Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.11.2018 року близько 23:50 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», номерний знак « [NUMBER] », рухався освітленою ділянкою проїзної частини вул. С.Петлюри в м. Коломия Івано-Франківської області, проїжджаючи в напрямку центральної частини міста. В цей час, його смугою руху та в попутному напрямку, рухався пішохід [PERSON] . При безпосередньому наближенні до пішохода та роз`їзді із зустрічним невстановленим мікроавтобусом, [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода [PERSON] , своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на останнього. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного та поперекового відділів хребта з переломами 1-2-го шийних хребців та 2-го поперекового хребця з крововиливами під м`які оболонки мозку, що ускладнились набряком та набуханням речовини головного та спинного мозку, від яких наступила його смерть. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія вищевказаного автомобіля марки «ВАЗ» на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом № АМ5956462, позивач, яка є дочкою загиблого [PERSON] , [INFO] звернулась до вказаного товариства з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 44 676 грн. Однак, виплату відшкодування здійснено не було. Хоча позивач й оцінює завдану їй моральну шкоду в зв`язку з передчасною та трагічною смертю батька в розмірі 250 000 грн., однак в силу положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вправі вимагати від відповідача більшу суму, ніж 44 676 грн., оскільки ДТП трапилась 17.11.2018 року, а розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3 723 грн. (3723х12=44 676). Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, зазначає, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини. Тому позивач, посилаючись на норми п.27.3 ст. 27 вказаного Закону, просить стягнути з відповідача в її користь страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою, в розмірі 44 676 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Коневалик А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці вимоги задовольнити. Крім того, представник зазначив, а також подав до суду письмову заяву (27.05.2021 року), в якій на підставі п. 8 ст. 141 ЦПК України заявляє, що докази про оплату позивачем наданої правової допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом, оскільки в зв`язку з розглядом справи, на підставі договору про надання правової допомоги № 2663 від 23.06.2020 року позивачу надано правову допомогу, пов`язану з підготовкою та поданням позову про відшкодування шкоди, а також відповіді на відзив на загальну суму 9 000 грн. (детальні розрахунки наявні в матеріалах справи (6 000 грн. на правову допомогу, пов`язану з підготовкою та поданням позову про відшкодування шкоди, 3000 грн. - відповіді на відзив)). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа - судових повісток про виклик до суду на офіційну електронну адресу відповідача. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. 15.04.2021 року представник відповідача [PERSON] надіслав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення, не погоджується з обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги та правовою оцінкою обставин, наданою позивачем. Остання в порушення ст. 33-1 та ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-ІV) не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, а також документального підтвердження того, що в справі спірного ДТП завершене провадження та прийняте рішення набрало законної сили. За обставин даної справи, кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу винну у скоєному ДТП не встановлено. Відповідач відповідно до положень п.36.2 ст.36 вказаного Закону повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі та про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до моменту отримання страховиком рішення в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили. Також повідомлено, що при наданні рішення, яке вступило в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення. Відповідач не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив строк здійснення виплати страхового відшкодування до отримання документу щодо встановлення винної особи, яке набрало законної сили. Представник зазначає, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, з аналізу п.36.2 ст.36 якого вбачається, що відсутність у страховика інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату. Відповідач заперечує, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної ДТП. Для вирішення питання чи є смерть потерпілого прямим наслідком спірної ДТП виникає потреба у спеціальних знаннях, які інші засоби доказування змінити не можуть. З посиланням на п.27.3 ст. 27 вказаного Закону зазначає, що для встановлення розміру моральної шкоди необхідно встановити коло осіб, які мають право на її отримання. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, до відзиву представником долучено клопотання від 14.04.2021 року про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з посиланням на ч.4, 5 ст.137 ЦПК України, оскільки позивачем безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правової допомоги в розмірі 6 000 грн., оскільки згідно з Рекомендаціями щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару за годину роботи на рівні 50 % прожиткового мінімуму на день оплати. 27.05.2021 року представником позивача, адвокатом Коневаликом А.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що рішення про здійснення страхового відшкодування може прийматись не лише із збігом 90-ти денного терміну, а й на підставі рішення суду, якщо спір розглядався в судовому порядку. Вказаний п.36.1 ст.36 цього Закону відповідач повністю ігнорує. Позивач не зобов`язана була звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою відшкодування шкоди, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду, не звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика. Твердження відповідача щодо порушення позивачем ст. 33-1 та ст. 35 вказаного Закону є безпідставним, оскільки позивачем надано страховику та суду всі наявні у неї документи і жодною нормою вказаного Закону не передбачено обов`язок потерпілої особи щодо надання страховику рішення, яке набрало законної сили по дорожньо-транспортній пригоді. Більше того, відповідно до п.34.1 ст.34 цього Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Однак, відповідач самоусунувся від виконання покладеного на нього обов`язку щодо розслідування страхового випадку та отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування і безпідставно покладає цей обов`язок на потерпілого. Зазначає, з посиланням на ст. ст. 1166,1187 ЦК України, що обов`язок відшкодувати шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає незалежно від наявності вини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому вказаним Законом порядку. Тому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення вказаного представника позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з копією обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 18.11.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018090000000867 щодо [PERSON] за ч. 2 ст.286 КК України, 17.11.2018 року приблизно о 23:50 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2105», номерний знак « [NUMBER] », рухався освітленою ділянкою проїзної частини вул. С.Петлюри в м. Коломия Івано-Франківської області, проїжджаючи в напрямку центральної частини міста. В цей час, його смугою руху та в попутному напрямку, рухався пішохід [PERSON] . При безпосередньому наближенні до пішохода та роз`їзді із зустрічним невстановленим мікроавтобусом, [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода [PERSON] , своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на останнього. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного та поперекового відділів хребта з переломами 1-2-го шийних хребців та 2-го поперекового хребця з крововиливами під м`які оболонки мозку, що ускладнились набряком та набуханням речовини головного та спинного мозку, від яких наступила його смерть (а.с. 9, 10). Відповідальність водія [PERSON] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно з полісом № АМ5956462 (а.с. 17). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2018 року(а.с. 11). Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.1988 року, яка у зв`язку з одруженням 21.07.2018 року змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія про свідоцтва шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2018 року(а.с. 12-13). Відповідно до інформації про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого від 27.06.2020 року на момент смерті [PERSON] до кола осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого входили: батько - [PERSON] (помер); мати - [PERSON] (померла); дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Згідно з даними копій свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2005 року та серії [NUMBER] від 12.01.2018 року [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с. 14, 15). 30.07.2020 року представник позивача керуючий партнер Адвокатського об`єднання «Автопоміч» Мелех Д.М. звернувся до АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду щодо ДТП, яка мала місце 17.11.2018 року в м. Коломия Івано-Франківської області, внаслідок якої автомобіль марки «ВАЗ 21053», номерний знак « [NUMBER] », допустив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] , [INFO] , помер. Водій [PERSON] , поліс ОСЦПВВНТЗ [NUMBER] , діючий на 17.11.2018 року (а.с. 7). Також, 30.07.2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах дочки потерпілого - [PERSON] на суму 44 676,00 грн. (моральна шкода) за шкоду, заподіяну автомобілем марки «ВАЗ 21053», номерний знак « [NUMBER] » (а.с. 8). Листом від 04.08.2020 року АТ «СГ «ТАС» повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено та рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП (а.с. 49). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ІV). Згідно з п. 1.4, 1.6, 1.7 ст. 1 зазначеного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону № 1961-ІV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV). Згідно з пунктами 27.1, 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved