Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

13.08.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить стягнути з відповідача одноразову матеріальну допомогу у сумі 17366,45 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем, та згідно наказу «про надання відпустки для догляду за дитиною віком до 3-х років» їй було надано відпуску по догляду за дитиною з 19.06.2017 по 21.04.2020, проте 17 липня 2017 року, позивач була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні виплати (а.с. 2-6). Ухвалою судді від 14.08.2019 позовну заяву було залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків (а.с. 20-22). Недоліки позивачем усунуто у зазначений строк, надано уточнену позовну заяву (а.с. 36-40). Ухвалою судді від 29.08.2019 розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження\~з урахуванням положень ч.3\~ст. 274 ЦПК України\~без повідомленням\~(викликом)\~сторін та\~з наданням\~відповідачу строку\~для подачі\~відзиву на\~позов (а.с.41-42). 13.09.2019 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, просив у позові відмовити у повному обсязі (а.с. 44-45). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81,\~82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді розподілювача робіт 4 розряду ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER] (а.с. 9-11). [INFO] [PERSON] народила дитину [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2017 (а.с. 12). Згідно наказу (розпорядження) № 86-в-т ВП «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 червня 2017 року [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 19 червня 2017 року по 21 квітня 2020 року (а.с. 12). Протоколом комісії щодо виплати разової матеріальної допомоги [PERSON] у зв`язку з народженням дитини від 12.07.2017 було постановлено нарахувати [PERSON] разову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку із народженням дитини згідно пункту 6.29 Колективного договору у квітні 2017 року (а.с. 15) та наказом № 30-П структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12.07.2017 зобов`язано підприємство сплатити [PERSON] одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з народженням дитини у розмірі п`яти середньомісячних заробітних плат за рахунок коштів підприємства (а.с. 14). Тобто з вказаного протоколу комісії вбачається, що п. 6.29 Колективного договору передбачено надання працівникам структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська разової матеріальної допомоги при народженні дитини. Представником відповідача даний факт у судовому засіданні не спростовано. Стаття 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" № 3356-XII від 01.07.1993 року\~зі змінами та доповненнями передбачає, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Колективний договір, угода зберігають чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір, угоду. У разі реорганізації підприємства колективний договір зберігає чинність протягом строку, на який його укладено, або може бути переглянутий за згодою сторін. Статтею 18 цього Закону\~передбачена відповідальність за порушення і невиконання колективного договору. Позивачем наданий розрахунковий лист (табулеграма) за липень 2017 року, в якому зазначено суму матеріальної допомоги 17366,45 грн. (а.с.16-20). На даний час вказана матеріальна допомога позивачу не виплачена. Доказів, що заборгованість була в іншій сумі чи погашена, відповідачем ПАТ «Українська залізниця» суду не надано. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про надання позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, протоколом комісії щодо виплати [PERSON] матеріальної допомоги у зв`язку з народженням дитини, наказом про надання матеріальної допомоги [PERSON] у зв`язку з народженням дитини. Трудова книжка позивача не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем, при цьому ніяких виправлень щодо попередніх записів в її трудову книжку не було внесено. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Донецька залізниця"є належним відповідачем у справі. Представник відповідача посилалася на ті обставини, що надані позивачкою докази виготовлені на непідконтрольній українській владі території, а тому не є належним доказом (а.с.44-45). Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94\~КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідност.\~97\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці»\~визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.\~22\~цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП,Законам України «Про оплату праці»,\~а позивач знаходиться з Луганською дирекцією залізничних перевезень Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при народженні дитини не отримала належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу матеріальної допомоги при народженні дитини в розмірі п`яти середньомісячних заробітних плат, що складає 17366,45 гривень, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст. 1 Протоколу №1. Пунктом 27Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «\~Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» №\~2\~від 12.06.2009\~року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території починаючі з квітня 2016 року а матеріальна допомога позивачу призначена у квітні 2017 року. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст. 76-81 ЦПК України,\~не спростував відомості, наведені у документах, наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними Згідно ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. За цих обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної допомоги у зв`язку з народженням дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується наданою позивачкою квитанцією № 42 від 20 серпня 2019 року (а.с. 27). З урахуванням того, що суд задовольнив позов про стягнення допомоги при народженні дитини, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved