Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.12.2018 року біля 00 год. 15 хв. в м.Ізмаїлі Одеської області [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2105 номерний знак [NUMBER] , рухаючись по просп. Суворова з боку вул. Рєпіна в напрямку вул. М.Грушевського, де навпроти будинку №127 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який в цей час переходив проїжджу частину дороги з права на ліво по ходу транспортного руху засобу. Внаслідок зазначеної ДТП [PERSON] , який є сином позивачів, був госпіталізований до реанімаційного відділення КУ «ІМЦЛ» з діагнозом ЗЧМТ, СГМ без свідомості, де [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 19.12.2019 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області [PERSON] визнано винним в чиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (справа №500/4000/19). Потерпілими у кримінальному провадженні визнано [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП позивачам завдано матеріальну шкоду в розмірі 68616,81 грн., що підтверджується копіями квитанцій, направлень та виписок, відповідно до яких вказані кошти витрачено на лікування сина [PERSON] . Також, на лікування [PERSON] витрачено грошові кошти в сумі 8902,59 грн., на лікування [PERSON] - 3397,42 грн. На поховання та на спорудження надгробного пам`ятника позивачами витрачено 56 088,00 грн. (поминальний обід, поховання, ритуальні послуги), що також підтверджується товарним чеком від 26.01.2019 року на суму 13188,00 грн., рахунком №5 від 28.01.2019 року на суму 4350,00 грн., накладною №304 від 11.03.2019 року на суму 3550,00 грн. накладною №70 від 02.03.2020 року на суму 35000,00 грн. Отже, загальна сума нанесеної позивачам матеріальної шкоди становить 137004,82 грн. Також позивачі зазнали моральної шкоди внаслідок ДТП, що полягає у їх стражданнях як фізичних так і моральних. Вони проходять лікування, відчувають моральні страждання від втрати сина, тому вважають, що завдана ним моральна шкода становить 500 000,00 грн. У зв`язку із зазначеним, позивачі просять стягнути з [PERSON] на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 137 004,82 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, 26.08.2020 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що він повинен відшкодувати позивачам лише шкоду в розмірі різниці між виплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування та фактичним розміром заподіяної шкоди. Кошти, витрачені на лікування [PERSON] в сумі 67975,80 грн. повинно виплатити ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до договору страхування. Витрати на лікування [PERSON] в сумі 8902,59 грн. та [PERSON] в сумі 3397,42 грн. не пов`язані з ДТП, що мало місце 30.12.2018 року, тому відшкодуванню не підлягають. Витрати на поховання повинні бути відшкодовані ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до договору страхування. Крім того, витрати повинні бути фактичними та підтверджені відповідними доказами. Накладні та рахунки не належать до фінансових документів, якими можуть підтверджуватися витрати, тому не можуть прийматися до уваги. Надгробний пам`ятник, який замовили позивачі, не є стандартним для даної місцевості, розрахований на 3 особи з двома фальш могилами. Тому, доводи позивачів про необхідність компенсувати їм витрати у розмірі 56 088,00 грн. на спорудження надгробного пам`ятника є необґрунтованими. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вказує, що моральна шкода у розмірі 44676,00 грн., що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, повинна відшкодувати страхова компанія у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У позові не наведено обґрунтування та доказів щодо оцінки розміру моральних страждань на зазначену у позові суму. Також вказує, що розмір моральних страждань не визначався експертним шляхом. Потерпілий, який в темну пору доби переходив проїжджу частину у невстановленому місці, перебуваючи у алкогольному сп`янінні, що зазначеному у п.9 вироку суду, проявив грубу необережність, шо у відповідності до ст.1193 ЦК України необхідно врахувати під час визначення розміру шкоди, яка підлягає стягненню. Враховуючи, що відповідач компенсував потерпілим відразу після ДТП 17 000,00 грн., а від отримання інших грошей (20 000,00 грн., які він направив поштовим переказом) вони відмовилися, компенсація моральної шкоди в розмірі 61 676,00 грн. буде справедливою. Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що всі заявлені позивачами та підтверджені належними доказами суми заподіяної шкоди повинні бути відшкодовані ПрАТ «СГ «ТАС», оскільки загальна сума шкоди не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії (200 000,00 грн.) і тому саме страхова компанія є належним відповідачем у даній справі. З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до нього відмовити (а.с.79-83). 16.11.2020 року представник позивачів надала суду заперечення на відзив відповідача, в яких вказала, що втрата позивачами своєї дитини є непоправною, її неможливо визначити, таке страждання для батьків на все життя, відновленню така шкода не підлягає. [PERSON] та [PERSON] похилого віку, в цьому віці людині вже набагато важче адаптуватися до нового життя, в даному випадку до життя без єдиної дитини, що вказує на тяжкість вимушених змін. Вартість погребального пам`ятника у розмірі 71 240,00 грн. підтверджується договором, укладеним між [PERSON] та ПП [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що померлий [PERSON] був його товаришем. Йому відомо, що сила удару автомобіля була дуже сильною і [PERSON] помер у реанімації. В день, коли [PERSON] збив автомобіль, що призвело до його загибелі, [PERSON] з ним зустрічався, [PERSON] не перебував у стані алкогольного сп`яніння, він взагалі не зловживав спиртними напоями. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В судовому засіданні встановлено, що 30.12.2018 року приблизно о 00:15 годин в м. Ізмаїлі Одеської області водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2105» номерний знак [NUMBER] , рухався по лівій смузі проспекту Суворова з боку вул. Рєпіна в напрямку вул. Михайла Грушевського. В порушення вимог п. п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, водій [PERSON] , рухаючись із перевищенням швидкості руху 74,2 км/год., не вибрав належну швидкість руху, відволікся від керування автомобілем та не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу навпроти будинку № 127 по проспекту Суворова. У той самий час пішохід [PERSON] у невстановленому для цього місці навпроти будинку № 127 по проспекту Суворова переходив проїжджу частину дороги, яка має дві смуги для руху в одному напрямку з права на ліво по ходу руху транспортного засобу. Грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху і свідомо допускаючи факт можливого виникнення і розвитку аварійної ситуації, водій [PERSON] не переконався у безпечності дорожнього руху, будучи неуважним, невірно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, при відсутності будь-яких перешкод технічного характеру при виявленні пішохода [PERSON] з моменту виходу останнього на проїжджу частину дороги мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, однак не зробив цього, внаслідок чого здійснив на пішохода [PERSON] . В результаті наїзду [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі травматичного набряку головного мозку; крововиливів під м`яку оболонку головного мозку (в тім`яних долях правої та лівої півкулі), крововиливів у м`яких тканинах потиличної області, множинних синців голови; відкритої травми лівого стегна: рани на зовнішній поверхні середньої третини лівого стегна, відкритого перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; закритої травми лівої гомілки; закритого перелому обох кісток (великої гомілкової та малої гомілкової кістки) лівої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків; множинних саден попереково-крижової області, обох сідничних областей; контактного термічного опіку, 2-го ступеню 1% поверхні тіла. В результаті чого [INFO] [PERSON] помер в КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня». Смерть [PERSON] знаходиться в прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою: у формі травматичного набряку головного мозку, субарахноїдального крововиливів головного мозку (в тім`яних долях правої та лівої півкулі), крововиливів у м`яких тканинах потиличної області, що призвело до розвитку травматичного набряку головного мозку. Своїми діями [PERSON] вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, що підтверджується вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року, справа №500/4000/19 (а.с.5-7). Отже, згідно вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.11.1974 року [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.45) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 28.01.2019 року [PERSON] помер [INFO] . (а.с.8) Як вбачається із квитанцій про оплату лікування та придбання медичних препаратів для лікування [PERSON] було витрачено 68616,81 грн., що підтверджено квитанціями та чеками придбання ліків (а.с. 9-26). Як вбачається з матеріалів справи, на лікування [PERSON] витрачено грошові кошти в сумі 3397,42 грн., що підтверджується квитанціями, рахунками та товарними чеками (а.с.26- 27). Також, із виписних епікризів №3422 Ізмаїльської міської центральної лікарні (а.с.30) та №1709 вбачається, що з 08.05.2019 року по 20.05.2019 року [PERSON] перебувала в неврологічному відділенні з 17.09.2019 року по 27.09.2019 року та з 08.05.2019 року по 20.05.2019 року. На лікування [PERSON] було витрачено 8902,59 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.32-43). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.(ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Таким чином, в результаті ДТП, яка сталася з вини [PERSON] помер [PERSON] , який був сином позивачів. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-2105 номерний знак [NUMBER] станом на 30.12.2018 року була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно Полісу обов`язкового страхування № АЕ/6730609, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Положеннями п.27.2 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивачі 07.06.2019 року звернулися до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з проханням виплатити їм відшкодування шкоди завданої смертю сина, що підтверджується листами ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 17.03.2020 року (а.с.137-139, 141-144). Також, як вбачається з листів та пояснень позивачів ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатило страхову виплату на користь [PERSON] у сумі 89352,00 грн. та на користь [PERSON] у сумі 89352,00 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди по 67014,00 грн. та в якості відшкодування моральної шкоди по 22338,00 грн. кожному, які складаються зі шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого згідно п.27.2 ст.27 Закону України «Про страхування» - 67014,00 грн. (3723 грн. х 36 = 134028 грн., 134028 грн. / 2 = 67014 грн.), та шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого згідно п.27.3 ст.27 Закону України «Про страхування» - 22338,00 грн. Отже, вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди, а саме, витрат на лікування позивачів та їх сина, суд приходить до висновку, що виплачені ПрАТ «Страхова група «ТАС» грошові кошти не перевищують ліміт відповідальності страховика, а саме, 200000 тис. гривень. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивачі не заявили клопотання до суду щодо залучення ПрАТ «Страхова група «ТАС» співвідповідачем по справі, тому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача. Що стосується стягнення витрат на виготовлення пам`ятника на могилу сина позивачів та витрат на поховання, суд приходить до наступного висновку. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Відповідно до договору підряду №70 від 02.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , останній зобов`язався виготовити пам`ятник з граніту габро та лезнику загальною вартістю 71 240 грн. зі строком виготовлення до 10.07.2020 року (а.с.133-136). Згідно накладної №70 від 02.03.2020 року [PERSON] сплатила аванс за деталі для пам`ятника у розмірі 35 000 грн. Загальна вартість установки моноліту та двох ф / могил становить 71 240 грн. Залишок складає 36240 грн. (а.с.132). Як вбачається із рахунку №3 від 28.01.2019 року [PERSON] сплачено ресторану « [INFO] » за кухонні порції суму у розмірі 4350 грн. (а.с.26 зворот). Згідно із накладної №304 від 11.03.2019 року [PERSON] сплатила ПП [PERSON] за благоустрій місця поховання та за копання могили суму у розмірі 3550 грн. (а.с.28) та відповідно до накладної №70 від 02,03.2020 року ПП [PERSON] аванс за деталі для пам`ятника у розмірі 35 000 грн. (а.с.29). Суду не надано доказів вартості стандартного надгробного пам`ятника з граніту для даної місцевості, та доказів, що [PERSON] було сплачено ресторану суму за поминальний обід у зв`язку із похованням [PERSON] , отже, суми 71240 грн., 4350 грн. та 3550 грн. не можуть бути стягнуті з відповідача у зв`язку з недоведеністю. Крім того, згідно листів ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 17.03.2020 року при наданні оригіналів документів розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення (а.с.137-139, 141-144). Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Суд першої інстанції вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачам внаслідок дій відповідача. Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає сума у розмірі по 80 000 грн. кожному. Отже, в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 80 000 грн. на користь [PERSON] та 80 000 грн. на користь [PERSON] . Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що ДТП сталася також і у зв`язку з необережністю потерпілого, оскільки необережність потерпілого не свідчить про те, що відповідач не повинен відшкодовувати шкоду позивачам. За таких обставин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 80 000 грн. кожному. В іншій частині позову відмовити у зв`язку з його передчасністю та недоведеністю. За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial