Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 серпня 2014 року між банком та [PERSON] укладено цільовий кредитний договір № 1/2262063, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кредит у розмірі 139 606 грн. 92 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16, 9 % на річних на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, для купівлі позичальником транспортного засобу - автомобіля «Nissan Micra», купівся якого здійснюється відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прем»єр Авто» за ціною автомобіля 166 500 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти та повернути кредит і сплатити проценти за його користування. Для забезпечення виконання зобов»язання за вказаним кредитним договором з [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля «Nissan Micra», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 01 серпня 2014 року, яким передбачено, що для забезпечення і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором позичальник надає банку в заставу автомобіль марки, який йому належить на праві власності. На виконання Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження заставою даного транспортного засобу зареєстровано у державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05 серпня 2018 року за № 14479241. 18 березня 2016 року у відповідь на звернення банку до Регіонального сервісного центру в Закарпатській області ТСЦ отримано інформацію про те, що згідно облікової квартки № 69262031 від 29.07.2015 року заставний транспортний засіб «Nissan Micra», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], перереєстровано на іншу особу - [PERSON], яка є новим власником заставного транспортного засобу з новим державним реєстраційним номером [NUMBER] проте й надалі перебуває під обтяженням ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК". У порушення умов договору та вимог закону позичальник [PERSON] зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 04 листопада 2016 року заборгованість за кредитом складає 97 322 грн. 20 коп., яка складається із таких складових: строкова заборгованість - 95 899 грн. 42 коп., нараховані відсотки з 04.10.2016 року по 03.11.2016 року - 1 378 грн. 50 коп., рахунок нарахованих відсотків за 04.11.2016 року - 44 грн. 28 коп. Оскільки банк згоди на відчуження забезпеченого транспортного засобу згоди не надавав, тобто здійснено без згоди застовадержателя, позичальник умови кредитного договору не виконує, внасліок чого виникла вказана заборгованість. Пунктом 3.2.10 договору застави передбачено, що заставодавець зобов»язаний не надавати будь-яким третім особам повноваження щодо предмета застави, зокрема, але не виключно, право розпорядження та інше, не відчужувати предмет застави, якщо інше не буде погоджене сторонами письмово. Пунктом 3.2.1 вказаного договору передбачено, що застоводавець зобов»Язаний не відчужувати предмет застави, не передавати його в оренду (тимчасове користування) іншим особам без згоди заставодержателя, а пункт 3.3.5 договору передбачає, що у разі невиконання заставодавцем умов кредитного договору або договору зверенути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором (суму кредиту, проценти за користування ним, пеню та інші платежі та санкції, передбачені кредитним договормо, а також витрати, пов»язані з утриманням предмета застави і виконання забезпеченого заставою зобов»язання. Ураховуючи викладене, ПАТ КБ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" просило позовні вимоги задовольнити й звернути стягнення на предмет застави - автомобіль, марки «Nissan Micra», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шляхом продажу автомобіля банком на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з відповідача, як особи, яка володіє забезпеченим автомобілем. В судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, між що 04 серпня 2014 року між банком та [PERSON] укладено цільовий кредитний договір № 1/2262063, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кредит у розмірі 139 606 грн. 92 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16, 9 % на річних на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, для купівлі транспортного засобу - автомобіля «Nissan Micra», купівся якого здійснюється відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прем»єр Авто» за ціною автомобіля 166 500 грн. 00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти та повернути кредит і сплатити проценти за його користування (а.с.5-10, 11-13). Для забезпечення виконання зобов»язання за вказаним кредитним договором з [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля «Nissan Micra», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 01 серпня 2014 року, яким передбачено, що для забезпечення і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором позичальник надає банку в заставу автомобіль марки, який йому належить на праві власності (а.с.14-17). На виконання Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження заставою даного транспортного засобу зареєстровано у державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05 серпня 2018 року за № 14479241 (а.с.18, 19). 18 березня 2016 року у відповідь на звернення банку до Регіонального сервісного центру в Закарпатській області ТСЦ отримано інформацію про те, що згідно облікової квартки № 69262031 від 29.07.2015 року заставний транспортний засіб «Nissan Micra», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], перереєстровано на іншу особу - [PERSON], яка є новим власником заставного транспортного засобу з новим державним реєстраційним номером [NUMBER] проте й надалі перебуває під обтяженням ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (а.с.20). У порушення умов договору та вимог закону позичальник [PERSON] зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 04 листопада 2016 року заборгованість за кредитом складає 97 322 грн. 20 коп., яка складається із таких складових: строкова заборгованість - 95 899 грн. 42 коп., нараховані відсотки з 04.10.2016 року по 03.11.2016 року - 1 378 грн. 50 коп., рахунок нарахованих відсотків за 04.11.2016 року - 44 грн. 28 коп. (а.с.4). Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов»язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.4, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов»язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов»язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с.4). Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною. Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов»язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. У разі порушення відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов»язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Оскільки банк згоди на відчуження забезпеченого транспортного засобу згоди не надавав, тобто відчуження здійснено без згоди застовадержателя, позичальник умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Так, пунктом 3.2.10 договору застави передбачено, що заставодавець зобов»язаний не надавати будь-яким третім особам повноваження щодо предмета застави, зокрема, але не виключно, право розпорядження та інше, не відчужувати предмет застави, якщо інше не буде погоджене сторонами письмово. Пунктом 3.2.1 вказаного договору передбачено, що застоводавець зобов»язаний не відчужувати предмет застави, не передавати його в оренду (тимчасове користування) іншим особам без згоди заставодержателя, а пункт 3.3.5 договору передбачає, що у разі невиконання заставодавцем умов кредитного договору або договору зверенути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором (суму кредиту, проценти за користування ним, пеню та інші платежі та санкції, передбачені кредитним договормо, а також витрати, пов»язані з утриманням предмета застави і виконання забезпеченого заставою зобов»язання. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 572, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про заставу", з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved