Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

14 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON], [INFO], без згоди її батька, до досягнення дитиною 18-річного віку, тобто до [INFO] року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 05 жовтня 2002 року по 13 вересня 2007 року вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти, однак він їх сплачує нерегулярно, у зв'язку з чим утворилася заборгованість біля 7000 гривень. Кожного літа їй необхідно вивозити доньку для оздоровлення за межі України, для чого їй необхідна згода відповідача. Однак відповідача не бажає спілкуватися ані з нею, ані з дитиною, згоди на виїзд дитини за кордон не надає. Посилаючись на ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON], [INFO], без згоди її батька, до досягнення дитиною 18-річного віку, тобто до [INFO] року. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, доповнила, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Вона у будь-який час може мати можливість виїхати з дитиною за кордон, однак відповідач не надає згоди на виїзд. Оскільки вона не може визначитись на який строк їх необхідно виїжджати за кордон, просить постановити рішення суду, на підставі якого вона зможе вивозити дитини коли завгодно, та куди завгодно. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не заперечує, щоб позивачка виїжджала з донькою за кордон, він не відмовляється надавати згоду на це, однак він бажає знати в якій країні та який період часу його донька буде знаходитися за межами України, та вважає, що цей період не повинен бути більш одного місяця. Зазначив, що Жовтневим районним судом було постановлено рішення, відповідно до якого він має право на спілкування з донькою кожної суботи. Він намагається спілкуватися з донькою, однак відповідачка перешкоджає йому в цьому. Просив відмовити у позовних вимогах щодо надання дозволу на вивіз дитини за кордон до її повноліття, тому як це порушить його право на спілкування з дитиною. Представник служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Коробович Н.І., діюча на підставі довіреності, пояснила, що вона не заперечує проти позовних вимог, у разі якщо позивачка зазначить державу прямування дитини та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 вересня 2007 року, про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції 13 вересня 2007 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилася проживати разом із матір'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивачкою не наведено правові підстави надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька аж до досягнення неповнолітньою дитиною 18-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на виїзд без згоди батька до досягнення дитиною певного віку, не позбавленого батьківських прав. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, вона має намір виїхати з донькою в Російську Федерацію з метою оздоровлення. При цьому позивачкою не надано доказів що вона дійсно має намір здійснити виїзд саме у вказану країну, при цьому [PERSON] не зазначено періоди таких виїздів, оздоровчих закладів, у які вона має намір вивезти дитину на оздоровлення та лікування, що вказує на необґрунтованість заявлених вимог. При цьому судом неодноразово пропонувалося позивачці вказати період, на який вона бажає здійснити виїзд з дитиною за кордон, на що остання пояснила, що не може цього вказати та їй потрібен документ, на підставі якого вона зможе вивозити дитину за кордон без згоди батька, до досягнення повноліття, без визначення періодів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про надання дозволу на неодноразові виїзди дитини за кордон фактично обґрунтовується прагненням ігнорувати інтереси батька, який проживає окремо від дитини. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON], [INFO], без згоди її батька, до досягнення дитиною 18-річного віку, тобто до [INFO] року.

Outcome: dismissed