Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

В червні 2020 року до Корецького районного суду Рівненської області надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок Леонід Вікторович про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельних ділянок. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько та батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та земельні ділянки, які розташовані на території Гощанської селищної ради. Рішеннями судів першої інстанції, а саме Гощанського районного суду від 21 грудня 2011 року та 11 жовтня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме на: земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташована на території Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області, а також на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Рішеннями Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року та 23 березня 2017 року згадані рішення суду першої інстанції скасовані. За її заявою від 08 жовтня 2019 року до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, до Державного реєстру речових прав було внесено зміни про скасування за [PERSON] права власності на вказане майно. Однак, 13 лютого 2020 року їй стало відомо про те, що 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області було посвідчено договір дарування вищевказаного будинку та земельних ділянок, які належали нашому батькові, між [PERSON] та її сином [PERSON] . Вважає, що вказані договори дарування є недійсними, оскільки [PERSON] не набула у передбаченому законом порядку права власності на вказане спадкове майно, на яке вона також претендує. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 15 липня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В наданому відзиві в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що вважає, що спадщину за заповітом від 20 серпня 2008 року прийняла від батька в установленому законом порядку. Вказала, що позивач свого часу зверталася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, однак рішенням Корецького районного суду від 25 вересня 2019 року в позові позивачки. [PERSON] про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно відмовлено в повному обсязі. 28 січня 2020 року, як власник двох земельних діялнок та житлового будинку вирішила подарувати їх сину, [PERSON] , як наслідок уклала три договори дарування щодо спірного майна на користь сина. Вважає, що позивачка спадщину жодним чином не прийняла, оскільки з заявою відповідного змісту не зверталася, ймовірно знаючи, що все спадкове майно належним чином на підставі заповіту від 20 серпня 2008 року прийняла вона. Вважає, що прав та інтересів позивачки вказаними договорами жодним чином не порушено. 15 липня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В наданому відзиві в задоволенні позову просить відмовити з огляду на те, що він правомірно набув право власності на спірне майно (дві земельні ділянки площею 0.1510 га. та 0.60 га. і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ), і жодних прав та інтересів позивача в даному випадку не порушено. Зокрема вказав, що 28 січня 2020 року між ним та його матір`ю [PERSON] укладено три договори дарування: -договір дарування земельної ділянки площею 0.1510 (кадастровий номер 5621255100:01:003:0486), що розташована в смт. Гоща, Гощанського району Рівненської області; -договір дарування земельної ділянки площею 0.6000 (кадастровий номер 5621255100:01:003:0487), що розташована в смт. Гоща, Гощанського району Рівненської області; -договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1510 га підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197957034 від 28.01.2020 року. Право власності на земельну ділянку площею 0,6000 га підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197977228 від 28.01.2020 року. Право власності па житловий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197946637 від 28.01.2020 року. 22 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. В поданій відповіді представник надані суду відзиви вважає не обгрунтованими та безпідставними, такими, що не грунтуються на вимогах закону. Зокрема акцентує увагу на тому, що за заявою [PERSON] від 08 жовтня 2019 року до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, до Державного реєстру речових прав було внесено зміни про скасування за [PERSON] права власності на вказане майно. А тому, у порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, нотаріус не перевірив належність [PERSON] дарованого майна для укладення оспорюваного правочину. На аргументи відповідачів щодо того, що жодних прав та інтересів позивача при укладенні спірних договорів дарування порушено не було посилається на норму ч. 2 ст. 1223 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. 31 липня 2020 року до суду надійшло заперечення на відповідь представника відповідача [PERSON] в якій доводи представника позивача в відповіді на відзив вважає надуманими та безпідставними. Вважає, що жодних вимог чинності правочину з передбачених у ст. 203 ЦК України відповідачами порушено не було. Позивач та її представник не навели достатніх аргументів щодо того, що ж порушили [PERSON] , [PERSON] та приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок Л.В. при укладанні та посвідченні договорів дарування від 28 січня 2020 року Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав наведених у ньому. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.Вказала, що право власності відповідачки [PERSON] на спірне майно згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які надані суду як докази зареєстровано на підставі рішень судів першої інстанції, які в подальшому скасовані апеляційною інстанцією. Тобто, відповідач не набула права власності на вказане майно, а тому відповідно і не мала ним розпоряджатися та укладати договори дарування. Факт не набуття відповідачкою права власності на спірне майно підтверджується відповідними записами в витягах з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно до яких 08 жовтня 2019 року було внесені записи про скасування права власності за [PERSON] на підставі рішень Апеляційного суду Рівненської області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні щодо заявлених вимог заперечили з підстав викладених у відзиві, просили в задоволенню позову відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти позову, просила в задоволенні такого відмовити. Вказує, що [PERSON] правомірно набула право власності на спірні земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом від 20 серпня 2008 року згідно якого батько позивачки та відповідачки все своє майно заповів [PERSON] .. Вказує, що заповіт є чинним, ніким не скасований, що зокрема, підтверджується рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року, а відповідачка вчасно прийняла спадщину. Вважає, що нотаріус виконав всім норми закону при укладанні та посвідченні договорів дарування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок Леонід Вікторович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав заяву про неможливість прибути в судове засідання у зв`язку з виробничою необхідністю. Сторони та їх представники в судовому засіданні щодо розгляду справи без участі приватного нотаріуса не заперечили. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив такі обставини справи та надав їм правову оцінку. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2011 року позов [PERSON] про визнання права власності на спадщину за заповітом задоволено. Визнано за нею право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: земельну ділянку розміром 0, 75 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області. Також, рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2012 року задоволено позов [PERSON] про визнання права власності за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Згідно рішень Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року та 23 березня 2017 року вказані судові рішення Гощанського районного суду скасовані. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Суд встановив, що у 2015 році [PERSON] зверталася до Гощанського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання Державного акту на земельну ділянку недійсним. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2015 року (справа №557/1213/14-ц) позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,60 га для ведення особистого селянського господарства Серії ЯМ 3762520, виданий [PERSON] 24.04.2012 управлінням Держкомзему у Гощанському районі на підставі рішення Гощанського районного суду від 21.12.2011, та скасовано його державну реєстрацію. В судовому засіданні досліджено заповіт [PERSON] посвідченого 20 серпня 2008 року державним нотаріусом Гощанської державної нотаріальної контори Рівненської області Строкалем Володимиром Дмитровичем. Знідно заповіту [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] . З підстав невірного написання прізвища спадкоємця [PERSON] зверталася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року (справа №679/444/17) заяву [PERSON] залишено без розгляду. Зокрема, судом встановлено, що зі змісту її заяви та її пояснень в судовому засіданні слідує, що встановлення факту родинних відносин потрібне заявниці для подальшого оформлення після батька спадкових прав, а тому спір потрібно розглядати в порядку позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що у 2017 році [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] , Гощанської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] га [PERSON] про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Корецького районного суду від 25 вересня 2019 року у позові [PERSON] до [PERSON] , Гощанської селищної ради, треті особи, як: не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно - відмовлено в повному обсязі. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184023327 від 08 жовтня 2019 року 30 вересня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2012 року. 08 жовтня 2019 року Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг до державного реєстру внесено запис про скасування права власносності за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184021844 від 08 жовтня 2019 року 30 вересня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,151 га., кадастровий номер 5621255100:01:003:0486, що знаходиться за адресою: Гоща, Рівненської області на підставі відомостей з ДЗК. 08 жовтня 2019 року Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг до державного реєстру внесено запис про скасування права власносності за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №182906376 від 30 вересня 2019 року 30 червня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6 га., кадастровий номер 5621255100:01:003:0487, що знаходиться за адресою: смт. Гоща, Рівненської області на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області від 21 грудня 2011 року. 30 вересня 2019 року Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг до державного реєстру внесено запис про скасування права власносності за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року. 28 січня 2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність від дарувальника земельну ділянку, площею 0, 1510 га (кадастровий номер 5621255100:01:003:0486). що розташована в смт. Гоща, Гощанського району, Рівненської області, і передана [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (договір зареєстровано в реєстрі за № 136). 28 січня 2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність від дарувальника земельну ділянку площею 0,6000 га (кадастровий номер 5621255100:01:003:0487). що розташована в смт. Гоща, Гощанського району, Рівненської області, і передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (договір зареєстровано в реєстрі за № 137). 28 січня 2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, згідно якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність від дарувальника житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (договір зареєстровано в реєстрі за № /35). Відповідно, право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1510 га підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197957034 від 28.01.2020 року. Право власності на земельну ділянку площею 0,6000 га підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197977228 від 28.01.2020 року. Право власності па житловий будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197946637 від 28.01.2020 року. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 317 ЦК України, виключно власникові належить право розпорядження своїм майном . З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що відчужуючи на користь [PERSON] земельны ділянки та житловий будинок [PERSON] не набула на них права власності в установленому законом порядку ( оскільки її право власності скасоване судовими рішеннями апеляційної інстанції, які набул законної сили, а у державний реєстр внесені відповідні записи про скасування права власності), отже на мала необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження цим нерухомим майном . Враховуючи, що оспорювані договори дарування земельних ділянок та житлового будинку не відповідають вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу вони є недійсними, що є підставою для задоволення позову. Що стосується неналежного позивача як особи, яка не була учасником оспорюваного правочину, то відповідні висновки викладені в правовій позиції по справі № 6-605цс16 Верховного суду України. Так, правовим обґрунтуванням позову є те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Отже, зацікавлена особа може оскаржити будь - яку угоду, в якій вона вважає себе зацікавленою та припускає, що цим правочином порушенні її права. Що стосується позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності за набувачем та визнання права власності відчужувача внаслідок визнання договору дарування недійсним, то суд такі вимоги також вважає можливим задовольнити, виходячи з наступного: Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Процедура ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначена Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011року №1141. Відповідно до п. 46 даного Порядку зміни до записів Державного реєстру прав, записи про скасування державної реєстрації прав, записи про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора. Оскільки підставою для внесення Державним реєстратором запису про право власності відповідача на оспорюване майно (подаровані йому земельні ділянки та житловий будинок) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були договори дарування, які судовим рішенням визнаються недійсними, і правочин недійсним є з моменту його укладення та такий правочин не створює ніяких наслідків для його сторін, то відповідно всі наслідки такого правочину втрачаються з моменту їх виникнення, і відповідно всі реєстрові записи, які були вчинені на підставі такого правочину, мають бути також скасовані. Тому позовна вимога про скасування запису про реєстрацію права власності, які є похідною від першої, підлягає задоволенню як наслідок задоволення основної позовної вимоги і як наслідок визнання договорів дарування недійсними, які був підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав щодо переходу права власності на об`єкт від відчужувача ( [PERSON] ) до набувача ( [PERSON] ). Таким чином, внаслідок двосторонньої реституції підлягає скасуванню запис про реєстрацію права власності відповідача, [PERSON] за даними договорами. Судом встановлено, що спірні договори дарування укладені з порушенням вимог законодавства, оскільки відповідач [PERSON] на момент їх укладання не набула права власності на спірне майно, а тому і нема права його відчужувати, а тому наявні підстави для визнання таких договорів недійсними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги судом задоволено, то з відповідачів солідарно підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору 2522,040 грн. по 1261 грн. 20 коп. з кожного. У відповідності до положень ч.7 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2020 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved