Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірній квартирі зареєстрований відповідач, який є пасинком [PERSON]. Ще в 1992 році [PERSON] емігрував до Сполучених Штатів Америки. Останній раз в Україні був у 2007 році. Таким чином, відповідач не проживає за вищевказаною адресою, особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останню можливості в повній мірі реалізувати її право власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Не заперечує проти винесення заочного рішення, про що надала суду відповідні заяви (а.с. 19, 32). Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 18, 25, 30), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 31). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.12.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори (а.с. 7), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 29.01.2007 року (а.с. 7 на звороті), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № [NUMBER] від 06.05.2015 року, наданою Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 25-а-25-б), а також архівною довідкою № 2029 від 26.03.2015 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 5). Відповідно до довідки № 753 від 26.03.2015 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Кіровоградської міської ради», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 11). Відповідно до акту від 06.04.2015 року, складеного комісією в складі сусідів та засвідчених начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири [ADDRESS], в ході якого встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у вищевказаній квартирі з 1992 року (а.с. 4). Свідки [PERSON] та [PERSON] повністю і беззаперечно засвідчили в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідача в спірній квартирі більше восьми років. Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог статей 391, 405 Цивільного кодексу України, дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. А також реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved