Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

30 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 84099,20 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працював на ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 2228-ВК від 14.08.2017 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом. Рішенням Рівненського міського суду від 02.04.2018 року у справі №569/3006/18, яке набрало законної сили 12.06.2018 року, з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 14382,28 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 19 серпня 2017 року по 26 лютого 2018 року в сумі 33588,40 грн. Стягнуті кошти за рішенням суду надійшли на його рахунок 24 червня 2019 року, отже сума середнього заробітку за період затримки розрахунку з 27 лютого 2018 року по 24 червня 2019 року складає 84099,20 грн. Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 84099,20 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Філонік Я.І. подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву [PERSON] вважає безпідставною і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому просить зменшити заявлену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов"язкових платежів та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов"язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Крім того, представник відповідача посилається на те, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску, що разом із нормами п. 1 ст. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю. Позивач подав суду заперечення на відзив, в яких заперечив щодо наявності підстав, вказаних відповідачем у відзиві для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи, що застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: -наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем; -та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум. При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Вважає, що підстави для зменшення судом розміру середнього заробітку - відсутні, оскільки: відсутні будь які спори між позивачем та ПрАТ «Рівнеазот» з приводу розміру та щодо того, коли належні до виплат йому суми повинні бути сплачені роботодавцем. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот". 18 серпня 2017 року, згідно наказу №2228-ВК від 14.08.2017 року, [PERSON] звільнений з ПрАТ "Рівнеазот" за власним бажанням, у зв"язку з невиконанням власником законодавства про працю на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з з 27 лютого 2018 року по 24 червня 2019 року, у зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом. Рішенням Рівненського міського суду від 02.04.2018 року у справі №569/3006/18, яке набрало законної сили 12.06.2018 року, з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 14382,28 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 19 серпня 2017 року по 26 лютого 2018 року в сумі 33588,40 грн. Стягнуті кошти за рішенням суду надійшли на його рахунок 24 червня 2019 року, отже сума середнього заробітку за період затримки розрахунку з 27 лютого 2018 року по 24 червня 2019 року складає 84099,20 грн. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз"яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на указані положення закону та установлені обставини справи, суд критично відноситься до заперечення представником ПрАТ "Рівнеазот" вини у невиплаті позивачеві заборгованості по заробітній платі у день звільнення, оскільки товариством не було вжито заходів для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівниками. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу, тому з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку належних до сплати сум по день постановлення рішення. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року у справі №569/3006/18 складає 256,40 грн. Кількість робочих днів, на які відповідачем затримано повний розрахунок з позивачем з 27 лютого 2018 року по 23 червня 2019 року (включно) складає 328 днів, а саме: - лютий 2018 року - 2 робочих дні (27, 28 лютого 2018 року); - березень 2018 року - 21 робочий день; - квітень 2018 року - 19 робочих днів; - травень 2018 року - 21 робочий день; - червень 2018 року - 20 робочих днів; - липень 2018 року - 22 робочих дні; - серпень 2018 року - 22 робочих дні; - вересень 2018 року - 20 робочих днів; - жовтень 2018 року - 22 робочих дні; - листопад 2018 року - 22 робочих дні; - грудень 2018 року - 20 робочих днів; - січень 2019 року - 21 робочий день; - лютий 2019 року - 20 робочих днів; - березень 2019 року - 20 робочих днів; - квітень 2019 року - 20 робочих днів; - травень 2019 року - 22 робочих дні; - червень 2019 року -14 робочих днів ( 3-7,10-14, 18-21 червня 2019 року). Отже, сума середнього заробітку за період з 27 лютого 2018 року по 24 червня 2019 року складає 84099,20 грн (256,4 грн. /розмір середньоденної заробітної плати/Х328 /кількість робочих днів затримки розрахунку з 27.02.2018 року). Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі. Зі змісту відзиву ПрАТ "Рівнеазот" вбачається, що підприємство частково визнає указану заборгованість з посиланням на те, що суми, які вимагає позивач не є співмірними із сумами, які перед ним заборгував відповідач, та жодним чином необґрунтовані. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року по справі №461/6803/16-й: «Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України є правом суду, а не обов`язком, яке залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16. Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: -наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем; -та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум. При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Таким чином, суд, зважаючи на відсутність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року, ухваленого з врахуванням довідки відповідача № 1889 від 18 вересня 2017 року, прийшов до висновку, що визначені у ч.2 ст. 117 КЗпП України підстави для зменшення судом розміру середнього заробітку - відсутні, а відтак позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку у розмірі 84099,20 грн. підлягають до повного задоволення. Крім того, доводи представника відповідача про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже до роз`яснень, даних в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов позивача задовольнити та стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 84099, 20 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред"явленні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, сплатив судовий збір у розмірі 840,00 грн, на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840, 00 грн.

Outcome: approved