Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 04.02.2014 відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг з заявою згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в порушення договору не виконує обов`язки по поверненню кредиту, згідно з кредитним договором б/н від 04.02.2014 в разі чого станом на 03.02.2020 виникла заборгованість в сумі 43 678 грн. 78 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 498 грн. 22 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 36 424 грн. 43 коп., заборгованості за комісією в розмірі 0 грн. 00 коп., пені в розмірі 200 грн. 00 коп., а також а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 056 грн. 13 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання. 30.04.2020 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костишака С.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначає, що в анкеті-заяві оформленої відповідачем відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі, також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Разом з тим до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту, про який йдеться. Наведене в позовній заяві твердження про підтвердження відповідачем своєї згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правила надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ними Договір, є безпідставними, оскільки кредитний договір укладається в письмовій формі, у випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним, що визначено ст. 1055 ЦК України. Крім того, наданий розрахунок заборгованості станом на 03 лютого 2020 року не відповідає дійсній сумі заборгованості, жодних первинних бухгалтерських документів, або їх копій на підтвердження розрахунку не надано. Як зазначено позивачем заборгованість відповідача виникла з 24 березня 2014 року, тобто з цієї дати у позивача виникло право звернення до суду із позовом. Однак, до суду позивач звернувся лише 05 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За таких обставин включення для обрахування штрафу прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. У зв`язку із чим просить застосувати загальний та спеціальний строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій. 28 травня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Так, 04.02.2014 відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг з заявою згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Відповідно до пропуску строку позовної давності зазначено, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Відповідно до поданого договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано картку, а саму обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки. Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк пере випущеної картки до останнього дня 10.2017. Позивач звернувся до суду з позовом 10.02.2020 тобто до спливу строку позовної давності. Обставини на які посилається представник відповідача не відповідають дійсності, строк позовної давності як загальний так і спеціальний дотримано позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Костишак С.В. в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволені позову просить відмовити у повному обсязі. Також зазначив, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, тобто є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.02.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 4500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором від 04.02.2014, станом на 03.02.2020 становить 43 678 грн. 78 коп., та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 498 грн. 22 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 36 424 грн. 43 коп., заборгованості за комісією в розмірі 0 грн. 00 коп., пені в розмірі 200 грн. 00 коп., а також а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 056 грн. 13 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання, тому суд доходить висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача непогашеного тіла кредиту є цілком законними та обґрунтованими. Однак представником відповідача [PERSON] - адвокатом Костишак С.В. у даній справі заявлено вимогу про застосування строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки між сторонами в порядку ст. 259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У ч.5 ст. 261 ЦК України зазначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як було встановлено судом, а також підтверджується наданою АТ КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній платіж в розмірі 1000 грн. перед зверненням банку до суду з погашення заборгованості відповідачем [PERSON] був здійснений 04 вересня 2015 року, шляхом поповнення готівкою свою карту в терміналі самообслуговування за адресою: м. Мелітополь , пр. Б.Хмельницького, 50 (відділення банку), а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості лише 12 лютого 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. За змістом стст. 256, 267 ЦК, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд доходить висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed