Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Лубенської районної державної адміністрації, управління Держземагентства у Лубенському районі Полтавської області, Головного управління Держземагентства у Полтавській області, третя особа Реєстраційна служба Лубенського міськрайонного управління юстиції про включення до списку-додатку до Державного акту та зобов»язання чинити певні дії, мотивуючи тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] понад 40 років пропрацювали у колгоспі «Більшовик» с. Калайдинці Лубенського району Полтавської області. Її батьки померли в 70х роках минулого століття. Крім вилученого при розкуркуленні майна, її батьки передали товариству суспільної обробки землі у 1930 році 90 десятин землі, яка знаходилася у їх володінні та користуванні. З метою спадкування паїв померлих батьків , вона неодноразово зверталася до сільської ради, на що отримувала відмови. 14 лютого 1996 року було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Діброва» , як правонаступнику колгоспу «Більшовик». До списку додатку, що додається до державного акту не було включено її, як спадкоємця своїх батьків [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного, [PERSON] прохала суд : включити її до списку - додатку до державного акту від 14.02.1996 року, як спадкоємицю своїх батьків на земельні частки (паї); зобов"язати Лубенську РДА та управління Держземагентства у Лубенському районі видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) та зареєструвати його відповідно до вимог ч. 5 Указу Президента України від 08.08.1995 року; зобов"язати Лубенську РДА та реєстраційну службу Лубенського МУЮ Полтавської області видати державний акт на право приватної власності на земельні частки (паї) , успадковані нею; зобов"язати Калайдинцівську сільську раду виділити в натурі земельні частки (паї) у встановленому комісією колишнього КСП "Діброва" та Лубенською РДА розмірі відповідно до п. 4 Указу Президента України від 08.08.1995 року. (а.с. 1-6). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 21.03.2014 року залучено по справі в якості співвідповідача Головне управління Держземагентства у Полтавській області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та прохали його задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області Ґава В.О., представник відповідача управління Держземагентства у Лубенському районі Полтавської області Танащук А.П. в задоволенні позову прохали відмовити, вважали позовні вимоги позивача такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Представники відповідачів Лубенської районної державної адміністрації, Головного управління Держземагентства у Полтавській області в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, повідомлення про причини неявки відповідачів до суду не надходили. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву, у яких Лубенська районна державна адміністрація прохала у задоволенні позову [PERSON] відмовити. (а.с. 81-83). Представник третьої особи Реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явився, згідно письмових заперечень на позовну заяву Реєстраційна служба Лубенського міськрайонного управління юстиції прохала розглядати справу за відсутності свого представника та відмовити в задоволенні позову в частині вимог про зобов»язання Реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції видати державний акт на право приватної власності на земельні частки (паї). З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], а [INFO] померла мати позивача [PERSON]. 10.03.1994 року державним нотаріусом 2 Лубенської ДНК [PERSON], як спадкоємиці померлого батька [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на виплати грошової компенсації за вилучені будівлі та майно в зв»язку з реабілітацією , що знаходиться в с. Калайдинці Лубенського району Полтавської області. 10.10.1974 року державним нотаріусом 2 Лубенської ДНК [PERSON], як спадкоємиці померлої матері [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок з набвірними господарчими побудовами, що знаходиться в с. Калайдинці Лубенського району Полтавської області. 14 лютого 1996 року КСП «Діброва» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ-6, в додатку №1 зі списком громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який було оглянуто в судовому засіданні, до якого не було включено батьків позивача : [PERSON] та [PERSON], право на земельну частку пай після яких в порядку спадкування оспорюється позивачем [PERSON] Таким чином, з Державного акту на право колективної власності на землю вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не були членами КСП. Згідно листа Реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції від 26.03.2014 р. КСП «Діброва» 04.01.2011 року припинено за судовим рішенням про припинення юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємців , тобто правонаступників даної юридичної особи не має. Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у померлих [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку /пай/, суд враховує, що право на земельну частку /пай/ має особа, яка є членом колективного підприємства на час передачі державного акту на право колективної власності на землю конкретному колективному підприємству. Встановлено, що на час передачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Діброва» 14.02.1996 року [PERSON] та [PERSON] не були членами даного підприємства, оскільки померли [INFO] та [INFO] відповідно. У зв'язку зі смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності, або на його частку в спільному майні. Враховуючи ,що на момент смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , вони ще не стали власниками часток землі, а тому спадкоємець [PERSON] не може успадкувати те, що не належало спадкодавцям. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] не були членами колективного підприємства КСП «Діброва» на час передачі державного акту на право колективної власності на землю , не підлягають задоволенню як позовні вимоги [PERSON] щодо включені її, як спадкоємиці своїх батьків , до списку - додатку до державного акту від 14.02.1996 року , так і похідні вимоги щодо зобов"язання Лубенської РДА та управління Держземагентства у Лубенському районі видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) та зареєструвати його відповідно до вимог ч. 5 Указу Президента України від 08.08.1995 року; зобов"язання Лубенської РДА та реєстраційної служби Лубенського МУЮ Полтавської області видати державний акт на право приватної власності на земельні частки (паї) , успадковані нею; зобов"язання Калайдинцівської сільської ради виділити в натурі земельні частки (паї) у встановленому комісією колишнього КСП "Діброва" та Лубенською РДА розмірі відповідно до п. 4 Указу Президента України від 08.08.1995 року.

Outcome: dismissed