Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У квітні 2014 року позивачі звернулись в суд із позовом, яким після його уточнення просили про відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом зобов"язання [PERSON] самостійно або за її рахунок знести самочинно збудований фундамент, який знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] і позначений літерою "Ф" у технічному паспорті на садибний житловий будинок від 18.12.2013 року ( а.с. 35-37). Вимоги мотивували тим, що усі вони , позивачі, проживають разом із відповідачем у будинку [ADDRESS] . Будинок є одноповерховим та складається з п»яти квартир, а земельна ділянка , на якій він знаходиться та надвірні будівлі перебувають у спільному користуванні всіх мешканців. 10.07.2012 року рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №565 будинок був знятий з балансу ЖЕКу №7. Для того , щоб будинок перейшов у статус приватного вони, позивачі, почали виготовляти нову документацію. 18.12.2013 року був виготовлений технічний паспорт та акт розрахунку ідеальних часток на вказаний будинок, проте , виготовлення документації на земельну ділянку є неможливим, оскільки відповідач самочинно побудувала фундамент, який позначений літ. «Ф» на схематичному плані земельної ділянки, що міститься у технічному паспорті від 18.12.2013 року. Даний фундамент , площею майже 50 кв.м., побудований без жодного дозвільного документу та без погодження з іншими співвласниками та перешкоджає їм, позивачам, користуватися прибудинковою територією, так як займає майже половину двору. Посилаючись на ст.ст. 358, 376, 386, 391 ЦК України та ст.ст. 152, 158 ЗК України позивачі просять в судовому засіданні задовольнити їх вимоги повністю. Додатково в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначала, що збудований відповідачем самочинно фундамент за один метр від її оселі , а також біля її сараю під літ»Д» сприяє накопиченню природних опадів, які збираються між фундаментом та її сараєм внаслідок чого стіни її сараю руйнуються та наносять їй матеріальних збитків. До того ж, будівництво відповідача призведе в подальшому до того, що стіни їх будинку перекриють доступ сонячного світла до вікон її квартири ( а.с.80). В свою чергу, позивач [PERSON] в суді вказувала на те , що самочинно збудований відповідачем фундамент заважає їй відремонтувати її літній сарай та своїм будівництвом знешкодила її фруктове дерево ( вишню). Урегулювати питання мирним шляхом відповідач не бажає. Представники відповідача в суді позовні вимоги не визнали, просили відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю, а також просили застосувати строк позовної давності. Пояснювали, що під час набуття права власності на квартиру № 4 в спільному будинку із позивачами , відповідач прийняла у власність і сарай , який був збудований раніше для побутових потреб. Згодом, будівля сараю , що належить відповідачу набула аварійного стану та стала небезпечною. Відповідач, з усної згоди всіх сусідів (позивачів) розпочала заміну аварійної будівлі старого сараю, новою спорудою, а саме заклала фундамент для нової будівлі сараю та залила бетоном прилеглу територію майбутнього сараю. Однак, критичне погіршення стану її здоров"я, яке потягло за собою значні матеріальні витрати на лікування, позбавили її можливості завершити будівництво та узаконнити дану будівлю. Розпочато будівництво сараю в 2008 році , і на той період позивачі не вбачали в діях відповідача порушення їх прав та жодного разу до неї не звертались за їх відновленням. Крім того, вважають, що позивачі ніяким чином не довели, які саме права були порушені відповідачем та яким чином вони продовжують порушуватись на даний період. До того ж, позивачі не є власниками прибудинкової території, тому не мають права вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні відповідачем права користування та розпорядження прибудинковою територією ( а.с. 92-94). Треті особи , яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучені згідно ухвали Кіровського райсуду м. Кіровограда від 03.06.2014 року Кіровоградська міська рада, її представник в судове засідання не з"явились, повідомлялись належно. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської області, її представник в суді пояснив, що 04.06.2014 року на адресу інспекції надійшло колективне звернення позивачів щодо правомірності виконання будівельних робіт з влаштування фундаменту по [ADDRESS] відповідачем [PERSON] в ході проведення перевірки було встановлено, що будівельні роботи відповідачем були розпочаті без направлення на адресу інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". За результатами перевірки головним державним інспектором центрального інспекційного відділу №2 та складено акт перевірки №4734/2014-Кд та протокол №88/2014-Кд від 05.06.2014 року, та в межах владних повноважень відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу згідно з ч. 5 ст. 96 КупАП. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, представників відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку , щодо відмови у задоволенні вимог, виходячи з наступного. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1 / 2 частки квартири [NUMBER], в будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30.10.2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.74-76). В свою чергу, позивач [PERSON] є власником квартири №?[NUMBER] в будинку [ADDRESS] ( а.с.78-79). [PERSON] належить квартира під №[NUMBER] в будинку [ADDRESS] ( а.с.81-83), а [PERSON] є співвласником квартири № [NUMBER] , що в будинку [ADDRESS] ( а.с.85). Разом з тим, відповідачу належить квартира №4 у вказаному житловому будинку, розмір частки якого 17/100 ( а.с.95-96). Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №565 від 10.07.2012 року «Про зняття приватизованого житла з балансу», п»ятиквартирний житловий будинок по [ADDRESS], квартири якого належать сторонам в справі , знято з балансу ЖЕКу №7 ( а.с.5). Земельна ділянка не є приватизованою сторонами та належить територіальній громаді м. Кіровограда та перебуває у спільному користуванні вказаних співвласників житлового будинку. В суді позивачі пояснювали, що 18.12.2013 року ними був виготовлений технічний паспорт та акт розрахунку ідеальних часток на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. Однак, виготовити документацію на земельну ділянку неможливо, так як відповідач самочинно побудувала фундамент який визначений літ. »Ф» (7,2х5,61+3,46х2,35) на схематичному плані земельної ділянки, що міститься в технічному паспорті, що перешкоджає їм користуватись прибудинковою територією . Фундамент побудований самочинно, без жодних дозвільних документів та без їх погодження. Згідно листа №01-06/122 від 13.06.204 року Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області, на колективне звернення позивачів, повідомлено , що за результатами перевірки встановлено, що [PERSON] збудовано фундамент житлового будинку без повідомлення про початок будівельних робіт, чим порушено вимоги п.1 ч.1 ст. 34 Закону України » Про регулювання містобудівної діяльності. 11.06.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.5 ст. 96 КУпАП. Приписом №74/20134-Кд від 05.06.2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності , будівельних норм , відповідача зобов»язано подати повідомлення про початок виконання будівельних робіт до Інспекції в тримісячний термін ( а.с. 100-106). Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки у попередній стан. Як роз'яснено у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до роз"яснення п. 24 зазначеної постанови Пленуму знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості ( п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року №6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Разом з тим, відповідно до відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа відмовляється його здійснити, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню. Отже, право звернення до суду з позовом про знесення об'єктів нерухомості на підставі ст. 376 ЦК України надано відповідним органам державної влади або органам місцевого самоврядування, а не фізичним особам. Фізичною особою, за наявності порушення прав власника майна користуватися чи розпоряджатися своїм майном, позов про знесення самочинного будівництва може бути поданий лише на підставі ст.391 ЦК України. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми права ми щодо предмета спору на власний розсуд. Обов'язок доказування порушення прав власника у зв'язку з самочинним будівництвом покладається на позивача. Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до підпунктів 5, 8 пункту б) частини 1 ст.33 «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом та підготовки висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Згідно ч. 2 цієї ж статті у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатного у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що земельна ділянка, на якій розташований будинок [ADDRESS] передана підприємству, установі чи організації, які здійснюють управління цим будинком. Не містять матеріали справи і докази того, що земельна ділянка передана безоплатного у власність або надана у користування об'єднанню власників. Суд вважає, що будь-яких об'єктивних доказів того, що внаслідок здійснення самочинної прибудови (фундаменту, який знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] і позначений літерою "Ф") порушено права позивачів на користування чи розпорядження своїм майном, зокрема, що збудований відповідачем фундамент за один метр від оселі [PERSON] , а також біля її сараю під літ»Д» сприяє накопиченню природних опадів, які збираються між фундаментом та її сараєм внаслідок чого стіни її сараю руйнуються та наносять їй матеріальних збитків, та будівництво відповідача призведе в подальшому до того, що стіни їх будинку перекриють доступ сонячного світла до вікон її квартири; також те що самочинно збудований відповідачем фундамент заважає позивачу [PERSON] відремонтувати її літній сарай та знешкоджено її фруктове дерево ( вишню), а також що фундамент перешкоджає позивачам користуватися прибудинковою територією , суду не надано. Посилання представника відповідача на пропуск позивачів строку позовної давності для звернення до суду є необгрунтованим, оскільки позовна давність до даних правовідносин не застосовується ,таке правопорушення є таким, що триває у часі. Крім того, відмова в задоволенні позову в зв'язку за недоведеністю позовних вимог та в зв'язку з пропуском строку звернення до суду є самостійними підставами відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed