Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 20 лютого 2014 року на перехресті вул. Щорса-Фастівська в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками ДТП були: автомобіль «Хюндай Матрікс», д.н.з. [NUMBER], під керуванням її чоловіка [PERSON] та автомобіль «ВАЗ 211540», д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], який належить йому на праві приватної власності. ДТП сталась з вини водія «ВАЗ 211540», про що свідчать матеріали перевірки, проведеної ВДАІ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2014 року порушник був притягнений до адміністративної відповідальності згідно ст.124 КУпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідач [PERSON] уклав зі страховою компанією «Гарант-Авто» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно висновку звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого позивачу при ДТП, сума збитку складає 6 795,28 грн. Позивач своєчасно звернулася до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування, але кошти так і не було перераховано, що і стало підставою для звернення до суду. Крім того, позивач зазначає, що їй були спричинені моральні збитки. Позивач просить суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на її користь страхове відшкодування в сумі 6 795 грн. 28 коп. у розмірі заподіяних збитків, стягнути з відповідача [PERSON] 2000 грн. 00 коп. за моральну шкоду та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, які є аналогічними наведеним у позовній заяві. В подальшому позивач в відкрите судове засідання не з»явилася, подала до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає їх необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, вважає, що не підлягають до стягнення з нього кошти в розмірі 2000,00 грн. за моральну шкоду. В подальшому в відкрите судове засідання не з»явився, подав до суду, через канцелярію су письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення страхового відшкодування з відповідача «ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно з»ясувавши обставини по справі, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стаття 990 ЦК України визначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Як вбачається з ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року на перехресті вулиць Щорса-Фастівська в м. Біла Церква, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками ДТП були автомобіль «Хюндай Матрікс» державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу, та перебував під керуванням водія [PERSON] та автомобіль «ВАЗ 211540» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить йому на праві приватної власності. ДТП сталась з вини відповідача, за що постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.03.2014 року даний відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно ст.124 КУпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.. Відповідач [PERSON] уклав з ПАТ "УСК «Гарант-Авто» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто згідно полісу АС /3861459 застрахував свою цивільно-правову відповідальність з ПАТ «УСК «Гарант-Авто». На заяву про страхове відшкодування від 18.06.2014 року, подану [PERSON], відповідачем ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» було надано відповідь за Вих.№ 4409/в від 23.06.2014 року, згідно якої розмір страхового відшкодування у сумі 6795,28 грн. мав бути перерахований на вказаний [PERSON] рахунок. Однак, кошти позивачу виплачені не були. Відповідно до п.п. 22.1 п. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Згідно розрахунку вартості збитку, завданого позивачу, встановлено, що сума збитку складає 6 795, 28 грн.. За викладених обставин, суд вважає доведеною позовну вимогу про стягнення суми страхового відшкодування з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь позивача [PERSON] в сумі 6 795,28 грн. Разом з тим, суд вважає не доведеною позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з [PERSON] з огляду на таке. Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.1161 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи моральну шкоду в 2 000,00 грн. позивач не пояснила суду з чого саме вона виходила визначаючи саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оцінивши які суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність моральної шкоди та визначити її дійсний розмір. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 2000,00 грн. за моральну шкоду, задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто», відповідно до ст. ст. 79,88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial