Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

04 червня 2019 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 29 березня 2019 року близько 19 год. 50 хв. в м. Обухів по вул. Каштановій 26, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Субару", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Шкода", реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням позивача. Так як винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є саме водій [PERSON] , то з нього підлягає стягненню завдана шкода. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість матеріального збитку у розмірі 84609 грн. 36 коп. та судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 27.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, подали відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що при визначенні вартості матеріальних збитків оцінювачем вказані необ`єктивні дані, та в звіті зазначені матеріальні витрати не підтверджені ніякими доказами, сума оцінки пошкодженого автомобіля завищена. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, позивача дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір й щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що 29 березня 2019 року близько 19 год. 50 хв. в м. Обухів по вул..Каштановій 26, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Субару", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Шкода", реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням позивача. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому суд приходить до висновку те, що вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана майну особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Автомобіль "Шкода", реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності Позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » з метою визначення розміру завданого збитку, у зв`язку із пошкодженням автомобіля " Шкода", реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі звітом № 332-19 від 16.05.2019 року, що виданий Суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » вартість матеріального збитку транспортного засобу «Шкода", реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП становить 60822 грн. 36 коп. Таким чином суд вважає щодо позовна вимога щодо стягнення із відповідача 60822,36 грн. знайшла своє підтвердження та підлягає стягнення із відповідача у якості матеріальної шкоди. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Таким чином, в даних правовідносинах - відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. Під час визначення суми відшкодування позивач включив вартість додаткових витрат, в тому числі фарбування, та вартість дослідження автомобіля ФОП « [PERSON] ». Відтак вартість відновлюваного ремонту з запчастинами складає 83 109 грн.36 коп.. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 16 травня 2019 року, складеного «ФОП [PERSON] » - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER] становить - 60822,36 грн.. В позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути додаткові витрати на фарбування автомобіля, які складають 22287 грн., але жодним матеріальним документом вказані матеріальні витрати не підтверджені та не надані до суду, як доказ витрачених коштів. Не надано до суду і матеріального підтвердження вартості запасних частин та витрат по їх заміні чи ремонту. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зокрема, ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування вартості додаткових витрат в сумі 22287 грн. не є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню, та стягненню з [PERSON] на користь позивача збитків заподіяних в результаті дорожньо транспортної пригоди в сумі 60822 грн.36 коп., та понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 1500 грн. 00 коп., а всього 62322 грн. 36 коп.. Враховуючи, що суд задовольняє заявлений позов в повному обсязі, судові витрати, у вигляді сплати судового збору в сумі 768, 40 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial