Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Львівської міської ради про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.07.2016 року, близько 18 год. 10 хв., [PERSON] керуючи автомобілем марки "Фольксавеген Гольф" реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині дороги вул. Науковій, у напрямку до вул. Кн. Ольги м. Львів, біля будинку № 62, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1 36 від 06.03.2013, а саме: Р.1.п.1.5, Р.2 п. 2.3 п. п. "б" і "д", Р.8 п.8.7.3 (г), п.п.8.10, 8.11 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, перед яким у крайній правій та середній смугах руху на червоне світло світлофора зупинялися транспортні засоби, що навпроти буд. 62 по вул. Науковій, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а продовжив рух через регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофорного об`єкту, при цьому не надав дорогу пішоходу [PERSON] , який в цей час переходив регульований пішохідний перехід, зліва на право, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.[PERSON] з 19.07.2017р. по 15.08.2017р. перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м. Львова. Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого [PERSON] становить 6 207,22 грн., що підтверджується довідкою № 1258 від 16.08.2017, які відповідачем [PERSON] не відшкодовані. В судовому засіданні прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Львівської міської ради позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач [PERSON] , позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення прокурора та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З ухвали Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017року вбачається, що 19.07.2016 року, близько 18 год. 10 хв., [PERSON] керуючи автомобілем марки "Фольксавеген Гольф" реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині дороги вул. Науковій, у напрямку до вул. Кн. Ольги м. Львів, біля будинку № 62, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, перед яким у крайній правій та середній смугах руху на червоне світло світлофора зупинялися транспортні засоби, що навпроти буд. 62 по вул. Науковій, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а продовжив рух через регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофорного об`єкту, при цьому не надав дорогу пішоходу [PERSON] , який в цей час переходив регульований пішохідний перехід, зліва на право, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому обидвох кісток гомілки, які відноситься до тілесного ушкодження середньої важкості, по ознаці тривалого розладу функції правої ноги. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2017року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Згідно ст. 82 ч.6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Як вбачається з листа Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м. Львова від 16.08.2017 року № 1258 [PERSON] [INFO] з 19.07.2017 р. по 15.08.2017р. перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого [PERSON] становить 6 207,22 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved