Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] , [PERSON] , в якій просить витребувати будівлю [ADDRESS] з чужого незаконного володіння, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 липня 1992 року виконавчий комітет Близнюківської селищної ради народних депутатів своїм рішенням № 98 визнав право власності на будівлю [ADDRESS] , яка перейменована згідно рішення Близнюківської селищної ради № 69 VII від 21.01.2016 IV сесії VII скликання «Про внесення змін в рішення III сесії VII скликання селищної ради від 23.12.2015 за № 39 VII «Про перейменування с. Інтернаціональне та зміну найменувань вулиць, провулків населених пунктів Близнюківської селищної ради» на вулицю Свободи, за Близнюківським відділенням Укрдержстраху (на сьогодні НАСК «ОРАНТА»). Згідно з рішенням виконкому 11 листопада 1997 року Близнюківське державне комунальне мале підприємство технічної інвентаризації видало реєстраційне посвідчення, згідно з яким право власності на домоволодіння [ADDRESS] було зареєстроване за Близнюківським районним відділенням НАСК «Оранта», про що записано у реєстрову книгу за № 1-19. 19 вересня 2005 року Близнюківська селищна рада XXXII сесії IV скликання приймає рішення «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] », згідно з яким на приміщення по [ADDRESS] селищною радою було вирішено оформити право комунальної власності, про що видати свідоцтво про право власності на ім`я «територіальної громади селища Близнюки» та зареєструвати у Близнюківському БТІ. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року по справі № 2а-207/08 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Близнюківської селищної ради про скасування рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] » скасовано рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] ». Зазначена постанова набрала законної сили 30.12.2008. Відповідно до інформаційної довідки № 195903481 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 10.01.2020 на запит НАСК «ОРАНТА» щодо відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приміщення за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на підставі укладеного договору купівлі-продажу, серія та номер: 655, виданий 03.08.2016, видавник: Яременко Галина Вікторівна, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області та договору купівлі-продажу, серія та номер: 369, виданий 17.05.2016, видавник: Яременко Галина Вікторівна, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області на праві приватної власності по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] відповідно. Крім того, 10.05.2016 державним реєстратором Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області внесено інформацію про державну реєстрацію іншого речового права: договір оренди комунального майна, серія та номер: 1639, виданий 05.04.2008, видавник: державний нотаріус Турка З.М.; додаткова угода до договору оренди комунального майна, серія та номер: б/н, виданий 28.11.2015 видавник: орендодавець - Близнюківська селищна рада, орендар: відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі. Посилаючись на те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року по справі № 2а-207/08 рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] », скасоване, позивач, вказуючи на те, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, просить витребувати вказане майно від добросовісних набувачів на підставі статті 388 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року було відновлено порушене право власності за страховою компанією на спірну будівлю. Вказане право власності за страховою компанією не спростоване та не оспорювалося. Тому, дізнавшись з інформаційної довідки від 10.01.2020 року про порушення цього права, вважає що позивач має всі законні підстави для того, щоб зазначене спірне майно було повернуто у власність страхової компанії в зв`язку з чим і звернулися з позовом до суду. Близнюківська селищна рада Близнюківського району Харківської області надала заяву в якій просить суд відмовити в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, застосувавши позовну давність. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Крайник К.О. надала відзив, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Також зазначила, що Відділом Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, яке є структурним підрозділом Головного управління, з грудня 2017 року приміщення по [ADDRESS] не використовується. З вказаних підстав у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Справу просить розглядати без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні пояснив, що він оплатно придбав спірну будівлю у встановленому законом порядку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 травня 2016 року, копія якого наявна в матеріалах справи. При перевірці нотаріусом реєстрів, заборони щодо вказаного нерухомого майна були відсутні. Отже, він є добросовісним набувачем спірного майна, яке позивач вважає за необхідне витребувати. 03.08.2016 року Ѕ частку вказаної будівлі, згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №655, придбано [PERSON] . При цьому вказав, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Омельченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. При цьому вказали, що [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірного майна. 16.03.2006 Близнюківська селищна рада зареєструвала за собою право власності на спірне майно та отримала свідоцтво про право власності. Відповідно з цього моменту були порушені права позивача. Матеріали справи містять документ, з якого вбачається дата, коли позивач міг дізнатися про порушене право, це постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2008. З цієї постанови вбачається, що є рішення Близнюківської селищної ради від 19.03.2005, яким керувався позивач при зверненні до суду у цій справі та яке передбачало видачу свідоцтва про право власності та реєстрацію прав в Близнюківському БТІ. Про зазначене рішення позивачу було відомо. Тобто виходячи із загальних принципів добросовісності та розумності можливо встановити момент порушення прав. По суті рішення Голосіївського районного суду м. Києва ніяким чином не поновлювало речових прав позивача, не відновлювало право власності. Позивачем не надано до суду доказів про звернення до уповноважених органів за інформацією про стан своїх майнових прав. Після прийняття рішення Голосіївським районним суду м. Києва позивачем не вчинялося ніяких дій, які б підтверджували ставлення до спірного майна як до свого. Вважають, що строки позовної давності закінчилися. Прохають суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням № 98 від 14 липня 1992 року, виконавчий комітет Близнюківської селищної ради народних депутатів визнав право власності на будівлю [ADDRESS] , яка перейменована згідно рішення Близнюківської селищної ради IV сесії VII скликання № 69-VII від 21.01.2016 «Про внесення змін в рішення III сесії VII скликання селищної ради від 23.12.2015 за № 39 VII «Про перейменування с. Інтернаціональне та зміну найменувань вулиць, провулків населених пунктів Близнюківської селищної ради» на вулицю Свободи, за Близнюківським відділенням Укрдержстраху (на сьогодні НАСК «ОРАНТА»). Згідно реєстраційного посвідчення від 11 листопада 1997 року Близнюківського державного комунального малого підприємства технічної інвентаризації, право власності на домоволодіння [ADDRESS] було зареєстроване за Близнюківським районним відділенням НАСК «Оранта», про що записано у реєстрову книгу за № 1-19. 19 вересня 2005 року Близнюківською селищною радою ХХХII сесії IV скликання прийнято рішення № 6.1 «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення за адресою: [ADDRESS] », згідно з яким на приміщення по [ADDRESS] селищною радою було вирішено оформити право комунальної власності, про що видати свідоцтво про право власності на ім`я «Територіальної громади селища Близнюки» та зареєструвати у Близнюківському БТІ. На виконання цього рішення Близнюківською селищною радою Близнюківського району Харківської області 16.03.2006 видано свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) та зареєстроване право власності в Близнюківському державному комунальному малому підприємстві технічної інвентаризації 16.03.2006 у реєстровій книзі 1 м.с., номер запису 19, реєстраційний номер 14157682. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року по справі № 2а-207/08 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Близнюківської селищної ради про скасування рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] » скасовано рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] ». Зазначена постанова набрала законної сили 30.12.2008. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №195903481 від 10 січня 2020 року та договору купівлі продажу нерухомого майна від 17 травня 2016 року. № 369 (том 1 а.с.6,7,8 та том 2 а.с. 12,13,131-132) вбачається, що Близнюківська селищна рада до ухвалення постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року про скасування рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання приймає рішення «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] ». зареєструвало право власності на спірну будівлю в Близнюківському державному комунальному малому підприємстві технічної інвентаризації 16.03.2006 у реєстровій книзі 1 м.с., номер запису 19, реєстраційний номер 14157682. 17 травня 2016 року Близнюківська селищна рада здійснила відчуження вищевказаного приміщення (реєстраційній номер 14157862) фізичній особі [PERSON] шляхом укладання договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області (договір НВТ 010669 рн 369 від 17 травня 2016 року). На момент відчуження площа приміщення складала 221,9 кв.м. У подальшому [PERSON] 03 серпня 2016 року здійснив відчуження Ѕ вищевказаного об`єкту фізичній особі [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ( рн 655 від 03.08.2016). На даний час згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлова будівля загальною площею 221,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 643682663206), розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній власності фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №195903481 від 10 січня 2020 року вбачається, що стосовно спірної будівлі 10.05.2016 державним реєстратором Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області внесено інформацію про державну реєстрацію іншого речового права: договір оренди комунального майна, серія та номер: 1639, виданий 05.04.2008, видавник: державний нотаріус Турка З.М.; додаткова угода до договору оренди комунального майна, серія та номер: б/н, виданий 28.11.2015 видавник: орендодавець - Близнюківська селищна рада, орендар: відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки судом встановлено, що, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] », скасоване через його незаконність, волі позивача на таке вибуття не було, то слід вважати, що спірна будівля вибула з володіння власника - Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не з його волі і останнє має право витребувати їх від добросовісних набувачів [PERSON] та [PERSON] за правилами статті 388 ЦК України. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою N 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у ст. 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі N 6-2469цс16). Матеріалами справи підтверджено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року по справі № 2а-207/08 рішення Близнюківської селищної ради XXXII сесії IV скликання від 19 вересня 2005 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки приміщення, за адресою: [ADDRESS] », скасовано (том 1 а.с.6). Зазначене рішення набрало законної сили 30 грудня 2008 року. З цієї постанови вбачається, що є рішення Близнюківської селищної ради від 19.03.2005, яким керувався позивач при зверненні до суду у цій справі та яке, крім прийняття в комунальну власність територіальної громади селища Близнюки спірної будівлі також передбачало видачу свідоцтва про право власності на ім`я «територіальної громади селища Близнюки» та реєстрацію прав в Близнюківському БТІ, що на момент ухвалення судового рішення вже було виконано. Про зазначене рішення позивачу було відомо. Таким чином, виходячи із загальних принципів добросовісності та розумності, можливо встановити момент обізнаності порушення прав, а саме дата прийняття вищевказаного судового рішення 18 грудня 2008 року. По суті вказана постанова Голосіївського районного суду м. Києва ніяким чином не поновлювала речових прав позивача, не відновлювала право власності. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про звернення до уповноважених органів за інформацією про стан своїх майнових прав. Таким чином, встановлено, що станом на 18 грудня 2008 року позивачу було достовірно відомо про те, що його права, як власника майна, були порушені, в зв`язку з чим, 3-річний строк позовної давності сплинув 18 грудня 2011 року, а з позовом у цій справі позивач звернувся тільки 05.03.2020. З урахуванням положень ст. 261, 257 ЦК, суд дійшов висновку про те, що упродовж тривалого часу позивач був обізнаний з фактом вибуття спірного майна з власності та мав можливість звернутися до суду за захистом порушеного права, але таким правом своєчасно не скористалася. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 08.06.2016 у справі № 6-3089цс15 та від 22.06.2017 у справі № 6-1047цс17, згідно з якою при розгляді вимог про витребування майна у його набувачів мають бути враховані всі умови витребування майна від добросовісного набувача, передбачені ст. 388 ЦК та застосовані норми матеріального права щодо строків позовної давності, причин і наслідків його пропуску. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння саме у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено [PERSON] та [PERSON] , оскільки хоча позовні вимоги є обґрунтованими, але жодних належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності позивач не надав. Враховуючи вище викладене в задоволені позову слід відмовити, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed