Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на праві приватної власності їй належало 3\\5 частки житлового будинку під № 59\\1 по вул.Водопійній в м.Біла Церква. 27 листопада 2014 року позивачка позичила у відповідачки грошові кошти в сумі 13 500 доларів США, про що власноруч написала розписку. Для забезпечення виконання [PERSON] умов договору позики сторони уклали договір дарування належної позивачці частки житлового будинку, який по суті є договором іпотеки, оскільки волевиявлення позивачки було спрямоване не на відчуження свого нерухомого майна, а на передачу його в заставу як гарантії повернення позичених коштів. 22 березня 2016 року позивачка повернула відповідачці позичені кошти 13 500 доларів США , відповідачка , в свою чергу, за домовленістю, мала переоформити на позивачку вищевказану частину будинку, але вчинила не добросовісно і передарувала 01.04.2016 р. цю частину будинку сторонній особі [PERSON] Позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування 3\\5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою м.Біла Церква, вул.Водопійна, 59\\1, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], в реєстрі за № 2-2631, як удавану угоду та витребувати у [PERSON] вказану частину будинку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги підтримала, додатково пояснила, що фактично гроші їй позичала не [PERSON], а рієлтер на ім"я [PERSON], з якою домовився про позику її знайомий [PERSON], про укладення договору забезпечення повернення позики саме договором дарування також наполягала [PERSON], на що позивачка погодилася, оскільки довіряла їй. Домовленість була про те, що нерухомість буде переоформлена назад на позивачку відразу після повернення коштів. У березні 2016 року вона за допомогою своєї родички [PERSON] повернула [PERSON] позичені кошти в сумі 13 500 доларів США, але своєї частини будинку назад не отримала. Представник відповідачки [PERSON] Л.А.\\ після одруження Морачевська \\ за довіреністю [PERSON]В проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачка з власної волі подарувала своїй знайомій [PERSON] свою частину будинку, оскільки, будучи одинокою, мала намір виїхати за кордон, продати нерухомість не змогла, а з іншими співвласниками будинку не спілкувалася. [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що [PERSON] буде проживати в будинку до свого від"їзду за кордон, однак, через рік після підписання договору дарування позивачка почала вимагати від відповідачки грошей та послуг. Відповідачка була готова повернути позивачці подаровану частину будинку за умови відшкодування понесених нею витрат на оплату нотаріальних послуг та податку з доходів. Оскільки [PERSON] відмовилася відшкодувати витрати або виселитися з будинку, 01.04.2016 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування вказаної частини будинку. Представник відповідачки подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у позові відмовити. Від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача та покази свідків [PERSON][PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що позивачка [PERSON] мала у приватній власності 3\\5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою м.Біла Церква, вул.Водопійна, 59\\1. 27 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] \\ після одруження Морачевська\\ було укладено договір дарування належної позивачці частини будинку, який посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-2631. Встановлено, що 01.04.2016 р. за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, вищевказане нерухоме майно було відчужене [PERSON] на користь [PERSON] В обгрунтування вимоги про визнання договору дарування від 27.11.2014 р. недійсним, позивачка стверджувала, що даний договір є удаваним, оскільки вчинений з метою приховати дійсний намір сторін на укладення договору іпотеки , що мав забезпечувати виконання зобов"язань за договором позики. Позивачка в суді пояснила, що 27 листопада 2014 року вона позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 13 500 доларів США , в забезпечення виконання якого і було укладено з [PERSON] договір дарування частини будинку, який за своєю правовою природою і дійсним волевиявленням сторін є договором іпотеки \\ застави\\. При вирішенні спору суд виходив з наступного. За ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною \\ сторонами\\ вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" в пункті 25 наголошує, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов"язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Позивачка стверджувала, що договір дарування [PERSON] 3\\5 часток житлового будинку під № 59\\1 по вул.Водопійній в м.Біла Церква від 27.11.2014 р. було вчинено з метою приховання договору іпотеки, що мав забезпечити виконання нею зобов»язання повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 13 500 доларів США за договором позики від 27.11.2014 р., який засвідчено розпискою. Однак, суд не встановив факту вчинення 27.11.2014 р. [PERSON] та [PERSON] договору позики грошових коштів Так, за умовами ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представником позивачки в суді було надано розписку [PERSON], датовану 27.11.2014 р., про отримання від [PERSON]А в позику 13 500 доларів США , які вона зобов"язувалася повернути на першу вимогу \\ а.с. 22, 87\\ А представник відповідачки [PERSON] заперечував факт існування позикових зобов"язань між сторонами. Сама позивачка також стверджувала, що гроші їй позичила не [PERSON], а [PERSON], відповідачку [PERSON] вона бачила декілька разів, а саме, при підписанні договору дарування у нотаріуса та у березні 2016 року , коли повертала [PERSON] позичені гроші. Суд звертає увагу, що в розписці жодним чином не відображено підтвердження волевиявлення на цю угоду ні [PERSON], ні [PERSON] Розписка про отримання грошових коштів від [PERSON] написана власноруч позивачкою [PERSON], але будь-якого письмового підтвердження саме надання цієї позики [PERSON] чи [PERSON] вона не містить, як не містить і доказів повернення грошових коштів позикодавцеві. Свідок [PERSON] в суді показав, що на прохання своєї знайомої [PERSON] він домовився із [PERSON] про надання [PERSON] грошових коштів в сумі 13 500 доларів США у позику під відсотки 2 % щомісячно терміном на один рік. Засобом забезпечення виконання цієї угоди було укладення [PERSON] договору дарування належної їй частини будинку. Свідок [PERSON] показав, що він доводив до відома позивачки [PERSON] умови позикодавця , на які позивачка погодилася. Свідок [PERSON] в суді стверджував, що грошові кошти в сумі 13 500 доларів США передавалися [PERSON] [PERSON] у його присутності 27.11.2014 р. в приміщенні Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори перед підписанням договору дарування. Повернення позичених коштів в сумі 13 500 доларів США за свідченнями [PERSON] відбулося при ньому у березні 2016 року в будинку позивачки за присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в суді підтвердила факт повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 13 500 доларів США у березні 2016 року в будинку [PERSON] Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що здійснює підприємницьку діяльність, займаючись операціями з нерухомістю для третіх осіб, у жовтні 2014 року до неї звернулася [PERSON] за допомогою у продажу частини будинку, у наступний візит до агентства нерухомості [PERSON] зустрілася з [PERSON], вони виявилися знайомими , пізніше [PERSON] повідомила [PERSON], що [PERSON] має намір подарувати їй свою частину будинку та виїхати на заробітки до Польщі. Свідок [PERSON] стверджувала, що вона лише допомагала сторонам підготувати документи для нотаріального оформлення угоди дарування, була присутня в нотаріальній конторі при вчиненні даного правочину, присутність при цьому інших осіб та передачу грошових коштів у позику [PERSON] категорично заперечувала. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] в тій частині, де він підтверджує факт передачі [PERSON] грошей в борг та повернення [PERSON] позики в сумі 13 500 доларів США. Сумнівними також є покази свідка [PERSON], яка також говорила, що позичені кошти були повернуті [PERSON] Дані особи є зацікавленими у вирішенні справи. Так, свідок [PERSON]С, за її свідченнями родичка позивачки, якій позивачка пообіцяла передати спірну частину будинку у власність. А свідок [PERSON], користуючись довірою позивачки, за його ж показами , сам організував та забезпечив вчинення позивачкою удаваного договору дарування, а тому має мотивацію свідчити на користь позивачки. Позивачка [PERSON] не пояснила суду мотиви укладення нею удаваного договору дарування замість договору іпотеки, умисел на вчинення удаваного договору є його обов»язковою ознакою . Дослідивши обставини справи , суд не знайшов достовірних доказів на підтвердження вчинення сторонами договору позики та його повного виконання , а тому твердження позивачки, що договір дарування частки житлового будинку є удаваним, таким, що вчинений з метою приховати договір іпотеки, також не знайшов свого підтвердження в суді. З огляду на все наведене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову. На підставі викладеного.

Outcome: dismissed