. При цьому потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, а закрита черепно-мозкова травми у вигляді зламу тім`яної кістки відносить до тяжких тілесних ушкоджень. Суд кваліфікував дії підсудної [PERSON] за ст.198-2 ч.3 КК України в редакції 1960 року, які виразилися в примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати угоду позики під загрозою насильства над потерпілим, вчинене повторно, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, що спричинило тяжкі наслідки, а також кваліфікував дії підсудної [PERSON] за ч.1 ст.101 КК України в редакції 1960 року, дії якої виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, нбезпечне для життя в момент заподіяння, котре спричинило розлад здоров`я [PERSON] та знаходиться в прямому причинному зв`язку з її інвалідністю. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року, яка залишена без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року залишено без задоволення. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обов`язковими для врахування судом є факти щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння особи. Частина перша статті 101 КК України в редакції 1960 року передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, або таке, що спричинило втрату будь-якого органу або втрату його функцій, душевну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний з стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину, або перервання вагітності чи непоправне знівечення обличчя. Стійка втрата працездатності (інвалідність), спричинена умисним тілесним ушкодженням, є кваліфікуючою (об`єктивною) ознакою діяння, вчиненого відповідачем. Характер (кількість, локалізація, ступінь тяжкості, причинний зв`язок з інвалідністю) тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] позивачу, що встановлений судом у кримінальній справі № 1-345/11, є преюдиційним фактом у цій справі, а тому не потребує доказування. Доводи представника відповідача про дефектність висновку комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 27 серпня 2004 року, вказаної у постанові про закриття кримінальної справи, неправильне встановлення судами правовідносин, неправильну правову кваліфікацію дій відповідача не заслуговують на увагу, осільки зазначені вище судові рішення набрали законної сили. Відповідно до ч.1 ст.49 КК України (в редакції на час звільнення відповідача від кримінальної відповідальності) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину. Отже, звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення, а тому ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності вважається нереабілітуючою. Оскільки заподіяні [PERSON] тілесні ушкодження встановлені постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року, суд не приймає до уваги як доказ висновок спеціаліств від 20 серпня 2021 року незалежного судово-медичного дослідження. В період з 2001 року по 2008 рік позивач визнавалася інвалідом третьої групи від загального захворювання. 30 березня 2012 року [PERSON] встановлена третя група інфвалідності довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 0204161. Відповідно до ф 088/о (направлення на МСЕК), які представлені в МСЕК в 2009-2012 роках основний та супутній діагнози позивача: стійкі наслідки перенесеної ЧМТ (2000 р. - перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеня) у вигляді післятравматичної ДЕП 2 ст. з вогнищевою неврологічною мікросимптоматикою, розладами гемоліквородинаміки з лікворогіпертензивними кризами (1-2 р. в тиждень), стійким цефалічним вираженим астено-невротичним синдромом з емоційно-вольовими розладами. Гіпертонічна вхороба ІІ ст. м`яка помірна за рівнем АТ, середній ризик ускладнень. Вторинна кардіоміопатія СН ІІ. Двобічний хронічний кохлеоневрит. Хронічний ринофарингіт. Міопатія слабковго ступеню, помутніння скловидного тіла, ангіопатія сітківки, пресбіопатія обох очей, про що свідчить повідомлення Рівненського обласного центру медико-0соціальної експертизи № 06-588 від 18 липня 2012 року. З 7 червня 2018 року по 18 червня 2018 року та з 15 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології ЦМЛ м.Рівне з клінічним діагнозом: стійкі наслідки перенесеної важкої ЧМТ (забою головного мозку, перелому склепіння черепа 2000 р.) у вигляді післятравматичної енцефалопатії 2 ст. з вогнищевою неврологічною мікросимптоматикою, порушенням гемоліквородинаміки з лікворогіпертензивними кризами, стійким цефалічним, вираженим астено-невротичним синдромом з емоційно-вольовими розладами. Симптоматична артеріальна гіпертензія І ст, м`яка за рівнем АТ, помірний ризик судинних розладів. Міокардіодистрофія, НК І ст. Двобічний кохлеоневрит, нейросенсорна приглуховатість 1-2 ст. Багатовогнищева склеродермія, що підтверджується епікризами Рівненської центральної міської лікарні. [PERSON] перебуває під консультативним спостереженням у лікаря-психіатра з діагнозом: виражений астено-невротичний синдром з емоційно-вольовою нестійкістю внаслідок перенесеної ЧМТ, про що свідчить повідомлення КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради № 1936 від 16 серпня 2018 року. Згідно з відповідю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області № 109582 від 2 грудня 2019 року на виконанні у Рівненському міському відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 56743857, до складу якого входять виконавчі документи: виконавчий лист № 569/13392/14-ц від 17 березня 2015 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої їй каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17768,26 грн, 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн витрат на правову допомогу; виконавчий лист № 569/13392/14-ц від 20 березня 2015 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] в дохід держави 1054,82 грн судового збору; виконавчий лист № 569/7680/17 від 9 листопада 2017 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат 12512,56 грн та 3 % річних в розмірі 1341 грн та судового збору 640 грн; виконавчий лист № 569/6123/17 від 9 листопада 2017 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, понесених по сплаті судового збору, в розмірі 640 грн; виконавчий лист № 569/6123/17 від 13 грудня 2018 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 3941 грн; виконавчий лист № 569/6123/17 від 10, грудня 2018 року, виданий Рівненським міським судом, про стягнення з [PERSON] судового збору в сумі 640 грн в прибуток державного бюджету. Загальна сума боргу [PERSON] перед позивачем становить 38502,82 грн. 14 червня 1993 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Рішенням Господарського суду Рівненської області від 3 лютого 2004 року визнано такою, що підлягає скасуванню, державну реєстрацію підприємця [PERSON] . Відповідно до листа Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № 1183/17-16-17-03-12 від 31 серпня 2015 року надати інформацію щодо задекларованих та отриманих [PERSON] доходів як фізичною особою-підприємцем за 1999-2000 роки немає можливості у зв`язку зі знищенням документів, які відображають звітність платників податків за закінченням термінів зберігання. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ст.1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержавного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд встановив, що позивач в момент завдання шкоди була фізичною особою-підприємцем, отримувала дохід. Однак, встановити розмір отриманого позивачем доходу від підприємницької діяльності наразі неможливо, що, на думку суду, є підставою для визначення розміру відшкодування виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Разом з тим, відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності. Суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватися потерпілому з дня втрати працездатності (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). Розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов`язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності. Висновок медико-соціальної експертної комісії або судово-медичної експертизи про встановлення позивачу ступеня втрати нею професійної або загальної працездатності суду не надано. Покликання представника позивача на висновок комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 27 серпня 2004 року суд до уваги не приймає, оскільки вказаний висновок не містить відомостей про строк, на який позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності в межах 35 відсотків. За відсутності доказів, які б містили відомотсі про ступінь втрати позивачем працездатності та строку, на який її встановлено, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача відшкодування втраченого доходу внаслідок завданого ушкодження здоров`я. Суд в судовому засіданні оглянув оригінали чеків на придбання ліків, призначених для лікування захворювань, що спричинені завданим позивачу ушкодженням здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача. Зазначені у чеках ліки та медичні засоби відповідають вказаним у медичний картці та епікризах призначенням та діагнозу, встановленому позивачу в результаті отриманих тілесних ушкоджень. Доводи представника відповідача про необгрунтованість витрат позивача на лікування з мотивів понесення вказаних витрат не під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та придбання їх поза межами медичного закладу, безпідставні, оскільки лікування позивача не обмежується лише періодом перебування в лікувальній установі, є постійним, що підтверджується медичною карткою позивача. Суд вважає обгрунтованою та доведеною належними доказами позовну вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди за придбання ліків на лікування в сумі 6178,21 грн, а тому позов в цій частині належить задовольнити. Суд також встановив, що заборгованість відповідача за виконавчими листами про стягнення з неї на користь позивача відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, не погашена. [PERSON] перебуває на обліку в ДПІ у м.Рівному Головного управління ДПС у Рівненській області як фізична особа-підприємець, про що свідчить інформація Головного управління ДПС у Рівненській області від 30 листопада 2020 року. З звітні періоди 2015-2019 року сума отриманого доходу становить 0 грн. Відпаовідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року [PERSON] отримала дохід в сумі 11179,50 грн. Доказів наявності обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішень суду - стан здоров`я, відсутність майна, непрацездатність, тяжкі сімейні обставини, суду не надано. Відсутність доходу від підприємницької діяльності, на яку посилається представник відповідача, сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від конституційного обов`язку виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому суд вважає встановленою вину відповідача у бездіяльності щодо відшкодування позивачу майнових втрат та, відповідно, заподіянні позивачу моральної шкоди тривалим невиконанням рішень суду. Крім того, суд зауважує, що відповідач відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 4 грудня 2021 року сплатила 31843,35 грн на підставі договору про надання правничої допомоги, що становить 83 % суми заборгованості відповідача перед позивачем за виконавчими листами. З огляду на викладене суд вважає, що невиконанням відповідачем рішень суду в частині відшкодування завданої позивачу шкоди поруушуються права останньої на своєчасне отримання належної компенсації за завдану шкоду, та дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача. При цьому суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи стан здоров`я позивача, характер, обсяг та тривалість її душевних страждань, які вона понесла внаслідок протиправних дій відповідача в зв`язку з тривалим невиконанням судових рішень, та її морально-психологічних переживань, пов`язаних з позбавленням можливості вести повноцінне існування, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн у відшкодування моральної шкоди. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, які судом задоволені. Від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення відшкодування втраченого доходу внаслідок завданого ушкодження здоров`я позивач звільнена на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 31843,35 грн представник відповідача адав детальний опис робіт (наданих послуг) від 4 грудня 2021 року, акт наданих послуг від 25 серпня 2021 року, акт приймання-передачі послуг до договору № 7цас від 19 листопада 2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 4 грудня 2021 року, прибутковий касовий ордер № 1 від 4 грудня 2021 року. Заявляючи клопотання про стягнення судових витрат в повному обсязі представник відповідача покликається на ч.9 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору. Суд не вбачає в діях сторони позивача зловживання процесуальними правами, а тому підстави для застосування положень ч.9 ст.141 ЦПК України відсутні. Згідно з ч.4 ст.141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 7469,80 грн. Враховуючи, що заявлена відповідачем до відшкодування сума судових витрат істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, та стороною відповідача не доведено, що такі витрати не можна було передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат в сумі 24373,55 грн. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В попередньому (орієнтовному розрахунку) суми судових витрат відповідача зазначено про понесення витрат на складання та подання заперечення на відповідь на відзив в розмірі 1757,60 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні заперечення на відповідь на відзив, а тому вказані витрати не підтверджені належним чином та не підлягають відшкодуванню. Враховуючи, що позов задоволено частково, підлягають відшкодуванню позивачем понесені відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1904 грн. Разом з тим, беручи до уваги майновий стан позивача, яка є особою з інвалідністю, отримує пенсію в розмірі 2200 грн, суд на підставі ч.3 ст.136 ЦПК України вважає за можливе звільнити позивача від сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі наведеного та

Outcome: partial