Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

18 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої Ірини Володимирівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що між ним та ПАТ КБ «Надра» були укладені договори банківського вкладу. Станом на 17.02.2015 загальна сума по депозиту та нарахованим відсоткам становила 13438,24 доларів США та 1219,18 євро. 28.04.2015 та 25.05.2015 позивачу було виплачено суму коштів, що дорівнює 200000 грн. на підставі ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак вказана виплата є меншою за суму грошового зобов'язання ПАТ КБ «Надра» перед позивачем. Невиплаченими залишились кошти поза межами гарантованої суми в розмірі 67003,33 грн. (2326,98 доларів США та 1219,18 євро). 25.06.2015 [PERSON] звертався до відповідача через відділення банку № 22133 у встановлений для цього строк з заявою про його включення до списку кредиторів для отримання коштів в сумі 2326,98 доларів США та 1219,18 євро. Жодних відомостей про акцепт чи відмову у прийнятті заяви позивач не отримав. 24.09.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра» (протокол № 230/15). В листопаді 2015 року позивач, через відділення банку в м. Хмельницькому, дізнався про не включення його до Реєстру з невідомих причин. [PERSON] просить суд зобов'язати публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнати позивача кредитором ПАТ КБ «Надра» та внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра», включивши [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра». З аналогічними позовними вимогами [PERSON] вже звертався до Хмельницького окружного адміністративного суду і йому було відмовлено у позові постановою від 29.12.2015, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду. Однак, Верховний Суд, постановою від 18.10.2018 касаційну скаргу [PERSON] задовольнив частково, закривши провадження в справі із роз'ясненнями про можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.02.2019 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін та відкрито провадження в справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, надіслали на адресу суду відзиви на позовну заяву в яких заперечили проти позовних вимог (а.с. 52-53, 61-67). Вказують на те, що спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимог якого позивач не дотримався, оскільки не звернувся до уповноваженої особи Фонду в 30-денний строк з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії із своїми кредиторськими вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами. В період з 12.06.2015 по 13.07.2015 від позивача не було отримано жодної заяви. Вказівка у позові на те, що [PERSON] 25.06.2015 через відділення банку № 22133 звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення до списку кредиторів не відповідає дійсності, через відсутність такого відділення. Відділення ПАТ КБ «Надра» за № 2213 у м. Волочиськ припинило свою роботу 24.06.2015 та було виключено з Державного реєстру банків, що підтверджується електронним повідомленням Національного банку України від 25.06.2015 № 24-00011/44017. Також в матеріалах справи наявна письмова заява Білої І.В. про розгляд справи за відсутності представника ПАТ КБ «Надра». Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.09.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 2024921 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший". Відповідно до п.п. 1.1, 2.2 Договору вкладник 18.09.2014 передав, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 4002,84 доларів США на строк 6 місяців зі сплатою процентів по вкладу за ставкою 12 % річних. Згідно з п. 2.3 Договору датою повернення вкладу сторони визначили 18.03.2015. 31.10.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 2058341 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший". Відповідно до умов Договору, вкладник передав, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 8024,76 доларів США на строк 3 місяці зі сплатою процентів по вкладу за ставкою 11 % річних. Згідно з п. 2.3 Договору датою повернення вкладу сторони визначили 31.01.2015. 07.11.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 2063111 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший". Відповідно до п.п. 1.1, 2.2 Договору від 07.11.2014 вкладник передав, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 1050,00 доларів США на строк 3 місяці зі сплатою процентів по вкладу за ставкою 11 % річних. Згідно з п. 2.3 Договору датою повернення вкладу сторони визначили 07.02.2015. 26.11.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Надра» був укладений Договір № 2074462 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший". Відповідно до п.1.1 Договору вкладник (позивач) 26.11.2014 передав, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 1200,00 Євро на строк 3 місяці (п. 2.2) зі сплатою процентів по вкладу за ставкою 10 % річних. Датою повернення вкладу сторони визначили 26.02.2015 (п.2.3 Договору). 06.02.2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію ПАТ КБ «Надра» та визнано банк неплатоспроможним. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05.06.2015 включно. 04.06.2015 Постановою Правління Національного банку України № 356 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра". Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Надра» припинено та розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ КБ «Надра» призначено Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік. Крім того, зазначено, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку за адресою: м. Київ, просп. Московський, 16. Вказане оголошення було надруковано в газеті "Голос України" 12 червня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.12.2018 № 3383 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ КБ «Надра» Білу Ірину Володимирівну з 18.12.2018. 28 квітня 2015 року та 25 травня 2015 року [PERSON] здійснено виплату коштів, в сумі 200000,00 грн., що не заперечується сторонами. 25 червня 2015 року, через відділення банку в м. Волочиськ, позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку із заявою про включення до списку кредиторів для отримання коштів в сумі 2326,98 доларів США та 1219,18 євро, що не були відшкодовані гарантованою сумою, виплаченою Фондом. Відомостей про акцепт чи відмову у прийнятті цієї заяви не отримав. Вирішуючи спір в даній адміністративній справі, суд керується Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 та виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, [PERSON] заяву з кредиторськими вимогами, адресовану на ім'я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., подав через відділення банку № 2213 в м. Волочиськ. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Як вбачається із відзиву та доданих до нього доказів, належність і допустимість яких не оспорювалась адвокатом [PERSON] в ході судового розгляду, з 24 червня 2015 року відділення ПАТ КБ «Надра» № 2213 у м. Волочиськ припинило свою роботу та було виключено з Державного реєстру банків, що підтверджується електронним повідомленням Національного банку України від 25.06.2015 №24-00011/44017. Згідно з наказом тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Надра» № 422 від 03.06.2015 в зв'язку із необхідністю оптимізації витрат на утримання мережі відділень ПАТ КБ «Надра» директорам відповідних Регіональних управлінь ПАТ КБ «Надра» наказано забезпечити закриття відділень, вказаних у додатку № 1. Дата закриття відділення ПАТ КБ «Надра» № 2213 у м. Волочиськ згідно з додатком № 1 до наказу від 03.06.2015 встановлено - 24.06.2015. Вказане приводить до висновку, що 25 червня 2015 року позивач не міг подати заяву з вимогами кредитора до відділення ПАТ КБ «Надра» № 2213, у зв'язку з його закриттям станом на 24.06.2015, а отже додана до позову копія заяви [PERSON] про визнання кредитором не може бути доказом про звернення останнього до уповноваженої особи Фонду в порядку, визначеному законодавством. Також суд звертає увагу і на те, що заява [PERSON] про визнання кредитором від 25.06.2015 не містить жодної вказівки на те хто її прийняв та чи проведена реєстрація даної вхідної кореспонденції уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» або її представником. Основними завданнями Фонду гарантування, відповідно до ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед інших, є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а також здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб. Статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Як уже зазначалось вище, позивачу 28.04.2015 та 25.05.2015 Фондом гарантування вкладів було виплачено 200000,00 грн. Жодних інших виплат вкладникам банків Фондом гарантування вкладів чинним законодавством не передбачено. Відповідач не вправі приймати жодні рішення щодо виплати будь-яких коштів, крім тих, що передбачені ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Уповноважена особа Фонду зобов'язана у 60-денний строк з дня його призначення надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. З наведених норм Закону випливає, що тільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів наділена повноваженнями приймати будь-які рішення щодо відхилення чи акцептування вимог кредиторів, складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, визначати суму заборгованості кожному кредитору та відносити вимоги до певної черги погашення. Так, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію банку, в силу ст.ст. 35, 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, тобто є самостійною у відносинах ліквідації банку. Водночас, вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними, однак, не в силу рішення Фонду гарантування вкладів чи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, а в силу закону. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач не довів, що він в період з 12.06.2015 по 13.07.2015 звертався до уповноваженої особи Фонду із своїми кредиторськими вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Білої Ірини Володимирівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та зобов'язання вчинити діїслід відмовити в повному обсязі. При цьому, суд також погоджується із позицією представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про яку він вказує у відзиві, щодо помилкового посилання позивача на правове врегулювання правовідносин, які виникли між сторонами, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінасові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як пріоритетним і спеціальним нормативно-правовим актом являється Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також суд приходить до висновку про необхідність звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою ВС в постанові по справі № 442/7753/16-ц від 27.02.2019: «За приписами частини першої статті 54 Закону Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду. Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів». ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами - так, рішенням від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз'яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду її позову за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24). Наявність такого юрисдикційного конфлікту прослідковується і в справі за позовом [PERSON] до Суду, оскільки аналогічні позовні вимоги вже були предметом розгляду Хмельницького окружного адміністративного суду, постановою якого позивачу було відмовлено у позові 29.12.2015. Однак, Верховний Суд, постановою від 18.10.2018 касаційну скаргу [PERSON] задовольнив частково, закрив провадження в справі та роз'яснив позивачу про можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства. Волочиський районний суд Хмельницької області, застосовуючи вимоги законодавства та практику ВС, з метою недопущення порушення права [PERSON] на судовий захист та справедливий судовий розгляд, вважав за можливе розглянути дану справу за правилами цивільного судочинства, хоча позиція суду щодо вирішення справи по суті відповідає постанові Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.12.2015 в справі № 822/6187/15.

Outcome: dismissed