Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

04 травня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/79790/74/87536 від 28.12.2007 року, яка станом на 24.01.2017 року складає 1575521,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 43062949,12 гривень, звернути стягнення на предмети іпотеки, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м., жилою площею 74,1 кв., та земельна ділянка, площею 0,0500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], які належать [PERSON] на праві власності, яке виникло на підставі рішення суду 520/12709/15-ц ухваленим Київським районним судом м. Одеси, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та надати право Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та надати право Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення, оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації; - стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12 травня 2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Під час проведення попереднього судового засідання 27 вересня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним, в якій [PERSON] просить суд: - у позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - відмовити; - визнати недійсним іпотечний договір, укладений 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], відповідно до якого остання передала в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,05 га., на якій розташований вказаний житловий будинок, що заходиться за адресою: [ADDRESS]; - скасувати запис у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження №6351689 від 28.12.2007 року, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., здійснений на виконання іпотечного договору №2789 від 28.12.2007 року, щодо домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., жилою площею 74,1 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,05 га. Судом 04 жовтня 2017 року було ухвалено прийняти зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним до спільного розгляду з первісною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також під час проведення попереднього судового засідання, представник позивача за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надав до суду клопотання про призначення судової будівельно-оціночної експертизи, в якому просив суд призначити по справі судову будівельно-оціночну експертизу, проведення якої призначити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.10.2017 року призначено по цивільній справі №520/5141/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним - судову будівельно-оціночну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на час проведення якої провадження по цивільній справі №520/5141/17 - зупинено. 17 травня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали цивільної справи №520/5141/17, разом з листом про неможливість проведення експертизи, а також у зв'язку з несплатою представником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» рахунку за проведення експертного дослідження. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18 травня 2018 року поновлено провадження по цивільній справі №520/5141/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. За час перебування матеріалів справи в Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, 06.02.2018 року до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну сторони по справі - Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником. З наданих до суду документів, судом було встановлено, що в цій справі позивачем та відповідачем за позовом [PERSON], є - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Між сторонами в цій справі виник спір стосовно предмета іпотеки, за іпотечним договором від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №2789, укладеного в свою чергу в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, а саме стосовно нерухомого майна: - житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1528683151101; - земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,05 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1485029351101. З наданих до суду документів судом також встановлено, що 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (ПАТ «КГБ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/52, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «КІБ». Крім того, 20 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки що посвідчено Юдіним\~М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 918, відповідно до якого право Іпотекодержателя за Іпотечним договором б/н, який було укладено 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], посвідченим Левенець Т.П. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 2789, перейшло до ПАТ «КІБ». 20 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/52-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 20 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 920, відповідно до якого право іпотекодержателя за договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». У зв'язку з чим, судом встановлено, що правонаступником ПАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» за кредитним договором № 014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, в забезпечення виконання умов якого було укладено спірний іпотечний договір від 28 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789, є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 38750239). На підставі викладеного 22 червня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою замінено позивача по справі та відповідача за позовом[PERSON] - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.32., код ЄДРПОУ 38750239) по цивільній справі №520/5141/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним. Також, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/5141/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен\~Банк Аваль», [PERSON], про визнання іпотечного договору недійсним, а саме: встановлено заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1528683151101, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 38750239); встановлено заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,05 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1485029351101, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 38750239). Крім того, 20 червня 2018 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду уточнену зустрічну позовну заяву до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про визнання недійсним договору іпотеки, частково недійсними договорів відступлення прав за договорами іпотеки, в якій [PERSON] просить суд: - визнати недійсним іпотечний договір від 28.12.2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789; - визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований у реєстрі за №918, в частині відступлення прав за іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований у реєстрі за №2789; - визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований у реєстрі за №920, в частині відступлення прав за іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований у реєстрі за №2789; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 25676082 від 06.04.2018 року про право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) на житловий будинок, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101, Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 235, виданий 28.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 920, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.: договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 918, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.; вимога, серія та номер:38296, виданий 04.01.2018, видавник: ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 04.01.2018, видавник: Курьерская служба доставки; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 25676131 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження 25676098 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 25414596 від 19.03.2018 року про право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) на земельну ділянку, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101, Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 920, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.: договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 918, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.; вимога, серія та номер:38296, виданий 04.01.2018, видавник: ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 04.01.2018, видавник: Курьерская служба доставки; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40301431 від 26.03.2018 10:27:59, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 24824860 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39667205 від 14.02.2018 10:30:29, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження 24824981 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39667205 від 14.02.2018 10:30:29, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 28 грудня 2007 року між [PERSON] (іпотекодавець) та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789, на забезпечення виконання кредитного договору №014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року укладеного між вказаними сторонами. Відповідно до п.1.2. іпотечного договору, в іпотеку передано: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 285,2 кв.м., жилою площею - 74,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,05 га, на якій розташований вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (далі - спірне майно). У подальшому, 20 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований у реєстрі за №918, відповідно до якого права іпотекодержателя за вищезгаданим іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейшли до ПАТ «Комерційний Індустріальний банк». 20 грудня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований в реєстрі за №920, відповідно до якого права іпотекодержателя за вищезгаданим іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». На підставі вищезазначених договорів іпотеки та відступлення прав за договорами іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про право власності, іпотеку та обтяження щодо спірного майна. Позивач [PERSON] вважає, що іпотечний договір укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як і у подальшому укладені договори відступлення прав за договорами іпотеки у частині відступлення прав ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за вказаним договором іпотеки від 28 грудня 2007 року, є недійсними зважаючи на наступні обставини. Позивачка стверджує, що є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 285,2 кв.м, житловою площею 74,1 кв.м., та земельної ділянки, площею 0,05 га, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року по справі №520/12709/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили 08 грудня 2015 року, та залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.11.2016 року (номер провадження 22-ц/785/4072/16) та постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року (провадження №61-6080св18). Як зазначено позивачем, відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 23.05.2018 року, [PERSON] у касаційній скарзі зазначала, що вона є власником спірного нерухомого майна, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Крім того, житловий будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на підставі укладеного між нею та банком договору іпотеки від 28 грудня 2007 року. Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги [PERSON] Верховним Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 12.06.2003 року Таїровською селищною радою та на підставі державного акту на право приватної власності на землю. 17 жовтня 2003 року [PERSON] було укладено з ВАТ «Міжнародний комерційний банк» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, Куркан Н.Ф., з якого вбачається, що [PERSON] є майновим поручителем ТОВ «Міранда». В забезпечення виконання кредитного договору [PERSON] передав у заставу належні йому житловий будинок з надвірними спорудами і земельну ділянку, площею 0,05 га. 24 жовтня 2005 року виконавчим написом приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н. Ф. звернено стягнення на заставлене майно. 14 липня 2006 року Одеською філією СДП «Укрспец'юст» проведено прилюдні торги з реалізації вказаного майна. Згідно з протоколом від 14 липня 2006 року №6160142/1 Одеської філії СДП «Укрспец'юст» [PERSON] придбав це майно на прилюдних торгах. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, у справі №2- 5610/07 позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м. та на земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,05 га. Цим рішенням суду були встановлені ті ж обставини, що і рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2012 року у справі №1512/2-1063/11, які викладені вище. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29 липня 2008 року у справі №2- 5610/07 роз'яснено, що житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,05 га, на які рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2007 року було визнано право власності [PERSON], розташовані за адресою: будинок [ADDRESS], оскільки згідно з постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року № 3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» землі, на яких розташовано належне [PERSON] нерухоме майно, включені у межі міста Одеси. З матеріалів справи № 2-2865/06 апеляційним судом було встановлено, що у березні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2006 року в рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 10 січня 2004 року в сумі 266500 грн. вилучено у [PERSON] та передано [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані у житловому масиві «Луч» по [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на цей житловий будинок. Додатковим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2006 року у справі № 2-2865/06 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Додатковим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24 січня 2007 року у справі №2-2865/06 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02 липня 2007 року у справі №2- 2865/06 рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2006 року та додаткові рішення цього суду від 03 квітня 2006 року та від 24 січня 2007 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а справа призначена до розгляду на 28 серпня 2007 року. Підставою для скасування вказаних судових рішень стало те, що договір іпотеки був укладений [PERSON] раніше, ніж договір позики з [PERSON], зазначена обставина не була відома [PERSON], [PERSON] приховав від банку факт передачі домоволодіння [PERSON] Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у вищезгаданій справі № 2-2865/06 - залишено без розгляду. Тобто правова підстава, на якій [PERSON] набув право власності на спірне нерухоме майно, відпала. З урахуванням викладеного, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що [PERSON] не набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки відповідні судові рішення про це в подальшому були скасовані. Однак, не дивлячись на те, що з 14 липня 2006 року право власності на спірне нерухоме майно набув [PERSON] у зв'язку з придбанням його на прилюдних торгах, 28 серпня 2007 року [PERSON], який на той час вже не був власником майна і не мав права його відчужувати, продав це майно [PERSON], а 28 грудня 2007 року [PERSON] продав його [PERSON] Також у вказаній постанові зазначено, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2012 року у справі №1512/2-1063/11, в якій [PERSON] брала участь як третя особа, за [PERSON] визнано право власності на спірне нерухоме майно у зв'язку з придбанням його на прилюдних торгах 14 липня 2006 року. Верховним Судом зазначено, що суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки це майно було придбано під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. З огляду на вищезазначені преюдиційні обставини встановлені судами у справі №520/12709/15-ц щодо обставин придбання спірного майна [PERSON], зміст відповідних - судових рішень у справах за №№-5610/07, 1512/2-1063/11, №2-2865/06 та положення статей 328, 330 та 388 ЦК України, Верховний Суд у постанові дійшов до висновку про не набуття останньою права власності на спірне майно, адже: воно було придбано [PERSON] за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати; право власності на спірне майно визнано за [PERSON] та у подальшому [PERSON] судовими рішеннями, зокрема, за участі [PERSON], які набрали законної сили та не скасовані; зрештою, вказане нерухоме майно не вибувало із володіння власника - [PERSON]. Позивач [PERSON] зазначила, що відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв'язку з чим на думку позивача, зазначені посилання, встановлені Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року по справі №520/12709/15-ц додатковому доказуванню не підлягають. З урахуванням вищевикладених обставин, позивач посилається на те, що [PERSON] не маючи права власності на спірне майно, відповідно, не мала належного обсягу правомочностей щодо розпоряджання майном та передання останнього в іпотеку, що свідчить про недійсність оскаржуваного іпотечного договору від 28.12.2007 року укладеного останньою з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та, відповідно, договорів про відступлення прав за договорами іпотеки у відповідній частині укладених з ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з підстав порушення положень статей 317, 512, 576, ч.1 й 2 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку». З огляду на те, що на підставі вищезазначеного недійсного іпотечного договору від 28 грудня 2007 року та договорів відступлення прав за договорами іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про право власності, іпотеку та обтяження щодо спірного майна, які перешкоджають [PERSON] розпоряджатись останнім, позивач вважає, що такі записи підлягають скасуванню, адже зазначене гарантує відновлення порушеного права власності позивача за зустрічним позовом. 22 червня 2018 року судом було ухвалено прийняти до розгляду вказану уточнену зустрічну позовну заяву [PERSON] 06 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] посилаючись на те, що як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №121182777 від 19 квітня 2018 року право власності інших осіб на спірне нерухоме майно не було зареєстровано на час укладення спірного договору іпотеки від 28 грудня 2007 року, натомість власником була зазначена - [PERSON]. Натомість, [PERSON] набула права власності на спірне майно лише 22.01.2016 року. У зв'язку з чим, представник відповідача вважає, що [PERSON] на час укладення спірного іпотечного договору мула належним власником спірного іпотечного майна, а від так доводи позовної заяви [PERSON] до уваги не заслуговують. 29 серпня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від представника позивача [PERSON] - [PERSON], в якій останній просить суд вважати посилання представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» викладені у відзиві на позовну заяву не обґрунтованими, безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом, позовні вимоги просить суд задовольнити в повному обсязі. Також у відзиві позивачка посилається на те, що посилання представника відповідача на набуття [PERSON] права власності на спірне майно лише 22.01.2016 року спростовуються матеріалами справи, а саме преюдиційними обставинами встановленими судовими рішеннями, якими підтверджується набуття права власності вказаними особами 14 липня 2006 року. У свою чергу, посилання на набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно є неправовими, адже вказане майно придбано нею за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати (положення статей 28, 330 та 388 ЦК України). Наявність у державному реєстрі формального запису про право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно на момент укладення оскаржуваного іпотечного договору від 28.12.2007 року не є його безумовним підтвердженням, адже державна реєстрація права власності є наслідком його виникнення, а не підставою (положення п.1.ч.1 ст.2, ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). 10 вересня 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче судове провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 24 вересня 2018 року до суду надійшло клопотання від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про закриття провадження по цивільній справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, а саме у зв'язку з відсутністю предмета спору в цій справі. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2018 року заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження по справі - задоволено. Провадження по цивільній справі №520/5141/17 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрито. Продовжено розгляд цивільної справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про визнання недійсним договору іпотеки, частково недійсними договорів відступлення прав за договорами іпотеки, в загальному позовному провадженні в порядку цивільного судочинства передбаченого ЦПК України. В судовому засіданні 25 вересня 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» - Безверхий Андрій Миколайович в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Інші сторони по справі у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом, з урахуванням думки представників позивача та відповідача, в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та представників відповідачів Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк». Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, частково недійсними договорів відступлення прав за договорами іпотеки підлягаючою до задоволення, з наступних підстав. Судовим розглядом та у судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Рйффайзен Банк Аваль», яке надалі було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/79790/74/87536, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 199955 доларів 00 центів США, зі сплатою 13 відсотків річних, строком на 240 місяців, а саме до 28 грудня 2027 року. З метою забезпечення вимог за кредитним договором №014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Рйффайзен Банк Аваль», яке надалі було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (іпотеко держатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789. Згідно з пунктом 1.2 іпотечного договору від 28 грудня 2007 року, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому майно: - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається в цілому з одного кам'яного жилого будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею - 285,2 кв.м., жилою площею - 74,1 кв.м., та №1-6 - огорожі, та - земельну ділянку, площею 0,0500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], право власності на які виникло за договором купівлі-продажу, посвідченим 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2784, та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за номером 2621840, згідно витягу з державного реєстру правочинів №5270196, виданого Левенець Т.П., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.12.2007 року, на земельну ділянку право власності буде підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку, який буде отримано іпотекодавцем в майбутньому. На підставі укладеного договору іпотеки, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. були зареєстровані обтяженні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: - внесено запис про іпотеку 25676131 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; - внесено запис про обтяження 25676098 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; - внесено запис про іпотеку 24824860 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; - внесено запис про обтяження 24824981 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус. Позивач по справі [PERSON] вважає вказаний договір іпотеки таким, що підлягає визнанню недійсним, з підстав того, що [PERSON] не набула право власності на вказане іпотечне майно, а тому не мала належного обсягу правомочностей щодо розпорядження майном та передання його в іпотеку. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В ряді рішень Європейського Суду з прав людини було надано трактування цього права. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; NunesDias v. Portugal (Нун'єшДіаш проти Португалії). Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (MiragallEscolano v. Spain (МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії); ZvolskyandZvolska v. theCzechRepublic (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51). Стаття 8 Конституції України передбачає, що конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, що також кореспондується ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Отже доказуванню підлягають обставини, чи мала [PERSON] достатньо правових підстав для набуття права власності на спірне майно, та право на розпорядження ним, у тому числі передання вказаного іпотечного майна в іпотеку. Як вже зазначалось, [PERSON] згідно іпотечного договору від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №2789, було передано в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке було надалі перейменовано в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається в цілому з одного кам'яного жилого будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею - 285,2 кв.м., жилою площею - 74,1 кв.м., та №1-6 - огорожі, та земельну ділянку, площею 0,0500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], яке належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №2784, та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за номером 2621840, згідно витягу з державного реєстру правочинів №5270196, виданого Левенець Т.П., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.12.2007 року. З наданих до суду доказів судом встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року був укладений між [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зазначене нерухоме майно належало на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2007 року, укладеного з [PERSON]. В свою чергу право власності на зазначене спірне нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] на підставі заочного рішення Київського районного суду від 29 березня 2006 року по цивільній справі 2-2865/06. Так, з матеріалів цивільної справи №2-2865/06 вбачається, що в березні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами в котрих просив суд стягнути з [PERSON] - 266500 гривень 00 копійок. За наслідком розгляду вказаної справи, 29 березня 2006 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено заочне рішення, яким в рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 10 січня 2004 року в сумі 266500 грн. вилучено у [PERSON] та передано [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.39, ц.с. №2-2865/06). Додатковим рішенням від 03 квітня 2006 року до рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га., яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.45, ц.с. №2-2865/06). Додатковим рішенням від 24 січня 2007 року до рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2006 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.59, № 2-2865/06). Судом встановлено, що в подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2007 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно скасовано за нововиявленими обставинами. Додаткові рішення від 03 квітня 2006 року та від 24 січня 2007 року про визнання права власності на нерухоме майно скасовані за нововиявленими обставинами. (а.с.90-91, ц.с.№2-2865/06). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів-залишено без розгляду (а.с.124, №2-2865/06). Отже, [PERSON] за скасованими вищезазначеними судовими рішеннями право власності на спірне нерухоме майно - не набув. Щодо набуття [PERSON] права власності на спірні об'єкти нерухомості, суд зазначає наступне. В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-1063/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»та [PERSON], про визнання права власності. З матеріалів цивільної справи №1512/2-1063/11 вбачається, що власником зазначеного нерухомого майна до [PERSON] був [PERSON], яке належало останньому на праві власності, а саме: - житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею - 74,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано 12 червня 2003 року Таїровською селищною радою (а.с.15, ц.с. №1512/2-1063/11); - земельна ділянка, площею -0,05 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю (а.с.18, ц.с.№1512/2-1063/11). В свою чергу 17 жовтня 2003 року [PERSON] уклав з ВАТ «Міжнародний комерційний банк» договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., з якого вбачається, що [PERSON] є майновим поручителем ТОВ «Міранда» та для забезпечення виконання кредитного договору [PERSON] передав під заставу житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею - 74,1 кв.м., та земельну ділянку, площею -0,05 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-22, ц.с.№1512/2-1063/11). 24 жовтня 2005 року виконавчим написом приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. звернуто стягнення на заставлене майно (а.с.23, ц.с.№1512/2-1063/11). 14 липня 2006 року Одеською філією СДП «Укрспец'юст»проведено прилюдні торги по реалізації майна, належного [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, площею - 0, 05 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно з протоколом від 14 липня 2006 року №6160142/1 Одеської філії СДП «Укрспец'юст», [PERSON] на прилюдних торгах по реалізації майна придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, площею - 0,05 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] за 381659 гривень. У зв'язку з чим, [PERSON] повинен був внести кошти у розмірі 372118 гривень, за винятком раніше внесеного гарантійного внеску в сумі 9541 гривню. На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 16 липня 2006 року Державної виконавчої служби Овідіопольського району Одеської області, [PERSON] продано земельну ділянку, площею - 0,05 га, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що належали [PERSON] (а.с.25, ц.с.№1512/2-1063/11). У зв'язку з чим, [PERSON] здійснив оплату за вищевказане майно у сумі 372118 гривень, про що свідчить квитанції №ПВ52050 від 27 липня 2006 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с.30, ц.с.№1512/2-1063/11). Крім цього, є рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2011 року по справі 1512/2-1086/11 за позовом [PERSON] до ПАТ «Піреус Банк МКБ», приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., [PERSON], за участю третіх осіб відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, Одеської філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспец'юст»Міністерства Юстиції України про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання результатів прилюдних торгів недійсними, яким [PERSON] у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с.148-151, ц.с.№1512/2-1063/11). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2011 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2011 року по справі 1512/2-1086/11, залишено без змін. Рішення набрало законної сили (а.с.152-160, ц.с.№1512/2-1063/11). На підставі зазначених обставин, Київський районний суд міста Одеси за наслідком розгляду цивільної справи №1512/2-1063/11, 07 червня 2012 року ухвалив рішення, яким позов [PERSON] - задовольнив. Визнав за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У вказаному рішенні, суд також дійшов висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки він не допустив порушень, став переможцем торгу, а також здійснив оплату придбаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, площею - 0,05 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2012 року по цивільній справі 1512/2-1063/11, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, а відтак набрало законної сили. Отже, спірне майно, яке на праві власності належало [PERSON], та котре згодом було продано з прилюдних торгів по реалізації майна та на підставі Акту про проведення прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна від 16.07.2006 року - продано [PERSON], який є належним власником зазначеного спірного нерухомого майна. Щодо набуття [PERSON] (позивачем у справі) права власності на спірне нерухоме майно, суд зазначає наступне. У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 23 червня 2006 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року, та у період шлюбу за спільні кошти ними було придбано таке майно, у тому числі: домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 285,2 кв.м, житловою площею 74,1 кв.м, та земельна ділянка, площею 0,05 га. За наслідком розгляду справи №520/12709/15-ц за вказаним позовом, 26 листопада 2015 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення яким позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - задоволено. Визнано спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] майно, у тому числі: домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 285,2 кв.м, житловою площею 74,1 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,05 га, визнавши право власності на яке за [PERSON]. Вказане рішення суду, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2016 року та постановою Верховного суду від 23 травня 2018 року. В постанові Верховного Суду, Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що доводи касаційної скарги [PERSON] про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виникнення права власності [PERSON] на спірний житловий будинок, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2012 року, яким за [PERSON] визнано право власності на спірне нерухоме майно та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. Посилання [PERSON] на те, що спірне нерухоме майно зареєстровано на її ім'я в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, і що вона отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, були належним чином оцінені апеляційним судом, який встановив, що вказане майно було придбано нею ([PERSON]) за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати. Крім того, вищезгадане рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2012 року у справі № 1512/2-1063/11, в якій [PERSON] брала участь як третя особа, ухвалене після придбання нею спірного нерухомого майна. Вищевикладені обставини, встановлені постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №520/12709/15-ц. Частинами 4,5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Під час розгляду цієї справи, [PERSON] не спростовувались вищевикладені обставини, а від так вищевикладені обставини та висновки додатковому доказуванню не підлягають. Статтею 328 ЦК України передбачено що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України тільки власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). У відповідності до с. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Як передбачено ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За положеннями зазначеної норми права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», де визначено, що застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. На підставі вищевикладеного, що в свою чергу було встановлено апеляційним судом та Верховним Судом, вбачається, що спірне майно на праві власності належало [PERSON] (відповідачу по справі [PERSON]), котре було продано з прилюдних торгів по реалізації майна, належність яких була встановлена судовим рішенням та визнано торги такими, що були проведені належним чином у відповідності до чинного законодавства України, та на підставі Акту про проведення прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна від 16.07.2006 року та продано [PERSON], який визнаний добросовісним набувачем, та в подальшому право власності на зазначене майно, як спільне сумісне майно подружжя, було визнано за [PERSON] З огляду на вищевказане, доводи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про набуття [PERSON] права власності на спірне майно лише 22.01.2016 року спростовуються матеріалами справи, а саме преюдиційними обставинами встановленими судовими рішеннями, якими підтверджується набуття права власності вказаними особами 14 липня 2006 року. У свою чергу, посилання на правомірність набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно є необґрунтованими, адже вказане майно придбано нею за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати (положення статей 28, 330 та 388 ЦК України). Наявність у державному реєстрі формального запису про право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно на момент укладення оскаржуваного іпотечного договору від 28.12.2007 року не є його безумовним підтвердженням, адже державна реєстрація права власності є наслідком його виникнення, а не підставою (положення п.1.ч.1 ст.2, ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Вказаний факт досліджувався судами в попередніх спорах між сторонами по справі та встановлений у вищевказаних судових рішеннях, які набрали законної сили, а тому додатковому доказуванню не підлягає. Крім того, Верховним Судом встановлено та підтверджено, що не дивлячись на те, що з 14 липня 2006 року право власності на спірне нерухоме майно набув [PERSON] у зв'язку з придбанням його на прилюдних торгах, 28 серпня 2007 року [PERSON], який на той час вже не був власником майна і не мав права його відчужувати, продав це майно [PERSON], а 28 грудня 2007 року [PERSON] продав його [PERSON] Зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Крім того, під час розгляду вказаних справ, а також в цій справі, в яких [PERSON] приймала участь, не спростовувався факт того, що спірне нерухоме майно саме вибувало з володіння [PERSON], та в подальшому з володіння [PERSON] На підставі вищевикладеного, судом достеменно встановлено, що спірне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається в цілому з одного кам'яного жилого будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею - 285,2 кв.м., жилою площею - 74,1 кв.м., та №1-6 - огорожі, та земельна ділянка, площею 0,0500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], було придбано [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованим в реєстрі за №2784, в особи, яка не мала права його відчужувати, та в подальшому передала спірне нерухоме майно в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за договором іпотеки від 28.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованим в реєстрі за №2789. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Статтею 216 ЦК України визначені особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановленні особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Законом прямо не встановлена недійсність правочину у разі скасування судового рішення, на підставі якого особа стала власником майна, тому правочин у розумінні положень ч. 3 ст. 215 ЦК України слід вважати оспорюваним, а отже недійсність такого правочину пов'язується із запереченням його дійсності однією із сторін. Відповідно до вимог статті 317 ЦК України, у редакції кодексу від 14.06.2007 року, яка була чинною на момент укладення оскаржуваного правочину, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ч.1 ст. 576 ЦК України у зазначеній редакції). У свою чергу, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема, за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення (ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» у редакції закону від 12.05.2006 року). З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки 28 серпня 2007 року [PERSON], який на той час вже не був власником спірного майна і не мав права його відчужувати, продав це майно [PERSON], а 28 грудня 2007 року [PERSON] продав його [PERSON], з урахуванням того, що з 14 липня 2006 року добросовісним набувачем зазначеного майна є [PERSON], та в подальшому за участі [PERSON], право власності на вказане майно визнано за [PERSON], [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованим в реєстрі за №2784, не набула належним чином право власності на спірне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається в цілому з одного кам'яного жилого будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею - 285,2 кв.м., жилою площею - 74,1 кв.м., та №1-6 - огорожі, та земельну ділянку, площею 0,0500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], та не мала обсяг цивільних прав на розпорядження зазначеним нерухомим майном, у тому числі передавати зазначене майно в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за договором іпотеки від 28.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованим в реєстрі за №2789, що в свою чергу порушує права власника - [PERSON] на розпорядження майном. Між іншим, суд вважає також за необхідне зазначити, що в свою чергу у первісному позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», (провадження за яким ухвалою суду від 25 вересня 2018 року закрито), правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», представник якого у судовому засіданні в повному обсязі підтримав первісний позов, визнавали, що власником іпотечного майна є [PERSON], саме на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 листопада 2015 року по цивільній справі №520/12709/15-ц, яка не була стороною договору іпотеки від 20 грудня 2007 року, оскільки вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно були заявлені саме до [PERSON], що на думку суду свідчить про визнання представником ТОВ «Довіра та Гарантія» того факту, що [PERSON] є неналежним власником спірного нерухомого майна. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим іпотечний договір від 28.12.2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789, слід визнати недійсним. Крім того, під час задоволення в цій частині позовних вимог, судом надається оцінка обраному позивачем способу захисту своїх прав та інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Що стосується вищевказаних положень ст. 41 Конституції України, то слід зазначити, що категорія власності посідає особливе місце в суспільній свідомості та загалом у суспільному житті. Держава зобов'язана забезпечити такий правопорядок шляхом створення ефективного нормативно-правового регулювання відносин власності. Відповідно, ст. 41 Конституції України на політичному рівні закріплює право кожного її громадянина на власність як на важливий атрибут правової держави і демократичного, громадянського суспільства. Ці конституційні положення створили фундаментальне підґрунтя для їх подальшого розвитку в цивільному законодавстві України. Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина. Наявність таких механізмів - одна з обов'язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду. Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред'явлення доказів тощо. Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини. Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави - учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту». Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації. Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства. Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство. В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що усяка особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законих інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем належним чином обрано спосіб захисту порушених прав та інтересів, оскільки на думку суду у разі звернення позивача до суду з віндикаційним позовом до останнього власника, такий спосіб захисту не відновить в повному обсязі права позивача, тому, що на підставі спірного договору іпотеки, іпотекодавець має прав на звернення стягнення на іпотечне майном та на підставі договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про обтяження, які позбавляють власника належним чином розпоряджатись і користуватись належному йому на праві власності нерухомим майном. Судом також встановлено, що 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (ПАТ «КГБ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/52, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «КІБ». Крім того, 20 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки що посвідчено Юдіним\~М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 918, відповідно до якого право Іпотекодержателя за Іпотечним договором б/н, який було укладено 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], посвідченим Левенець Т.П. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 2789, перейшло до ПАТ «КІБ». 20 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/52-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 20 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 920, відповідно до якого право іпотекодержателя за договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». У зв'язку з чим, судом встановлено, що правонаступником ПАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» за кредитним договором № 014/79790/74/87536 від 28 грудня 2007 року, в забезпечення виконання умов якого було укладено спірний іпотечний договір від 28 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789, є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 38750239). На підставі викладеного 22 червня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою замінено позивача по справі та відповідача за позовом[PERSON] - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (код ЄДРПОУ 14305909) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, поверх 6, оф.32., код ЄДРПОУ 38750239) по цивільній справі №520/5141/17. Отже іпотекодержателем іпотечного майна за спірним іпотечним договором від 28 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрованим в реєстрі за №2789, є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Частиною 4 ст. 215 ЦК України передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За результатами розгляду даної цивільної справи, оскільки суд дійшов висновку, що іпотечний договір від 28 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований в реєстрі за №2789, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» та [PERSON], предметом якого є спірне нерухоме майно, - слід визнати недійсним у зв'язку з тим, що в судовому порядку було встановлено, що право власності на передане в іпотеку майно відповідача [PERSON] було набуто без законних на те підстав, суд вважає, що договір про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен\~Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований у реєстрі за №918, а також договір про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений 20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований у реєстрі за №920, - слід визнати частково недійсними в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен\~Банк Аваль», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований у реєстрі за №2789, предметом якого є спірне нерухоме майно:житловий будинок, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], оскільки при укладенні даних договорів відступлення прав вимоги відповідач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був позбавлений права на утримання в іпотеці спірного нерухомого майна, так як на момент укладання цього договору [PERSON] належним чином не набула право власності на спільне нерухоме майно та позбавлена була права на розпорядження зазначеним майном. Судом також встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» після набуття права вимоги за іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований у реєстрі за №2789, звернуло стягнення в позасудовому порядку на вказане іпотечне майно шляхом набуття права власності на нього, що підтверджується відповідними записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: - запис про право власності 25676082 від 06.04.2018 року про право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) на житловий будинок, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101, Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 235, виданий 28.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 920, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.: договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 918, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.; вимога, серія та номер:38296, виданий 04.01.2018, видавник: ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 04.01.2018, видавник: Курьерская служба доставки; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - запис про право власності 25414596 від 19.03.2018 року про право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) на земельну ділянку, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101, Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 920, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.: договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 918, виданий 20.12.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.; вимога, серія та номер:38296, виданий 04.01.2018, видавник: ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 04.01.2018, видавник: Курьерская служба доставки; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40301431 від 26.03.2018 10:27:59, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл. Вказані обставини підтверджуються наданою до суду інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №121182777 від 19.04.2018 року. У вказаній довідці також міститься інформація щодо внесених записів на підставі оспорюваного договору іпотеки від 20 грудня 2007 року, а саме: - запис про іпотеку 25676131 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - запис про обтяження 25676098 від 28.12.2007 року стосовно житлового будинку, загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м., який складається з житлового будинку «А», огорожі 1-6, розташованого за адресою: [ADDRESS], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1528683151101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40583303 від 11.04.2018 16:33:47, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - запис про іпотеку 24824860 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39667205 від 14.02.2018 10:30:29, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл.; - запис про обтяження 24824981 від 28.12.2007 року стосовно земельної ділянки, площею 0,05 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1485029351101), Вид обтяження - заборона на нерухоме майно; Підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 2789, виданий 28.12.2007, видавник: Левенець Т.П., приватний нотаріус; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39667205 від 14.02.2018 10:30:29, [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Отже визнання правочину недійсним, приводить сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.31-1 зазначеного Закону, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. З урахуванням того, що вищевказані записи щодо іпотеки, обтяження нерухомого майна та проведеної державної реєстрації права власності внесені та прийняті стосовно спірного нерухомого майна на підставі договору іпотеки, укладеного 28 грудня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., зареєстрований у реєстрі за №2789, який в свою чергу є недійсним, з урахуванням того, що визнання правочину недійсним, приводить сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину, а також зазначені записи перешкоджають [PERSON] розпоряджатись зазначеним нерухомим майном, суд вважає що вищевказані записи підлягають до скасування з метою відновлення порушеного права власності позивача. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про визнання недійсним договору іпотеки, частково недійсними договорів відступлення прав за договорами іпотеки, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved