Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася в рамках кримінального провадження з цивільним позовом до обвинуваченого [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь матеріальну шкоду в розмірі 25759 грн. 74 коп. та моральну шкоду в розмірі 300000 грн. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] . Крім того, вказаним вироком стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25759,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2019 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року відносно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову було скасовано та провадження у цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін. Скасовуючи вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд виходив із того, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно з полісом № АМ/5002846 у ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», на яку законом покладено обов`язок щодо відшкодування шкоди потерпілому в межах ліміту страхового відшкодування, але останню не було залучено до участі у справі як співвідповідача. Натомість покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року позов [PERSON] був прийнятий до розгляду в порядку цивільного судочинства. Під час нового розгляду позивач уточнила свої позовні вимоги, залучивши до участі у справі ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» як співвідповідача. В своєму позові позивач зазначає, що 03.09.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер [NUMBER] на пр. Слобожанському в м. Дніпрі, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній помер. Причиною вказаною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення відповідачем п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху. Позивач відзначила, що вона є єдиною дочкою померлого. Смертю батька їй завдано тяжкі моральні страждання, так як батько був частиною її родини, постійно спілкувався та допомагав у догляді та вихованні неповнолітньої дочки, допомагав фінансово. Смерть батька спричинила глибокі страждання та душевний біль їх родині, порушило звичайний спосіб життя, що негативно відобразилося на її психічному стані та її близьких. Завдану моральну шкоду оцінює в 300000 грн. та вважає, що з урахуванням положень пункту 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» має бути відшкодовано 43676 грн., а решта в розмірі 256324 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача [PERSON] . Також окрім моральних страждань нею були понесені матеріальні витрати на організацію похорон у розмірі 44759,74 грн., з яких: 10195 грн. - послуги автотранспорту, винос тіла, померлого, відспівування, гроб та його складові, хрест, панахидні складові тощо; 1069,55 грн. - державне мито за оформлення свідоцтва та могильне місце; 4835,16 грн. - організація поминання в день поховання; 5423,76 грн. - організація поминання 9 днів; 3474 грн. - організація поминання 40 днів; 479,30 грн. та 282,97 грн. - вартість продуктів для здійснення поминання (поминальні пакети); 19000 грн. - витрати на виготовлення пам`ятника. Отже, з урахуванням положень пункту 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що з ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» підлягає стягненню 43676 грн., а з відповідача [PERSON] 1083 грн. 74 коп. Таким чином, із урахуванням збільшених позовних вимог позивач просила стягнути на її користь з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1083 грн. 74 коп. та моральну шкоду в розмірі 256324 грн., а з ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» матеріальну шкоду в розмірі 43676 грн. та моральну шкоду в розмірі 43676 грн. У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали та наполягали на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Яковенко С.І., які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях, а саме вважали, що позовні вимоги про стягнення з нього матеріальної шкоди мають бути залишені без задоволення, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ Daewoo» реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована вТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» згідно з полісом № АМ/5002846 строком дії з 31.07.2018 року по 30.07.2019 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 200000 грн. Отже, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» матеріальна та моральна шкода мають бути відшкодовані саме страховиком, який, на їх думку, в даному випадку і є належним відповідачем. У свою чергу, покладення на нього обов`язку відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, зазначали, що позивач безпідставно віднесла до матеріальних збитків витрати на поминальні обіди, оскільки вони не є витратами на поховання та не підлягають стягненню на користь потерпілого в розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Вважали, що позивач не надала належних доказів понесення матеріальних збитків, зокрема первинних бухгалтерських документів. Також, на їх думку, позивач не зазначила критеріїв, з яких виходила при визначенні моральної шкоди. Позивач не надала доказів глибини душевних страждань, негативного впливу на стан здоров`я, знаходження на лікуванні, порушення звичайного способу життя втратою батька, причинно-наслідкового зв`язку між цією подією та моральною шкодою. Вважали, що сума заявленої моральної шкоди в розмірі 300000 грн. є занадто великою та неспівмірною з наслідками. Просили врахувати, що відповідач відбуває покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, в силу чого не має прибутку та не може забезпечити відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивачу. Доказів відмови страховика сплатити моральну та матеріальну шкоду позивач не надала, а тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного суду (постанова від 04 листопада 2018 року по справі № 755/18006/15-ц) суд повинен відмовити позивачу у стягненні матеріальних та моральних збитків з [PERSON] . Будь-які докази понесення позивачем витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутні. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача також звертала увагу, що в дорожньо-транспортній пригоді є вина самого [PERSON] , оскільки він переходив проїзну частину у невстановленому місці. У зв`язку з вищевикладеним просили відмовити в позові [PERSON] . Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, повідомлявся про розгляд справи. Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Згідно з вказаним вироком 03.09.2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ DAEWOO» реєстраційний номер [NUMBER] , біля електроопори № 598 по пр. Слобожанському в місті Дніпрі допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги, в результаті чого останній від сумісної тупої травми тіла помер на місці пригоди. В силу частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої з вини відповідача [PERSON] загинув пішохід [PERSON] , цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «ЗАЗ DAEWOO» реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5002846 від 30.07.2018 року. Відповідно до вказаного полісу, строк дії якого з 31.07.2018 року до 30.07.2019 року включено, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - двісті тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну, - сто тисяч гривень; розмір франшизи - дві тисячі гривень. Згідно з матеріалами спадкової справи, яка була витребувана судом, 22 листопада 2018 року [PERSON] була подана до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . 18 березня 2019 року державним нотаріусом позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири та автомобіль спадкодавця. Будь-які інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. З наявного в матеріалах справи листа страховика вбачається, що позивач у вересні 2018 року звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» із заявою про виплату страхового відшкодування з приводу події, яка мала місце [INFO] , внаслідок якої помер її батько [PERSON] , однак розгляд її заяви було призупинено та повідомлено про необхідність надання відомостей щодо результатів досудового розслідування, подання документів щодо зміни нею прізвища, прийняття спадщини, а також підтвердження, що вона є єдиною спадкоємицею померлого. Вирішуючи спір про відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Так, згідно з п. 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 27.1. статті 27 вказаного Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3. статті 27 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Крім того, відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону). Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Статтею 2 зазначеного Закону визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, а предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Звертаючись до суду з позовом у частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач зазначила, що у зв`язку зі смертю батька нею були понесені витрати на поховання, які складаються з послуг автотранспорту, виносу тіла померлого, вартості відспівування, гробу та його складових, хреста, панахидних складових у розмірі 10195 грн., вартості могили та оформлення свідоцтва в розмірі 1069,55 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 19000 грн., а також витрати на поминання в розмірі 14495 грн. 19 коп. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з відповідачів витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в загальному розмірі 30264 грн. 55 коп. є законним, обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 3723 грн. Відтак, із урахуванням положень пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід стягнути зі страховика - ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 29264 грн. 55 коп., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку, а решта в розмірі 1000 грн., що відповідає розміру франшизи, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Разом із тим, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідачів витрат на поминання задоволенню не підлягає, оскільки ці витрати не є витратами на поховання в розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та статтею 1201 ЦК України їх відшкодування не передбачено. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає доведеним, що смертю батька з вини відповідача [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду. З урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини відповідача, глибини душевних страждань, завданих позивачу діями відповідача, засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу слід визначити в розмірі 120000 грн., з яких відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 43676 грн. (3723 грн. х 12 мін. з/п = 44676 грн. - 1000 грн. франшизи) слід стягнути на користь позивача зі страховика ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», а решту в розмірі 76324 грн. з відповідача [PERSON] . На переконання суду, такий розмір моральної шкоди відповідає як реальним душевним стражданням позивача у зв`язку із втратою батька, так і майновому стану відповідача [PERSON] , не є непосильним. Таким чином позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] у зв`язку з тим, що страховиком не було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, та відшкодування шкоди позивачу має бути покладено виключно на страховика, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем після настання страхового випадку до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» була подана заява про виплату страхового відшкодування, таке відшкодування на сьогодні позивачу не виплачено. При цьому законом визначено максимальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), яка виплачується в разі смерті потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В свою чергу, відповідач у силу статті 1194 ЦК України як особа, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, у зв`язку із недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо вини самого пішохода [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак належних доказів грубої необережності самого потерпілого (померлого [PERSON] ) суду не надано. Натомість цього матеріалами справи підтверджено, що смерть останнього настала саме внаслідок винних дій відповідача [PERSON] , який згідно з вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2019 року мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у даній справі був сплачений судовий збір у загальному розмірі 3447 грн. 60 коп. (3257,60 грн. + 190 грн.) - у зв`язку із заявленими позовними вимогами майнового характеру на загальну суму 344759,74 грн. (до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на суму 87352 грн. та до [PERSON] на суму 257407,74 грн.) Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в розмірі 729 грн. 41 коп., а з відповідача [PERSON] урозмірі 773 грн. 24 коп. Доказів понесення інших витрат позивач не надала.

Outcome: partial