Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

24.05.2021р. позивачі звернулися до суду із позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер їхній батько - [PERSON] , не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на належний батькові житловий будинок [ADDRESS] , та земельні ділянки: площею 0.9089 га для обслуговування будинку та особистого підсобного господарства в с. Коропуж, яка складається із земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0.6589 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0053) та з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.25 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0054), площею 1.8287 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається із земельної ділянки площею 0.3834 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0027) та земельної ділянки площею 1.4453 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0042). Оскільки на час смерті їхнього батька з ним постійно проживала і була зареєстрована лише їхня мама - [PERSON] , саме вона вважається такою, що прийняла спадщину згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. В продовження вказували, що [INFO] [PERSON] померла, не залишивши заповіту. На час її смерті [PERSON] та [PERSON] фактично проживали з матір"ю в одному будинку, вступили у володіння спадковим майном, сплачували рахунки за житлово-комунальні послуги, доглядали за господарством. Право на спадкування за законом після смерті [PERSON] отримали усі позивачі, а також третя особа [PERSON] .. 06.11.2014 було зареєстровано спадкову справу, заведену після смерті їхньої матері. У склад спадкового майна матері, окрім майна, яке вона успадкувала після смерті батька, увійшла також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.7753 га, яка складається із земельної ділянки площею 2.3926 га (кадастровий номер 4620984500:18:000:0041) та земельної ділянки площею 0.3827 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0026). Вони неодноразово зверталися до Городоцької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак їм усно відмовляли через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки площами 1,8287 га, 0.9089 га та 2.7753 га. Письмової відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом їм нотаріус не надав. З огляду на наведені обставини просили суд визнати за кожним із них право власності по ј частині на житловий будинок у [ADDRESS] , земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0.6589 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0053), земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.25 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0054), земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0.3834 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0027), земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4453 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0042), земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.3926 га (кадастровий номер 4620984500:18:000:0041) та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0.3827 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0026), що знаходяться в с. Коропуж Городоцького району Львівської області. Згідно письмових пояснень представника третьої особи - [PERSON] , адвоката Мартин В.І., позивачі звернулися до суду із позовом, мотивуючи тим, що Городоцькою державною нотаріальною конторою відмовлено їм у видачі свідоцтв на спадщину по ј частині майна для кожного спадкоємця, проте вказане дійсності не відповідає. Із долучених до позову документів вбачається, що нотаріус тричі листами від 10.09.2020, 13.10.2020 та 22.10.2020 повідомляла позивачів про необхідність явки для оформлення спадщини. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. Як роз`яснено у Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Крім цього, позивачі зазначили відповідачем у справі Великолюбінську селищну раду, а не [PERSON] , хоча він вважається таким, що прийняв спадщину як після смерті батька, так і після смерті матері. Зокрема, згідно довідки Великолюбінської селищної ради № 963 від 24.06.2021р. [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із ним проживали та були зареєстровані [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син). Тобто покликання позивачів на те, що спадщину після смерті батька прийняла лише мама, дійсності не відповідають. Окрім спільного проживання з батьком на час смерті останнього [PERSON] також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і там була заведена спадкова справа на № 48/2015. Позивачі заяв про прийняття спадщини після смерті батька не подавали, не були зареєстрованими з ним, відтак вважаються такими, що пропустили строк на звернення із такими заявами та спадщини не прийняли, чого вони і не заперечують у своєму позові. Оскільки в склад спадкового майна батька увійшли дві земельні ділянки - площею 0.9089 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, та площею 1.8287 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які, в свою чергу, поділяються ще на дві земельні ділянки кожна, [PERSON] та його мати стали власниками по Ѕ частині таких після смерті [PERSON] .. Відповідно в склад спадкового майна матері позивачів та третьої особи увійшли по Ѕ частині вищевказаних земельних ділянок, які їхня мама успадкувала після смерті свого чоловіка, а також належна їй земельна ділянка площею 2.7753 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка також складається із двох земельних ділянок. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі та третя особа, відтак частка кожного із них у спадковому майні [PERSON] склала 1/4, а тому їх частка у спадковому майні, яке залишилося після смерті [PERSON] , склала 1/8, оскільки [PERSON] успадкувала лише Ѕ частину земельних ділянок свого чоловіка. Частка ж [PERSON] склала 5/8 частин таких земельних ділянок (1/2 після смерті батька+1/8 після смерті матері). Що стосується спадкування житлового будинку, про який йдеться в позові, вважає зазначити наступне. Згідно погосподарських книг обліку по господарству [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] мав статус «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991р. і три роки до цієї дати у вказаному будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] , батько позивачів і третьої особи, [PERSON] - їхня мати, третя особа [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак останніми живими членами колгоспного двору, що мають частку у вказаному житловому будинку в [ADDRESS] є третя особа [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на наведене, правовою підставою набуття права власності на спірний житловий будинок є не спадкування, а набуття права власності як на майно колгоспного двору. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів. 24.09.2021 третя особа [PERSON] через свого представника [PERSON] подав позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Великолюбінська селищна рада Львівського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно та на майно колгоспного двору, яка ухвалою суду від 12.10.2021 об`єднана в одне провадження з первісним позовом. Позовна заява мотивована тим, що на час смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , третя особа [PERSON] був зареєстрований з ним та проживав у його будинку, а відтак спадщину прийняв, як і його матір - [PERSON] .. Крім цього у 2015р. він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька і була заведена спадкова справа № 48/2015. Таким чином після смерті [PERSON] третя особа з матір`ю успадкували по Ѕ частині належних батькові земельних ділянок в с. Коропуж Городоцького району. Після смерті матері спадщину прийняли три відповідачки та [PERSON] , оскільки усі своєчасно звернулися у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. В склад спадкового майна після смерті матері увійшли по Ѕ частині земельних ділянок, які вона успадкувала після смерті [PERSON] . Таким чином частка відповідачів у спадковому майні матері, яке вона успадкувала після смерті батька, склала по ј частині, а в загальному по 1/8 частині від кожної земельної ділянки, частка ж третьої особи склала 5/8 частин таких земельних ділянок (1/2 після смерті батька+1/4 після смерті матері). Крім цього у склад спадкового майна після смерті матері увійшла земельна ділянка площею 2.7753 га, яка належала [PERSON] згідно Державного акту серії ІІІ-ЛВ № 058820, виданого на підставі рішення Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області від 21.01.2003 № 21. Вказану земельну ділянку [PERSON] та три відповідачки успадковують по ј частині кожен. З приводу спірного житлового будинку вказують, що такий належить до майна колгоспного двору, станом на 15.04.1991 право на частку у такому мали третя особа, його дружина [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] , які будуть звертатися до суду із окремим позовом про визнання за ними права власності на частку у майні колгоспного двору. Відтак на сьогодні [PERSON] претендує на ј частину житлового будинку [ADDRESS] як на частку у майні колгоспного двору. З огляду на наведене просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 5/8 частин земельної ділянки загальною площею 0.9089 га для обслуговування житлового будинку та ведення ОСГ, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0.6589 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0053) та площею 0.25 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0054), та 5/8 частин земельної ділянки площею 1.8287 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0.3834 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0027) та площею 1.4453 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0042), визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на ј частину земельної ділянки загальною площею 2.7753 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох ділянок: площею 2.3926 га (кадастровий номер 4620984500:18:000:0041) та площею 0.3827 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0026), що знаходяться в с. Коропуж Городоцького району Львівської області, а також визнати за ним право власності на ј частину житлового будинку в [ADDRESS] як на частку у майні колгоспного двору. В первісному позові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Великолюібнської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи - [PERSON] , Городоцька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно - відмовити, а також стягнути солідарно із відповідачів понесені ним судові витрати в сумі 2002.30 грн.. 07.09.2021р. представник відповідача - Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення первісного позову заперечує з тих підстав, що позивачі не отримували відмови від вчинення нотаріальної дії, а саме оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а відтак жодні їхні права на сьогодні порушені не були. Навпаки, такі листи містять відомості, з яких видно, що спадщина може бути оформлена в нотаріальному порядку. У такому випадку сам нотаріус визначає коло спадкоємців, їхні частки після кожного спадкодавця та видає відповідні свідоцтва про право на спадщину. У випадку незгоди з таким рішенням нотаріуса спадкоємці вправі оскаржити дії нотаріуса у визначеному законом порядку, а не звертатися про визнання за ними одразу права власності на спадкове майно. Також, ознайомившись із поясненнями третьої особи - [PERSON] , який заперечив позовні вимоги, вважає, що орган місцевого самоврядування є неналежним відповідачем у справі, оскільки спір виник фактично між спадкоємцями. З врахуванням усього вищевикладеного, просить винести рішення згідно чинного законодавства. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. З приводу зустрічного позову представник позивача пояснила, що [PERSON] не проживав разом із батьком позивачів на час смерті останнього, що підтверджується довідками Коропузької сільської ради Городоцького району № 209 від 12.03.2009, де вказано, що сім`я [PERSON] складалася з його дружини - [PERSON] , та № 883 від 11.04.2006, де зазначено, що [PERSON] проживає в селі Коропуж і має такий склад сім`ї - [PERSON] . Також в довідці № 157 від 06.03.2017 вказано, що [PERSON] до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] за будинком доглядала його дружина [PERSON] .. Також в довідці № 190 від 18.04.2013р., виданій виконкомом Коропузької сільської ради, вказано, що [PERSON] , 1933 р.н., проживає одна. Такий факт також може бути підтверджений свідками. Весь цей час за будинком доглядала і сплачувала комунальні послуги [PERSON] , що підтверджується квитанціями. З приводу житлового будинку вказала, що згідно даних погосподарських книг за 1986-1990рр. членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Таким чином [PERSON] станом на 15.04.1991 не втратила права на частку в майні колгоспного двору, хоча вибула з членів такого. Виходячи з викладеного, кожному з вищенаведених осіб належала частка в розмірі 1/7. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. «а», «г» п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно п.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, яка мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Пунктом 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 із наступними змінами та доповненнями передбачено, що правила ст.563 ЦК України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу в радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином спадщина [PERSON] на його частку у майні колгоспного двору відкрилася після його смерті [INFO] , та, відповідно, оскільки його дружина [PERSON] була єдиною спадкоємицею його майна, яка спадщину прийняла, до неї перейшло право власності на цю частку. Отже після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку в будинку в розмірі 2/7. Дійсно, нотаріус письмово не відмовив позивачам в оформленні спадкових прав, проте мала місце його бездіяльність з приводу видачі Свідоцтв про право на спадщину в розмірах, на які погоджувалися позивачі, що й змусило їх звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до 2000 її брат - [PERSON] , проживав з батьками, які згодом вигнали його з будинку. Вона не була зареєстрована з батьками, але проживала разом з ними до смерті батька і після його смерті, сплачувала комунальні послуги. Не зважаючи на те, що брат батькам не допомагав, мама перед смертю говорила їй та сестрам, що все майно треба поділити між чотирма дітьми. На запитання суду з приводу наявності чи відсутності в неї оригіналів правовстановлюючих документів на землю [PERSON] відповіла, що такі знаходяться у неї. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в сільській раді неналежно велася документація, саме тому були видані різні довідки із суперечливим змістом. Вона вибула із спірного будинковолодіння у 1989 році, однак залишалася зареєстрованою там до 2014 року. Воля батька спочатку була залишити усе майно внуку - [PERSON] , сину третьої особи, але потім між батьками і [PERSON] мав місце скандал, батько попросив їх виписатися з його будинку. Воля мами була залишити усе майно чотирьом дітям порівну. Її брат збудував новий будинок через дорогу від батьків, проте батькам ні в чому не допомагав, оскільки працював з будівельною бригадою, виділив лише людей для допомоги коли зводили стайню. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору - [PERSON] , та його представник [PERSON] , в судовому засіданні вимоги за своїм позовом підтримали в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечують з мотивів, наведених у письмових поясненнях до такого позову. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що позивачі зверталися до суду із аналогічними позовом декілька раз, проте кожного разу позовні заяви їм повертали через відсутність письмової відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії. Останній декілька раз просив позивачів з`явитися із оригіналами правовстановлюючих документів на землю, однак позивачів не влаштовували частки, які їм пропонувалися нотаріусом згідно чинного законодавства, відтак вони вирішили звернутися до суду. Позивачі не погоджуються із фактом прийняття спадщини третьою особою у справі - [PERSON] , після смерті їхнього батька, що прямо впливає на розмір часток у спадковому май ні [PERSON] .. Згідно практики ВС, викладеній у постанові від 06.10.2021 у справі № 702/6120/20, у разі відсутності письмової відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії у задоволенні позову слід відмовляти. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька додатково підтверджується і тим, що саме за його заявою у 2015 році нотаріусом було заведено спадкову справу. Натомість саме [PERSON] нотаріус письмово відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність судового спору між спадкоємцями. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1985 року вона з чоловіком проживали у батьківській хаті чоловікових батьків в [ADDRESS] . Коли народився син [PERSON] одразу говорив, що будинок залишить внуку як продовжувачу роду [PERSON] Вони зробили ремонт у цьому будинку, поштукатурили стайню, заасфальтували подвір`я, протягнули воду до літньої кухні, обгородили будинок тощо. Коли народилася донька вони вирішили будувати свій будинок. Оскільки між нею і батьками чоловіка виник конфлікт, вона пішла проживати на літню кухню, а чоловік і далі проживав з батьками. Коли батько хворів, вони возили його в лікарню, доглядали за ним, оскільки [PERSON] на той час була закордоном. Батько помер на руках у сина, похоронами займалися її син та чоловік. Після смерті [PERSON] його дружина, а мама її чоловіка, говорила до неї, що батько хотів усе своє майно залишити внуку, оскільки він один продовжувач роду, просила завезти її куди треба, щоб вона підписала документи, але ніхто цього так і не зробив. У свій новий будинок, який знаходиться через дорогу від батьківського, вони переїхали вже після смерті [PERSON] , в експлуатацію цей будинок був зданий лише в 2010 році, до цього вона проживала у літній кухні, а її чоловік - [PERSON] , у батьківському будинку. Вони кожного дня були у батьків, допомагали їм по господарству, бо тато часто хворів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дочкою третьої особи [PERSON] , останній на час смерті її дідуся - [PERSON] , проживав разом з батьками у спірному будинковолодінні, мама проживала окремо. Дідусь дійсно помер на руках у батька, вона добре пам`ятає цей день, оскільки саме обиралася на посаду секретаря Коропузької сільської ради, коли їй подзвонив батько і сказав про смерть діда. Похоронами дідуся займався її брат і батько. Спершу жодних спорів з приводу спадкового майна не було. Почалися такі лише після того, як її батько звернувся до нотаріуса і була заведена спадкова справа після смерті діда. Коли бабця лежала у лікарні її доглядали усі діти, також вона постійно чергувала у бабусі, батько туди приїжджав. На час смерті бабці вона дійсно проживала одна, тато тоді вже був у своєму будинку, допомагала бабці по господарству [PERSON] , тато самоусунувся через постійні непорозуміння з сестрами. Представник відповідача за первісним позовом - Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області,в судове засідання не з`явився, проте у поданому в суд відзиві просив розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи - Городоцької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, 18.08.2021р. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що постійно проживає в с. Зимна Вода Львівської області, є тіткою позивачів і третьої особи [PERSON] , по святах приїжджала в с. Коропуж Городоцького району Львівської області. Стверджує, що на час смерті [PERSON] його син [PERSON] проживав окремо через дорогу від батьків, у господарстві батькам не допомагав, після смерті батька також не допомагав матері, коли остання хворіла, сина у лікарні вона не бачила. Найбільше матері по господарству допомагала [PERSON] , постійно їздила в с. Коропуж Городоцького району. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином позивача [PERSON] , постійно приїжджав допомагати діду та бабі в с. Коропуж. З 2000 його дядько [PERSON] разом із своїми батьками не проживав, його будинок знаходиться через дорогу від спірного. На час смерті діда в будинку проживала [PERSON] і допомагала батькам по господарству, вона і займалася похоронами батьків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином [PERSON] і постійно проживає в с. Коропуж Городоцького району на іншій вулиці, ніж проживали його дід і баба. Знає, що [PERSON] з 2000 не проживав разом із батьками, нічого не допомагав діду і бабі по господарству, не провідував їх, навіть коли [PERSON] лежала у лікарні. Лікування бабці оплачувала його мама, також на похоронах [PERSON] нічим не допомагав сестрам. Зараз його батьки проживають в [ADDRESS] , на час смерті діда його мама проживала з бабцею і залишилася з нею до її смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству із [PERSON] і була сусідкою його покійних батьків з 1977. Такі дійсно обоє працювали в колгоспі, поженили дітей, син [PERSON] залишився проживати з батьками, доньки батьківську хату залишили після одруження. [PERSON] постійно усім наголошував, що син буде проживати з ним як продовжувач роду. [PERSON] часто хворів, лежав у лікарні, помер зі слів дружини на руках у сина. Син [PERSON] постійно допомагав батькам по господарству, оскільки проживав зразу біля них, утепляв вулики, займався кіньми. Коли хворіла [PERSON] догляд здійснювали усі діти, внук [PERSON] займався пошуком лікарів, оскільки дуже любив бабусю і хотів, щоб вона ще жила. Похоронами займалися усі діти, в тому числі і син, домовлявся з священником, шукав людей, щоб викопати могилу тощо. [PERSON] часто приїжджала до батьків, але постійно там не проживала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1989 проживає в с. Коропуж недалеко від господарства покійних [PERSON] , часто бував у них вдома, допомагали один одному по господарству. В будинку [PERSON] проживали його дружина, син, невістка і двоє внуків. Доньки проживали окремо. У своїх розмовах [PERSON] говорив йому, що все залишає внуку, бо він один продовжувач роду Лисейків. Коли [PERSON] хворів, його доглядом займався син і невістка, так як проживали разом з ним в одному будинку. Не знає, коли [PERSON] переселився у свій будинок, але на час смерті батька точно проживав у батьківському будинку. [PERSON] проживала десь у м. Львові, до батьків приїжджала, але частіше він бачив там її дітей ніж саму [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним дядьком позивачів і третьої особи [PERSON] .. Саме він у 70-х роках привіз на постійне місце проживання у с. Коропуж свою сестру і зятя - [PERSON] і [PERSON] .. [PERSON] одразу ж пішов в армію, коли повернувся разом з батьками і збудували спірний будинок на місці старої хати. [PERSON] і [PERSON] в батьківській хаті ніколи не жили, до одруження там жила лише [PERSON]. [PERSON] дійсно хотів залишити будинок сину, після його смерті [PERSON] нічого не оформляла, казала, що діти розумні і самі розберуться. Батьки жили самі, син [PERSON] жив через дорогу, проте постійно був у господарстві [PERSON] , допомагав їм. [PERSON] мала інший будинок також в с. Коропуж, з батьками ніколи не проживала. На час смерті батька син проживав уже в своїй хаті навпроти батьківської. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, позов третьої особи із самостійними вимогами слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] одружилися [INFO] (т.1 а.с.13). У подружжя народилося четверо дітей - [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.22), [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.15), [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.29), та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.175). [PERSON] помер [INFO] в с. Коропуж Городоцького району Львівської області (т.1 а.с.36). Він був забудовником житлового будинку [ADDRESS] , будинок 1980 року забудови (т.1 а.с.43-44). Будинок введений в експлуатацію, на нього виданий технічний паспорт станом на 11.09.2017 ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т.1 а.с.37-42). Згідно даних погосподарських книг Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області за 1977-1979рр., 1980-1982рр., 1983 - 1985рр., 1986-1990рр., 1991-1995рр., 1996-2000р., 2001-2005рр. домогосподарство [PERSON] відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» (т.1 а.с.182-206). Згідно даних погосподарських книг по даному господарству за 1986-1990рр. та 1991-1995рр. станом на 15.04.1991 і не менш як три роки до цієї дати у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - третя особа, [PERSON] - третя особа, [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON] , а також [PERSON] (т.1 а.с.201-202, 204-205). Рішенням Коропузької сільської ради від 19.11.1996р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадян на території Коропузької сільської ради» [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.66 га (т.1 а.с.66). На підставі вказаного рішення 09.10.2001р. [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 020910 на земельну ділянку загальною площею 0.9089 га в с. Коропуж Городоцького району Львівської області для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.46-47). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4608252272018 від 07.12.2018 вказана земельна ділянка була розділена на дві земельні ділянки - площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 4620984500:20:003:0054) (т.1 а.с.51) та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.6589 га (кадастровий номер 4620984500:20:003:0053) (т.1 а.с.57). Крім цього, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 058819 від 29.01.2003р. [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.8287 га на території Коропузької сільської ради (т.1 а.с.67-68). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4608514982019 від 28.01.2019р. вказана земельна ділянка була розділена на дві земельні ділянки - площею 1.4453 га (кадастровий номер 4620984500:18:000:0042) (т.1 а.с.69-72) та площею 0.3834 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0027) (т.1 а.с.75-76). Довідкою виконкому Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області № 885 від 11.04.2006 підтверджується, що в склад сім"ї [PERSON] , яка проживає в с. Коропуж, входить чоловік - [PERSON] (т.2 а.с.7). Згідно довідки виконкому Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області № 1209 від 12.03.2009р., яка видана [PERSON] , його сім`я складається з [PERSON] - дружини (т.2 а.с.6). Згідно довідки виконкому Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області № 157 від 06.03.2017р. [PERSON] до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] за будинком доглядала [PERSON] (т.1 а.с.78). Згідно довідки виконкому Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області № 963 від 24.06.2021р. [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав в с. Коропуж Городоцького району, разом з ним на день його смерті проживали та були зареєстровані його дружина - [PERSON] , та син - [PERSON] (т.1 а.с.179). Посилання позивачів у первісному позові на те, що викладені у довідці виконкому дані про факт проживання [PERSON] у спірному будинку на час смерті їхнього батька, дійсності не відповідають, що підтверджується поясненнями свідків та довідками виконкому Коропузької сільської ради №1209 від 12.03.2009р., № 157 від 06.03.2017р. та № 883 від 11.04.2006р., відхиляються судом, оскільки вказані вище довідки від 2009 року та 2006 року видані до дня смерті обох спадкодавців, довідка з 2017 року лише вказує на особу, яка доглядала за будинком, а відтак такі не спростовують довідку № 963 від 24.06.2021 року і їхній зміст не суперечить змісту вказаної довідки, за якою [PERSON] проживав з батьком на час смерті останнього. Згідно п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ № 20/05 від 03.03.2004р. і діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] у 2010 році, доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Тобто такий факт має бути посвідчений саме документально, а відтак в силу положень ч.2 ст.78 ЦПК України пояснення свідків в цій частині до уваги не беруться, більше того, суд критично оцінює їхні пояснення, оскільки два свідки є синами позивачів, третя свідок пояснила, що лише по святам приїжджала в с. Коропуж Городоцького району, а про відомі їй факти не проживання третьої особи з батьками та не здійснення ним догляду за такими їй відомо лише зі слів позивачів та їх матері, покази інших свідків в цій частині суперечливі - одні вказують на те, що син проживав у батьківській хаті на час смерті батька, інші це заперечують. [PERSON] померла [INFO] в с. Коропуж Городоцького району Львівської області (т.1 а.с.79), не залишивши за життя заповіту. [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 058820 від 29.01.2003р. належала земельна ділянка площею 2.7753 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області (т.1 а.с.81-82). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4608514892019 від 28.01.2019р. вказана земельна ділянка була розділена на дві земельні ділянки - площею 2.3926 га (кадастровий номер 4620984500:18:000:0041) (т.1 а.с.83-87) та площею 0.3827 га (кадастровий номер 4620984500:23:000:0026) (т.1 а.с.89-93). Позивачі у справі та третя особа своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері і 06.11.2014 у Городоцькій державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 312/2014 після смерті [PERSON] (т.1 а.с.103). Згідно листа-відповіді Головного управління ПФУ у Львівській області № 19136/8 від 12.07.2021р. допомогу на поховання [PERSON] в сумі 2380.94 грн. виплачено Балі Аксенії у травні 2014 року разовим дорученням (т.2 а.с.42). Згідно довідки виконкому Коропузької сільської ради Городоцького району Львівської області № 558 від 04.11.2014р. [PERSON] до моменту смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Коропуж Городоцького району Львівської області, разом з нею був зареєстрований [PERSON] - син (т.1 а.с.181). Листом № 695/02-14 від 10.09.2020р. державний нотаріус Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. повідомив спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належали померлим [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.103). Зі слів позивачів за первісним позовом державний нотаріус усно відмовив їм у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки, які є об`єктом спадкування. Згідно листа-відповіді Городоцької державної нотаріальної контори № 832/01-16 від 06.09.2021р. [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та матері у зв`язку з тим, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом інших спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно (т.1 а.с.254). Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963 року. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990р., майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991р. № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990р.. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) - положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Таким чином, оскільки батьки позивачів у справі померли після припинення колгоспного двору, їхні частки увійшли в склад спадкового майна згідно правил спадкування, які діяли на час відкриття спадщини кожного з них. При цьому посилання представника позивача на положення Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» суд визнає необґрунтованим, оскільки така постанова втратила чинність у 2008 році, тобто ще до смерті першого члена колгоспного двору. Таким чином судом встановлено, що членами спірного колгоспного двору, які мали право на частку у його майні, станом на 15.04.1991 були батьки позивачів, [PERSON] , [PERSON] , а також дружина останнього та двоє його дітей - треті особи у справі. Таким чином [PERSON] та [PERSON] як члени колгоспного двору набули права на його частку в розмірі по 1/7 частині. [PERSON] помер [INFO] , не склавши за свого життя заповіту. Згідно довідки виконкому Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області № 963 від 24.06.2021р. [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав в с. Коропуж Городоцького району, разом з ним на день його смерті проживали та були зареєстровані його дружина - [PERSON] , та син - [PERSON] . Таким чином після смерті [PERSON] третя особа у справі та його мати успадкували по 1/14 частці у майні колгоспного двору, таким чином ставши власниками по 3/14 частин такого. [PERSON] померла [INFO] , також не склавши за свого життя заповіту. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, троє позивачів за первісним позовом, а також третя особа [PERSON] спадщину після смерті матері прийняли. Відтак частка [PERSON] у майні колгоспного двору (3/14) розділилася на чотирьох спадкоємців і кожен з них успадкував по 3/56 частин спірного будинковолодіння. З огляду на це [PERSON] , [PERSON] набули у власність по 3/56 частин спірного будинковолодіння, [PERSON] став власником 15/56 частин такого, [PERSON] стала власником 11/56 частин спірного будинковолодіння (1/7 належала їй як члену колгоспного двору і 3/56 вона успадкувала після смерті матері). Троє інших членів колгоспного двору - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позовних вимог про визнання за ними права власності на частки у майні колгоспного двору не заявляли. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином судом встановлено, що третя особа - [PERSON] , прийняв спадщину після смерті обох батьків, оскільки був зареєстрований та проживав разом із ними на час їх смерті, заяв про відмову від прийняття спадщини не подавав, більше того, згідно інформації Городоцької державної нотаріальної контори від 13.08.2021р. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини як після смерті батька, так і після смерті матері, саме за його заявою було заведено спадкову справу після смерті батька. Згідно роз`яснень, викладених у п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за змістом ст..392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Представник відповідача за первісним позовом - Великолюбінськогї селищної ради Городоцького району Львівської області, у своєму відзиві від 07.09.2021 (т.1 а.с.138-139) вказував на його неналежність як відповідача, оскільки спадщину після смерті обох батьків прийняв [PERSON] проте як у підготовчому засіданні, так і до початку розгляду справи по суті ні позивачі, ні їхній представник не заявили клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Як роз`яснено у п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Вказана правова позиція викладена також у постанові ВС у цивільній справі № 702/61/20 від 06.10.2021. В продовження, згідно п.1 вищевказаного Листа від 16.03.2013, вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відмова у відкритті провадження у справі або закриття провадження у справі не допускається з огляду на вичерпний перелік підстав вчинення таких процесуальних дій, визначених ЦПК. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду. Матеріалами справи підтверджується, що в жовтні 2020 позивачі за первісним позовом звернулися до Городоцької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, подавши також заяву про розподіл спадщини (т.1 а.с.95-102). Згідно листа-відповіді Городоцької державної нотаріальної контори від 10.09.2020р. № 695/02-14 06.11.2014 була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , для подальшого оформлення спадкоємцями спадщини нотаріус пропонував спадкоємцям подати оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, в протилежному випадку він буде звертатися із запитом на виготовлення дублікатів таких (т.1 а.с.103). Повторно нотаріус просив позивачів у справі звернутися в нотаріальну контору для подальшого оформлення своїх спадкових прав 13.10.2020 (т.1 а.с.104) та 22.10.2020 (т.1 а.с.105). Натомість згідно листа-відповіді Городоцької державної нотаріальної контори № 832/01-16 від 06.09.2021р. [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та матері у зв`язку з тим, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом інших спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно (т.1 а.с.254). З огляду на наведене та беручи до уваги те, що в матеріалах справи містяться копії правовстановлюючих документів на земельні ділянки та неодноразові звернення нотаріуса до позивачів із пропозицією продовжити оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, суд розцінює пояснення позивачів за первісним позовом в тій частині, що нотаріус усно відмовив їм в оформленні спадкових прав, як надумані і такі, що спрямовані на уникнення процедури нотаріального оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на наведене, беручи до уваги звернення позивачів за первісним позовом до неналежного відповідача, а також відсутність порушення їх прав на момент звернення до суду, підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за ними відсутні. З цієї ж підстави (заявлення позову до неналежного відповідача) не підлягає до задоволення позов в частині визнання за ними права власності на частки у спірному будинковолодінні, оскільки матеріалами справи встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті батька і матері прийняв. З приводу встановленої судом частки [PERSON] у майні колгоспного двору (1/7), яке є предметом спору, позов не підлягає задоволенню в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), оскільки позивач [PERSON] не заявляла таких вимог. Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними і допустимим доказами у справі, що [PERSON] разом із матір`ю прийняли спадщину після смерті [PERSON] , за ним слід визнати право власності на Ѕ частину майна, яке увійшло в склад спадкового майна, що залишилося після смерті батька. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину і після смерті матері (1/4 частину поряд із позивачами за первісним позовом), відтак за ним слід визнати право власності на ј частину того майна, що увійшло в склад спадкового після смерті [PERSON] . Таким чином за [PERSON] слід визнати право власності на 5/8 частин земельних ділянок, які належали його батьку (1/2 таких від успадкував після смерті батька і 1/8 таких він успадкував після смерті матері (1/2 : 4)), а також ј частину земельних ділянок, які належали безпосередньо його матері. Також підлягає частковому задоволенню позовна вимога про визнання за [PERSON] права на частку у будинковолодінні, яке є предметом спору, а саме на 15/56 частин такого з огляду на обставини, встановлені вище (1/7 належить йому як члену колгоспного двору, 1/14 він успадкував після смерті батька, 3/56 успадкував після смерті матері). У зв`язку із частковим задоволенням позову третьої особи у справі підлягають стягненню пропорційно з позивачів за первісним позовом понесені третьої особою судові витрати за сплату судового збору. На підставі ст.ст.16, 328, 392, 1217, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст.5, 10, 18-19, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: approved