Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Микулинецької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить слухати справу без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник третьої особи Теребовлянської державної нотаріальної конторив судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без його відсутності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 148 від 08.07.2021 року про те, [PERSON] була головою двору в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року. Двір був колгоспний. [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником житлового будинку в [ADDRESS] , в даному домогосподарстві проживали і були зареєстровані станом на 15.04.1991 року: [PERSON] , помер [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.11.2000 року [PERSON] померла [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22.02.2007 року [PERSON] помер [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.01.2019 року [PERSON] померла [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Згідно довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 149 від 08.07.2021 року про те, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Згідно довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 150 від 08.07.2021 року про те, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] . За життя [PERSON] , 26.02.2008 року склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що в с. Нова Брикуля, Теребовлянського району Тернопільської області, [PERSON] . Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Згідно довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 01.07.2019 року №242 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] , але право власності не зареєстроване. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач фактично вступив в оперативне управління спадковим майном після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ).

Outcome: approved