Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Роменської міської ради, [PERSON], [PERSON] і просить визнати незаконним та скасувати рішення 5 сесії Роменської міської ради 6 скликання «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» від 25.02.2011 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; надано у спільну часткову власність земельну ділянку [PERSON], [PERSON] від площі 0,0110 га в [ADDRESS]; визнати недійсними видані [PERSON] та [PERSON] Державні акти про право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] серії [NUMBER] від 15.07.2011 року, які були видані на підставі вищевказаного рішення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на підставі вищевказаного рішення [PERSON] 15.07.2011 року видано Державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку площею 0,0012 га, розташовану в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також на підставі вказаного рішення [PERSON] видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0012 га, розташовану [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вважає, що при прийнятті рішення від 25.02.2011 року та видачі на підставі нього Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]-[NUMBER] від 15.07.2011 року Роменською міською радою порушено вимоги чинного законодавства України, внаслідок чого порушено її права та охоронювані законом інтереси. Зокрема, на час прийняття Роменською міською радою оскаржуваного Рішення та видачі на підставі нього Державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON], прибудова до її ([PERSON].) квартири вже була об'єктом незавершеного будівництва (залишалися незавершеними внутрішні та оздоблювальні роботи). Актом про встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок відповідачів та передачі межових знаків від 10.01.2010 року підтверджується, що межа земельної ділянки проходе по стіні будівлі. Даний Акт вона не підписувала. При виготовленні технічної документації не враховано нормативи щодо забезпечення мінімальної відстані від краю (смуг) суміжних ділянок (0,5-12 м). Це позбавляє її доступу як до належної їй земельної ділянки площею 0,0130 га, розташованої в [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], у якому просять визнати недійсними та скасувати: пункт 8 рішення Роменської міської ради Сумської області від 30.11.2006 р. «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою», в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; пункт 8.1 Рішення Роменської міської ради Сумської області від 30.11.2006 р. «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою», в частині надання у спільну часткову власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0130 га за адресою [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданий 15.02.2007 р. [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010762200104 (а.с. 73 - 74 Т. № 1). Зустрічний позов обґрунтовують тим, що вони є співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0098 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0012 га, розташованої за цією ж адресою. Власником двох суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] площею 0,0115 та [NUMBER] площею 0,0015, загальною площею 0,0130 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], якій земельна ділянка видана на підставі оскаржуваного рішення Роменської міської ради Сумської області від 30.11.2006 р. Відповідно до вказаного рішення, суміжними землевласниками та землекористувачами є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вважають, що зазначене рішення Роменської міської ради від 30.11.2006 р. було прийняте з порушенням чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню в частині, що стосується [PERSON] Зокрема, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Проте, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення Роменської міської ради, вказана земельна ділянка могла передаватись у власність об'єднанню співвласників багатоквартирних будинків, але не особисто [PERSON] У зв'язку з цим незаконним є не лише затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та надання у власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,0130 га, а й видача 15.02.2007 року Державного акта на право власності на ці земельні ділянки, який у зв'язку з цим підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Крім того, відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення та видачі оскаржуваного державного акта), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Однак, всупереч вказаній нормі чинного на той час законодавства, земельні ділянки загальною площею 0,0130 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS], надавались [PERSON] не відповідно до проекту відведення земельної ділянки, а відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності (т. 1 а.с. 51), первісний позов підтримав і просив його задовольнити в повному обсязі, пояснив обставини, викладені у ньому. Зустрічний позов не визнав, вважає його незаконним і необґрунтованим, виходячи з наступного. Зблокований житловий будинок - це будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю. Приквартирна ділянка - це ділянка, що примикає до житлового будинку (квартири) з безпосереднім виходом до нього. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Частина 2 ст. 42 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час прийняття Роменською міською радою Сумської області рішення від 30.11.2006 року передбачає, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанню власників. Це передбачає можливість передачі земельної ділянки безоплатно у власність об'єднанню власників та не обмежує права власників квартир зблокованого житлового будинку на набуття у власність земельної ділянки. Згідно пункту 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених Постановою Кабміну від 26 травня 2004 року № 677 проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення. Крім того, позивачі за зустрічним позовом набули право власності на квартиру [ADDRESS], вже після отримання [PERSON] Державних актів на право власності на земельні ділянки, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Позивачам стало відомо про те, що [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки в [ADDRESS], щонайпізніше 15.07.2011 року і відповідно їм було відомо про порушення їхніх прав, якщо таке мало місце, проте з позовом до [PERSON] звернулися тільки 05.03.2015 року, майже через чотири роки після того, як їм стало відомо про порушення їхніх прав, що є порушенням строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Представник відповідачів по первісному позову, який діє на підставі угод про правову допомогу ( т. 1 а.с. 152, 153) [PERSON] первинний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити з підстав ст. 42 ЗК України ( в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення Роменської міської Ради від 30.11.2006 року) та ч.5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду. Представник відповідача Роменської міської Ради Сумської області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився, в наданих письмових клопотаннях з приводу вирішення справи покладається на розсуд суду (т. 1 а.с. 210). Треті особи по зустрічному позову [PERSON] (т. 1 а.с. 134), [PERSON] ( т. 1 а.с. 111) подали до суду заяву з проханням розгляд справи провести у їх відсутності, з приводу вирішення справи покладалися на розсуд суду. Треті особи по зустрічному позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - кожен подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги не визнали, вважаючи їх незаконними та необгрунтованими (т. 1 а.с. 119 - 121, а.с. 134-135). Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився (т. 1 а.с. 141, а.с. 233), заяв про відкладення розгляду справи не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши представників сторін та свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Роменської міської ради шостого скликання від 24.12.2010 року [PERSON], [PERSON] було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 17 Т. № 1). Рішенням 5 сесії Роменської міської ради 6 скликання «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» від 25.02.2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON], для будівництва та [ADDRESS] (т. 1 а.с. 21). На підставі вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] було видано Державні акти серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 15.07.2011 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0098 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 23 -24 т. № 1) Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр-н [PERSON] і [PERSON] за адресою [ADDRESS], виготовлена ТОВ "ГЕОПРОЕКТ" в 2011 році ( копія на а.с. 14 - 18 т. №1), в матеріалах якої міститься Акт про встановлення (на місцевості) меж земельних ділянок та передачі межових знаків... від 10.01.2011 року (т. 1 а.с. 19) . Відповідно до п. 8 рішення Роменської міської Ради Сумської області від 30.11.2006 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для комерційного використання (роздрібної торгівлі), [ADDRESS]. П. 8.1 вищевказаного рішення було надано у спільну часткову власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0130 га за адресою [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 75 ) На підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.02.2007 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0130 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 76). Рішенням архітектурно-містобудівної ради від 02.07.2010 року було погоджено житлову прибудову до житлової квартири [ADDRESS] (а.с. 28 Т. № 1), а рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 174 «Про розгляд питань будівництва та архітектури» від 18.08.2010 року [PERSON] було дозволено будівництво прибудови (т. 1 а.с. 36). Як встановлено судом, сторони по справі є суміжними землекористувачами, що стверджується актами погодження меж технічної документації із землеустрою, оспорюваними Державними актами від 15.07.2011 року, від 15.02.2007 року та визнається самими сторонами. Частина 2 статті 14 Конституції України встановлює, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини п'ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Позивач за первісним позовом в обгрунтування своїх вимог посилається на Акт про встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та передачі межових знаків від 10.01.2010 року, згідно якого межа земельної ділянки проходить по існуючій огорожі, по стіні будівлі, по умовній лінії та закріплені 2 металевими штирями в кутах повороту межі (т. 1 а.с. 19), а також на те, що вказаний акт позивач не підписувала. Суд критично відноситься до тверджень позивача, враховуючи наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки і у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, відповідний орган приймає рішення щодо приватизації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43 (далі по тексту Інструкція) в редакції, яка діяла на час видачі Державного акту відповідачам, у п. 1.16 визначено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. П.п. 1.17, 2.2 Інструкції передбачено, що до технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою обов'язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність. підготовку виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність або надання у постійне користування земельної ділянки. Підготовка включає у себе в тому числі: аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки, підготовку виписки з земельно-облікових документів про площу земельної ділянки, аналіз висновку державного органу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); та ін. Згідно п. 2.3 вказаної інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. За п. 2.6 Інструкції, кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки. Таким чином, Інструкцією не передбачено обов'язкове погодження меж, засвідчене підписом суміжних землекористувачів, оскільки таке погодження є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. При цьому, з огляду на положення глави 19 ЗК України «Набуття права на землю громадянами та юридичними особами», якою врегульовано безпосередньо підстави та порядок набуття права із земель державної та комунальної власності, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, встановлене статтею 198 ЗК України, передбачено при проведенні робіт зі складання Державного земельного кадастру як єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, а не при виготовленні, складанні, видачі, реєстрації і зберіганні державних актів на право власності на землю. Доказів незаконності рішення 5 сесії Роменської міської ради 6 скликання «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» від 25.02.2011 року позивачем суду не надано. В обгрунтування своїх вимог представник позивача [PERSON] посилається на Акт № 25 обстеження земельної ділянки від 12 березня 2013 року (т. 1 а.с. 41), яким було встановлено, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] знаходяться у притик одна відносно одної. При виготовленні технічної докуметації не враховано нормативи щодо забезпечення мінімальної відстані від краю (смуги) суміжних ділянок (0,5 - 1м). При цьому в Акті не вказано яким нармативно-правовим атом цей норматив визначений, а з тексту неможливо однозначно зрозуміти, що малося на увазі - відстань між суміжними земельними ділянками чи відстань до об'єкту завершеного будівництва, прилягаюча стіна якого розташована по краю (смузі) земельної ділянки у притик краю земельної ділянки суміжних землевласників [PERSON] та [PERSON], про що йдеться далі у Акті. При цьому також зазначено, що [PERSON] відхилилася ід проекту забудови. Отже суд уважає цей Акт недостатнім доказом порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення Роменської міськради. Посилання позивача на норми ДБН 360-92, зокрема п. 3.25, щодо відстані до бічної межі земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни, то вони не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вони стосуються осіб, які здійснюють будівництво, а не порядку встановлення меж земельної ділянки. Ураховуючи, що [PERSON] отримала земельну ділянку з визначенням меж ще у 2006 році, то здійснюючи прибудову саме вона мала дотримуватись будівельних норм. Беручи до уваги ту обставину, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, а позивачем за первісним позовом не надано достатньо доказів незаконності вищевказаного рішення, тому у цій частині позовних вимог також слід відмовити. Пояснення свідка [PERSON] про те, що межі земельної ділянки [PERSON] установлені з порушенням плану містобудування, висновів суду не спростовують. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином позивачем по первісному позову [PERSON] та її представником [PERSON] не надано достатньо доказів на підставу своїх вимог, отже у позові слід відмовити. Що стосується вирішення зустрічного позову, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Роменської міської ради Сумської області від 30.11.2006 р. "Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» надано у спільну часткову власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та в оренду гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( т. 1 а.с. 75). На підставі цього рішення [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 26, 76). [PERSON] є власницею 1/1 частки квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 44, 45). Сторонами визнано, що будинок [ADDRESS] складається з 6 квартир, кожна з яких має окремий вихід. Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ч. 1 ст. 381 ЦК визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом N 127 від 24.05.2001 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України серед об'єктів нерухомого майна визначено одноквартирні (садибні) житлові будинки (п. 2 абз. 3). Статтею 14 ЗУ "Про власність", який діяв на момент винесення спірного рішення передбачалось право громадяни України на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Таким чином, Земельним кодексом України та чинними на той момент нормативно-правовими актами було врегульовано питання приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (цілого, а не його частини) громадянами України. Можливість визначення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною будинку, у тому числі, приквартирної земельної ділянки, законодавством не передбачалось. Аналізуючи Законодавство України стосовно житлових будинків ( ЗУ "Про Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ДБН В.2.2.-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 127 від 24.05.2001р. (п.п. 2.1.2) суд приходить до висновку, що багатоквартирний житловий будинок - житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Багатоквартирний житловий будинок може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типів. Згідно додатку "Б" (Обов'язковий) "Терміни та визначення понять" ДБН В.2.2.-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80 - будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю. Приквартирна ділянка - земельна ділянка, що примикає до житлового будинку (квартири) з безпосереднім виходом до нього. Житлова одиниця - окрема квартира в житловому будинку, відносно якої розраховується нормативна площа прибудинкової території (Правила та порядок розподілу території житлового кварталу (мікрорайону), затверджені наказом № 228 від 16.09.1999 року Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України). Частиною 2 статті 42 Земельного кодексу України, в редакції на 30.11.2006 року було визначено можливість отримання земельної ділянки у разі приватизації багатоквартирного будинку: "...відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників". При цьому у власність ОСББ передається прибудинкова територія, визначення якої міститься в ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та у підзаконних актах - Наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" №76 від 17 травня 2005 року та Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків №389 від 29 грудня 2011 року. Відповідно до пункту 2 Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених останнім згаданим наказом. А також у Правилах та порядку розподілу території житлового кварталу (мікрорайону),затверджених Наказом Держбуду України від 16.09.1999 N 228, з яких убачається, що прибудинкова територія - це встановлена за проектом розподілу території житлового кварталу (мікрорайону) та проектом забудовиземельна ділянка багатоквартирної несадибної забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд. Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо). Аналогічне визначення міститься і у п. 1.5 ч. 1 ст. 1 Розділу ХІІІ. Плата за землю Податковий кодекс України. Таким чином, п.п. 8 та 8.1 Роменської міської ради Сумської області від 30.11.2006 р. "Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» не відповідало вимогам чинного на той час законодавства в частині визначення правового режиму земельної ділянки. Що стосується передачі земельної ділянки у власність на підставі технічної документації, то цей довод позивачів по зустрічному позову не знайшов свого підтвердження, оскільки ст. 123 ЗКУ, п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677, визначено випадки, за яких розробка проекту відведення не вимагається, серед іншого - у разі коли земельна ділянка, межі якої визначені в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] за зустрічним позовом заявив про застосування строку позовної давності. Як встановлено судом, на підставі рішення Роменської міської ради Сумської області від 25.02.2011 року [PERSON] 15.07.2011 року було видано Державний акт серії[NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державний акт серії[NUMBER] на право власності на земельну площею 0,0012 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі рішення Роменської міської ради Сумської області від 25.02.2011 року [PERSON] 15.07.2011 року було видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, площею 0,0012 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, пояснили, що в 2010 році прибудова [PERSON] вже існувала, накрита дахом, хоча і не закінчена. Вказане свідчить про те, що позивачам за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON]щонайменше з 15.07.2011 року за всіма обставинами було відомо, що [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки, ймовірно має місце порушення їх прав. Тому вони дійсно могли звернутися за захистом своїх прав у спосіб, передбачений ст.152 Земельного кодексу України, зокрема шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, позивачі за зустрічним позовом звернулися з позовом до суду лише 05.03.2015 року (т. 1 а.с. 73), тобто майже через 4 роки після того, як за всіма обставинами взнали про порушення (на їх думку) їх прав, тобто з порушенням строку позовної давності, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України. Згідно ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Беручи до уваги ту обставину, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною і також не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: dismissed