Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

24 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 5973,16 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 3287,62 гривень, - заборгованість по відсоткам за користуваня кредитом - 2385,54 гривень, - заборгованість за пенею - 300,00 гривень, та судові витрати сплачені ним у вигляді судового збору в сумі 1762,00 гривень. Повноважний представник позивача до судового засідання не з*явився, але подав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та у випадку неявки відповідача просив розглядати справу в заочному порядку. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала. В зв"язку з чим судом було прийняте рішення справу розглянути без участі відповідача в заочному порядку. В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: 06 березня 2013 року на підставі власноруч підписаної заяви № б/н від 06.03.2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 6700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком кредитний договір (а.с.13, 14-47). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 51). Станом на дату смерті - [INFO] заборгованість за кредитом склала 5973,16 гривень (а.с. 8-9, 10-12). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Згідно вимог ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини і обовязок померлої особи (боржника) переходить до інших осіб - її спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно відмітки у паспорті [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Згідно інформації, наданої 27 квітня 2018 року Ярівським старостинським округом виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], з 09 листопада 2006 року та по теперішній час (а.с. 67). З огляду на це, суд вважає, що відповідач [PERSON] прийняла спадщану, до складу якої входять кредитні зобов"язання померлого позичальника. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3287,62 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2385,54 гривень, а всього 5673,16 гривень, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі п. 2.1.6.14 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов"язань позивачник сплачує банку пеню або штраф відповідно до встановлених тарифів. Але згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція смт. Ярова Лиманського району Донецької області включено в цей перелік. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Матеріали справи свідчать про те, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.50). Тому, з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 300,00 гривень не грунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень (а.с.3), суд враховує вимоги п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати» відповідно до якого вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд враховує роз»яснення, викладені у п.36 вказаної постанови, які передбачають, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1673,55 грн.(1762,00 х94,98%(5673,16:(5973,16:100)х1%).

Outcome: partial