Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

18.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.08.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за те, що 03.08.2014 року близько 14.10 години на 31-му кілометрі автодороги Гола Пристань - Залізний Порт відповідач керуючи автомобілем Форд Мондео, реєстраційний номер [NUMBER], виїжджаючи із другорядної дороги 7на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ Деу, реєстраційний номер [NUMBER], спричинивши тим самим зіткнення вказаних транспортних засобів. Оскільки відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у ОД ГРУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», після відповідного звернення остання 13.01.2015 року виплатила позивачці страхове відшкодування в сумі 23712,56 грн. Натомість згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 13.08.2014 року № 435 позивачці, як власнику пошкодженого автомобіля, заподіяна матеріальна шкода в розмірі 40412,56 грн. таким чином, на підставі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК відповідач повинен сплатити їй різницю в розмірі матеріальної шкоди, яка не була відшкодована страховиком, тобто 16700 гривень. Позивачці також було спричинено моральну шкоду, яка полягає в перенесенні душевних страждань через пошкоджене майно та неможливістю його подальшого використання, розмір якої позивачка оцінює в 2000 гривень. З посиланням на ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України просила задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що пошкоджений автомобіль залишився у власності позивачки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована у третьої особи, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», завдана шкода потерпілому підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування (50000 гривень за шкоду заподіяну майну), розмір матеріальної шкоди визначено експертом в розмірі 40412,56 грн., тобто в межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, а тому відповідальність за шкоду повинен на нести страхова компанія. непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові завдавала шкоди у повному обсязі. спричинення позивачці моральної шкоди взагалі не підтверджено жодними доказами. Просив відмовити позивачці у задоволенні позову та стягнути з неї понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 3500 гривень. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.08.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень за те, що 03.08.2014 року близько 14.10 години на 31-му кілометрі автодороги Гола Пристань - Залізний Порт відповідач керуючи автомобілем Форд Мондео, реєстраційний номер [NUMBER], виїжджаючи із другорядної дороги 7на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ Деу, реєстраційний номер [NUMBER], спричинивши тим самим зіткнення вказаних транспортних засобів (а. с. 3). 28.07.2014 року між відповідачем та третьою особою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АІ/1135469, за яким була застрахована цивільна відповідальність відповідача під час експлуатації транспортного засобу Форд Мондео, реєстраційний номер [NUMBER], строк дії якого закінчувався 27.07.2015 року (а. с. 4). У відповідності до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 4. ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до Преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону, яка діяла на момент укладення договору) (далі по тексту - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідност до пункту 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. 04.08.2014 року відповідачем до третьої особи була подана відповідна заява встановленого зразка про страховий випадок, який стався 03.08.2014 року (а. с. 5), а тому відповідальність за майнову шкоду, спричинену позивачці як потерпілій в ДТП особі повинна нести саме страхова компанія, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, тобто в межах 50000 гривень (п. 4 договору страхування). Позивачка отримала від третьої особи 23712,56 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, про що нею зазначено в позові. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 13.08.2014 року № 435 (а. с. 9-29) позивачці, як власнику пошкодженого автомобіля, заподіяна матеріальна шкода в розмірі 40412,56 грн., тобто шкода в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, що виключає цивільну відповідальність завдавала шкоди - відповідача у даній справі. За ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином моральна шкода, заподіяна позивачці внаслідок пошкодження її майна, яка полягає в перенесенні душевних страждань через пошкоджене майно та неможливістю його подальшого використання повинна відшкодовуватися заподіювачем шкоди у випадку підтвердження факту спричинення такої шкоди, наявності причинно-наслідкового зв'язку, розміру спричиненої шкоди. Оскільки доказів спричинення позивачці моральної шкоди суду не надано, то позов в цій частині задоволенню не підлягає як безпідставний та необґрунтований. У відповідності до ст. 88 ЦПК та відмовою у задоволенні позовних вимог, з позивачки підлягає стягненню на користь відповідача 3500 гривень судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, які поніс відповідач у зв'язку із необхідністю захисту своїх інтересів через пред'явлений позивачкою позов, так як понесення таких витрат підтверджено належними та допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved