Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До Цюрупинського районного суду Херсонської області звернувся [PERSON] з позовом, у якому просить стягнути на свою користь з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в сумі 306 355,6 гривень та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.05.2016 р. по вул. Університетській в м. Херсоні на розі з вул. Генерала Видригана сталося ДТП за участю автомобіля «Chеry Amulet» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Opel Insignia» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . У результаті протиправних дій [PERSON] , що призвели до даної ДТП, автомобіль «Opel Insignia» д/н [NUMBER] , отримав численні механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2016 року, яка була залишена без змін згідно постанови Апеляційного суду Херсонської області від 03.08.2016 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З метою проведення оцінки пошкоджень, завданих транспортному засобу, позивач звернувся до експерта, згідно висновку № Ве-234 від 25.05.2016 р. експертного дослідження, проведеного експертом Херсонської Торгово-промислової палати Єрофєєвим В.О., відповідно до якого встановлено, що з урахуванням механічних пошкоджень, які автомобіль «Opel Insignia» д/н [NUMBER] зазнав під час ДТП 16.05.2016 р. вартість матеріального збитку становить 356355,60 грн. Крім того, позивач вказує, що цивільна відповідальність власника автомобіля «Chеry Amulet» д/н [NUMBER] застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із визначеним розміром страхового ліміту 50000 грн. та процес виплати страхового відшкодування страховою компанією є предметом розгляду в окремому провадженні. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їхньої з позивачем відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їхньої з відповідачем відсутності, позов не визнають, вважають, що для відновлення транспортного засобу позивачу належить відшкодувати 154 600,77 грн. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2016 р. у справі № 766/3541/16-п відповідача [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого с. 124 КУпАП, а саме в тому, що він, 16.05.2016 р., керуючи транспортним засобом «Chеry Amulet», державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Університетській в м. Херсоні, під час повороту ліворуч на вул. Генерала Видригана, не надав переваги в русі транспортному засобу «Opel Insignia», державний номер [NUMBER] , який рухався з зустрічному напрямку по головній дорозі прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошходження та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.8-9). Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.08.2016 року вищевказана постанова залишена без змін (а.с.10). Тобто, вина відповідача підтверджується вказаною Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2016 року і не підлягає доказуванню. Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль «Opel Insignia», державний номер [NUMBER] зареєстрований на праві власності за позивачем [PERSON] .(а.с.11). Згідно з висновком Херсонської Торгово-промислової палати від 25.05.2016 року №Ве-234 вартість відновлювального ремонту, завданого автомобілю позивача, становить 356 813, 36 грн. (а.с.14-23). Відповідно до ремонтної калькуляції № 234 від 24.05.2016 р. вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 356 813, 36 грн; вартість матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача складає 356 355, 60 грн. (а.с.24-26). У відзиві відповідач вказує, що сума матеріальної шкоди відповідно до висновку від 25.05.2016 року є значно завищеною та необґрунтованою. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що допомагав позивачу у купівлі запчастин, на які позивач витратив значно менше, ніж зазначено у висновку від 25.05.2016 року, що підтверджується копіями видаткових накладних. (а.с.67-68). Із доданих відповідачем до відзиву накладних №5/6, 6/6 вбачається, що платником є [PERSON] , тобто позивач (а.с. 60-70). Не погоджуючись із висновком Херсонської Торгово-промислової палати від 25.05.2016 року №Ве-234, відповідачем було заявлено клопотання пропризначення у справі судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу «Opel Insignia», державний номер [NUMBER] . (а.с.77). 15 липня 2019 року ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області по справі було призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, висновок якої надійшов до суду 04.12.2019 року. Відповідно до Висновку експерта №3 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 27.11.2019 року судовим експертом [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля "Opel Insignia ОРС 2.8і " держномер [NUMBER] результаті його пошкодження при ДТП (на дату 16.05.2016 р.) за наданими матеріалами становить: 295230,95 грн. (Двісті дев`яносто п`ять тисяч двісті тридцять гривень 95 копійок). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Opel Insignia ОРС 2.8і" держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП на дату 16.05.2016 р.), за наданими матеріалами становить: 293996,24 грн. (Двісті дев`яносто три тисячі дев`яносто шість гривень 24 копійки). Транспортний засіб можливо відновити, оскільки вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складових не перевищує його ринкову вартість, в даному випадку вартість відновлювального ремонту з врахуванням найбільш ефективного використання фізичного зносу деталей за наданими матеріалами становить: 293996,24 грн. (Двісті дев`яносто три тисячі дев`яносто шість гривень 24 копійки).(а.с.94-107). Відповідно до ремонтної калькуляції № 1260/1 від 20.11.2019 р. вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 295 230, 95 грн(а.с.110). Заперечень щодо розміру шкоди, встановленої вищевказаним висновком експерта, від сторін не надходило. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: п.1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу , якою передбачено одної з підстав виникнення зобов`язання: заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, не підлягають повторному встановленню при розгляді справи між тими самим сторонами. Також не підлягає доказуванню вина особи, яка вже встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. У даному випадку судовим рішенням (постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП) встановлено вину відповідача в ДТП і, відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірним (винних) дій. Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку нема. Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.3 - збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно приписів ст. 1166 та ст.1192 ЦК України потерпілий має право на повне відшкодування завданої йому шкоди внаслідок протиправних дій особи. зокрема, має право на відшкодування шкоди, визначеної в розмірі вартості необхідного для відновлення пошкодженого майна ремонту. При чому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку, якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, або сама є власником, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. З наданих доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна позивача (автомобіля), крім того, встановлено належність пошкодженого майна позивачу, який є власником майна. Також встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є водій [PERSON] , який керував автомобілем «Chеry Amulet» державний номерний знак [NUMBER] , а також в судовому порядку встановлено вину водія [PERSON] в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Відповідно до ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 14.02.2018 року №754/1114/15-ц суд встановив: якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15. У позовній заяві позивач вказує, що цивільна відповідальність власника автомобіля «Chеry Amulet» д/н [NUMBER] застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із визначеним розміром страхового ліміту 50000 грн та процес виплати страхового відшкодування страховою компанією є предметом розгляду в окремому провадженні. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Проте висновок № Ве-234 від 25.05.2016 р. експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного експертом Херсонської Торгово-промислової палати Єрофєєвим В.О, не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на таке. За змістом частин 1 - 4, 6, 7 статті 102 ЦПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Пунктом 1 Розділу ІІІ Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року №301/5 (далі Положення), передбачено, що обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. Положеннями п.1.8 Розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 визначено, що у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Разом з тим, у наданому висновку не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання висновку (звіту) передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, у тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ураховуючи те, що наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження №Ве-234 від 25.05.2016 року не є належним та допустимим доказом, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір збитків на загальну суму 356 355,60 грн. Натомість, Висновок експерта №3 судової автотоварознавчої експертизи, складений 27.11.2019 року судовим експертом Дадоновим Віталієм Вікторовичем, відповідає вищезазначеним вимогам, а тому приймається судом як належний і допустимий доказ. Заперечень щодо розміру шкоди, встановленої вищевказаним висновком експерта, від сторін не надходило. Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України , сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, - у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло делікатне зобов`язання по її відшкодуванню. Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , який на законній підставі керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. Суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні майна (автомобіля). Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, - то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат (без урахування зносу окремих деталей), що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі. Разом з тим, суд не знайшов підтверджень тому, що відповідач дійсно допомагав позивачу у купівлі запчастин, оскільки із наданих накладних №5/6, 6/6 вбачається, що платником є [PERSON] , тобто позивач . Судом встановлено що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Отже, в даному випадку, з відповідача, як особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню різниця між сумою сплаченого страхового відшкодування та дійсною вартістю робіт з відновлення транспортного засобу. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає матеріальна шкода в розмірі 245 230, 95 гривень, з розрахунку 295 230, 95 грн (загальна вартість ремонту відповідно до Висновку №3 від 27.11.2019 року) - 50 000 грн (сума сплаченого страхового відшкодування). Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №ПН2081 від 14.08.2018 р. (а.с.1) позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3 063,60 грн. Отже, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого за подання позовної заяви судового збору в розмірі 3 063,60 грн. Дані судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу частково, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Суд задовольняє позов на 80%; тому, відшкодуванню підлягають судові витрати в розмірі 80%, що становить 2 450, 40 грн.

Outcome: partial