Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 33174,98 (Долар США) на термін до 20.07.2012 року, в свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, станом на 25.11.2019 року має заборгованість - 84961,06 (Долар США), яка складається з наступного: 18466,96 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 3320,83 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 507,39 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62665,88 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 18466,96 (Долар США), що за курсом 24,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2019 року складає 446 161,75 грн. - заборгованість за кредитом, а також судові витрати. Ухвалою від 30 січня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 27 січня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. 01 квітня 2020 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в яком заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що 18.06.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Банк просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 22 705,57 доларів США, за кредитним договором № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року вилучити у неї та передати банку предмет застави автомобіль марки «Mersedes», модель: Веnz, 2003 року випуску, що належить на праві власності відповідачу. Справа № 199/4981/14-ц. 13.07.2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області рішенням у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. Підставою для відмови у позові стало те, що матеріали справи містять різні відомості щодо суми кредиту та розміру заборгованості, а процентна ставка не відповідає умовам договору. Також в позовній заяві ПАТ КБ «Приват Банк» по справі № 199/4981/14-ц вказано, що мною було отримано 27881.09 доларів США відповідно до кредитного договору № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року. В позовній заяві по даній справі зазначено, що відповідачу видано кредит у розмірі 33174,98 доларів США. В додатках до позовної заяви додано Додаткову угоду від 04.04.2012 року до кредитного договору № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року, з п.3 якої встановлено, що банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 20.07.2007 року по 28.04.2017 включно у вигляді не поновлюваиної кредитної лінії на наступні цілі 42395,34 долара США ... Також в матеріалах справи № 199/4981/14-ц міститься повідомлення від ПАТ КБ «Приват Банку» від 16.04.2014 року за підписом [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] було саме отримано кредит у розмірі 33174,98 доларів США. Аналогічне повідомлення міститься і в матеріалах даної справи, але за новою датою складання. В кредитному договорі вказано що [PERSON] було отримано 27881.09 доларів США. Відповідач зазначає, що в матеріалах справи немає документів на підтвердження видачі суми кредиту, яка б могла підтвердити дійсну видану суму по кредиту. Крім того в матеріалах справи № 199/4981/14-ц містяться розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитним № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року, заходиться лист з розрахунками в якому в передостанньому рядку стовпця «Сальдо поточне» зазначено що сума залишку заборгованості тіла кредиту становить 2722,64 долара США на 02.04.2012 року, та вже в наступному рядку стовпця «Сальдо поточне» сума збільшується до 25892,14 доларів США станом на 04.04.2012 року. Так само і розрахунках наданих банком і по даній справі в стовбці № 3 «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» в рядку від 02.0.42012 року міститься заборгованість у розмірі 2722,64 долара США та вже в наступному рядку від 04.04.2012 року сума збільшується до 25892,14 доларів США Отже відповідач вважає, що зазначене не дає змоги встановити дійсну заборгованість за кредитним договором. Також відповідачка зазначає, про пропуск позивачем строку позовної давності, та просить суд застосувати строк позовної давності до данних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». 04 червня 2020 року представником Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надано відповідь на відзив у якій зазначено, Боржнику надані кошти, що дтверджується ордером, який повністю відповідає нормам діючого законодавства. Сума наданих коштів [PERSON] , складається з суми коштів передбачених для купівлю автомобіля, а саме 27881,09 [Долар США], та коштів для оплати страхових платежів, передбачених п.п 2.1.3, 2.2.7, 7.1 Договору а саме 5236,25 [олар США]. Кредитні кошти в розмірі 27881,09 доларів США було видано 20.07.2007 року [PERSON] . Позивач вважає, що твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів є голослівними, та не відповідають дійсності, адже в наявності наслідки видачі коштів - отримання матеріальних благ, що були предметом кредитування. Окрім того, згідно п. 2.1.3 Договору відповідно до даного Договору Позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобовязується провадити у випадку непред"явлення Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування. Також позивача зазначив, що Відповідач допустив просрочення заборгованності, що видно з виписки по рахунку, яку Банк надає Суду у якості доказів. Банк пішов на зустріч Відповідачу, запропонувавши укласти Додаткову угоду про реструктуризацію від 04.04.2012р., яка покращила становище Відповідача, адже за Додатковою угодою про реструктуризацію від 04.04.2012р. Банк списав з Позивача пеню у розмірі 3326,27 дол. США. При цьому сторони домовились про фінансування іншої простроченої заборгованості, що була у позичальника на момент проведення реструктуризації, за рахунок зміни розміру непоновлюваної кредитної лінії до 42395,34 дол.США Таким чином, банком, за погодженням з позичальником через підписання додаткової угоди й графіку платежів, було здійснено погашення прострочених зобов`язань шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії (визначена у розділі страхових платежів). Це має відображення у графіку платежів, що був підписаний нами під час укладання додаткової угоди до кредитного договору. Підтвердженням волі позичальника до дії реструктуризованого кредитного договору є насамперед факт сплати ним тривалий час обумовленого сторонами у додатковій угоді розміру платежу. Таким чином, в наявності настання наслідків, явлених положеннями ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне ийняття пропозиції до укладання договору дією (сплата позичальником періодичних платежів), що відповідно до узагальнень судової практики розгляду цивільних справ, які никають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) Верховного суду України від 07.10.2010 року є підставою визнання чинності укладеного договору. Також позивачем розяснено щодо зазначення різних сум заборгованості, що положення законодавства відрізняє поняття "прострочена заборгованість" та "заборгованість, яка стягується достроково", їх зміст і суть визначають по різному, так "прострочену заборгованість" слід розуміти як заборгованість боржника за нездійсненими ним платежами строк сплати яких настав, а "заборгованість, яка стягується достроково" - як сума заборгованості боржника за "простроченою заборгованістю" та заборгованістю за платежами строк сплати яких ненастав оскільки існує "прострочена заборгованість", різницею між цими заборгованостями, за умови якщо вони обчислені однією календарною датою, буде вилючно сума платежів, строк сплати яких в таку дата ненастав, зазвичай це сума по кредиту, процентів та комісії. Згідно обставин справи, предметом повідомлення від 27.11.2019 р. надісланому на адресу [PERSON] , є вимога ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" сплатити прострочену заборгованість останньої за кредитним договором. А предметом позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у даному позові є стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за кредитним договором та дострокове стягнення заборгованості що залишилася, ця заборгованість згідно розрахунку визначена станом на 25.11.2019 р. Вищенаведеним встановлюється, що не можуть бути тотожними сума заборгованості визначені у повідомленні та у розрахунку заборгованості до позову, зскільки у них різний предмет заборгованості та календарна дата її розрахування. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в повному обсязі Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав заяву про застосування строку позовної давності, однак не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNL0AЕ00006878, надано кредит у розмірі 33174,98 (Долар США) на термін до 20.07.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № DNL0AЕ00006878 від 20.07.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . 04 ківтня 2012 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено додаткову угоду до кредитного договору відповідно до якої сторни погодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписаиня цієї Додаткової угоди зменшити на 3326,27 дол. США., а саме: відсотки у розмірі 0 дол.СШ А, комісія у розмірі 0 дол.США, пеня у розмірі 3326,27 для. США Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3326,27 дал. США Викласти пункт 7.1 Договору в наступній редакції: 7.1 Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти па строк з 20-07-2007р. по 28.04.2017 включно, у вигляді непонювлюванної лінії (далі - «Кредит») на наступні цілі: 42395,34 дол. США на наступні цілі: 26550,00 дол.США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,81 дол.США за реєстрацію Предмета Застави в Державному Реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 2.1, а також у розмірі 19750,50 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяці, на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.10 данного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Банк виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 25.11.2019 року має заборгованість - 84961,06 (Долар США), яка складається з наступного: 18466,96 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 3320,83 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 507,39 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62665,88 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Суд зазначає, що Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та належне виконання умов договору. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Суд вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги доведені належними та допустими доказами, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, тому з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNL0AE00006878 від 20.07.2007 року станом на 25.11.2019 в розмірі 18466,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2021 становить 519 844 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 92 коп. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки додатковою угодою до кредитного договору DNL0AE00006878 від 20.07.2007 року сторонами було погодженно термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, виногороди, неустойки - пені, штрафів за договором, строком п`ятдесят років. Питання розподілу судових витрат вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved