Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просив: - стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах на поховання дружини [PERSON], в розмірі 8885 гривень 12 копійок; - стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану смертю дружини [PERSON] в розмірі 100000 гривень. Пізніше до участі у справі, як співвідповідач, було притягнуте Публічне акціонерне товариство страхова компанія «Скайд». В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та пояснив, що [INFO] [PERSON], керуючи автомобілем, здійснив наїзд на його дружину [PERSON], яка від отриманих травм померла на місці дорожньо-транспортної пригоди. На її поховання було витрачено 8885 гривень 12 копійок. Також смертю дружини йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 100000 гривень. У зв'язку з цим просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі позов визнали частково. [PERSON] вважає, що на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1403 гривні та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, оскільки відсутня вина відповідача у виникненні дорожньо-транспортної пригоди. Натомість у цьому винна потерпіла [PERSON] Публічне акціонерне товариство страхова компанія «Скайд» визнає позов в частині стягнення матеріальної школи в розмірі 1403 гривні 12 копійок, а в частині стягнення моральної школи в розмірі 14616 гривень. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] була дружиною позивача [PERSON] (а.с. 16). Судом встановлено, що згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 18.09.2014 року (а.с. 35-38) 16 травня 2014 року близько 20 години [PERSON] керував автомобілем ВАЗ-21070 реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], рухаючись по проїзній частині вулиці І.Огієнка м. Малина Житомирської області в напрямку центра міста. Проїжджаючи перехрестя вулиці І.Огієнка з вулицями Заводською та Базарною, [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину вулиці І.Огієнка з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівого та правого стегон в ділянці нижньої третини, обох кісток лівого передпліччя в ділянці верхньої третини, закритого перелому кісток та хрящів носа, травматичного видалення 1 та 2 зубів на верхній щелепі зліва, 1 та 2 зубів на нижній щелепі зліва, ран та синців обличчя, лівої стопи, гомілки, лівого стегна, лівого колінного суглобу, лівого передпліччя, лівої кисті, лівого ліктьового суглобу, лівої пахової ямки, правої кисті, правого колінного суглобу, саден підборіддя, лівої молочної залози, розриву печінки по передній поверхні, переломів 2-5 ребер справа, перелому шийного відділу хребта з розривом спинного мозку, перелому 2 лівого ребра, крововиливу під м'які тканини в проекції грудини, забоїв серця, легень, головного мозку, які мають ознаки тяжких, як таких, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Дані тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв?язку із смертю, яка, згідно висновку судово-медичної експертизи № 108 від 17.06.2014 року настала від важкої тупої травми шиї, грудної клітки, живота з переломами хребта, ребер, з пошкодженням пристінкової плеври, забоєм серця, легень, розриву печінки, закритих переломів лівого та правого стегон, обох кісток передпліччя, що ускладнилась травматичним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи. Після наїзду на пішохода [PERSON] водій [PERSON], будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив [PERSON] до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган міліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності на автомобілі, причетному до дорожньо-транспортної пригоди, поїхав з місця пригоди. Таким чином [PERSON] завідомо залишив без допомоги пішохода [PERSON], яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена була можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, враховуючи, що обвинувачений сам поставив [PERSON] в небезпечний для життя стан і зобов'язаний був та мав змогу надати їй допомогу. Також даним вироком було встановлено (а.с. 37 зворот), що [PERSON] раптово вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, чим порушила пункт 4.14 Правил дорожнього руху. За правилами частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює свою діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на особу, яка заподіяла шкоду. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року за №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, які визначають сферу дії певних обставин. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність вищезазначених обставин. Порушення [PERSON] Правил дорожнього руху свідчить про грубу необережність потерпілої, що є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди за правилами ч.2 ст.1195 ЦК України. Проте, закон не визначає грубу необережність як обставину, що звільняє заподіювача шкоди від цивільно-правової відповідальності. За правилами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. З наданих накладних (а.с. 6-9) вбачається, що позивач витратив на поховання дружини [PERSON] 8885 гривень 12 копійок. З цих коштів 7482 гривні витрачені на поминальні обіди, а решта 1403 гривні 12 копійок витрачені безпосередньо на поховання померлої. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже вартість поминальних обідів не входить до витрат на поховання та не підлягає відшкодуванню позивачу. Таким чином йому підлягають відшкодуванню витрати на поховання дружини в розмірі 1403 гривні 12 копійок. Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З огляду на ту обставину, що позивачу спричинено глибокі душевні страждання загибеллю близької людини - дружини та матері двох дочок (а.с. 10-12), суд, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав позивач, та виходячи із засад розумності і виваженості, а також з огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди (відсутність вини відповідача, порушення потерпілою Правил дорожнього руху), приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 70000 гривень. Однак цивільна відповідальність за шкоду, яка могла бути завдана автомобілем ВАЗ-21070 реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач, була застрахована на підставі договору страхування, що укладений між власником автомобіля [PERSON] та Публічним акціонерним товариством страхова компанія «Скайд» (а.с. 43). Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров?ю, яка може бути виплачена за вищевказаним договором на одного потерпілого становить 100000 гривен. Тому згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пунктів 27.3., 27.4., 27.5. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. На день настання страхового випадку місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 гривень. 12 мінімальних заробітних плат становлять 1218 х 12 = 14616 гривень. Отже Публічне акціонерне товариство страхова компанія «Скайд» повинне відшкодувати позивачу витрати на поховання та моральну шкоду завдану смертю потерпілої в межах 14616 гривень для кожної з виплат. Враховуючи такі межі відповідальності, суд стягує з Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Скайд» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах на поховання дружини [PERSON], в розмірі 1403 гривні 12 копійок та моральну шкоду, завдану смертю дружини в розмірі 14616 гривень. В решті позову до Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Скайд» суд відмовляє за безпідставністю. Також суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром моральної шкоди, яка завдана смертю дружини [PERSON], і страховою виплатою, яка стягнута з Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Скайд». Таким чином суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 55384 гривні. В решті позову до [PERSON] суд відмовляє за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. У зв?язку з цим суд стягує судовий збір з відповідачів на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial