Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка втратила право користування житлом в будинку [ADDRESS] та підлягає зняттю з реєстрації місця проживання без її згоди в органах, які здійснюють таку реєстрацію. Мотивуючи свої вимоги позивач [PERSON] зазначила, що на підставі договору дарування від 08 листопада 2004 року ВВО №139098 та державної реєстрації права власності на нерухоме майно вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку, крім неї, зареєстрована також відповідач [PERSON] , яка доводиться їй дочкою. Однак відповідач [PERSON] в належному позивачу будинку з 2016 року проживає в РФ в м. Томськ про що свідчить відмітка в паспорті відповідачки. Повертатись за місцем своєї реєстрації відповідачка немає наміру та приїхати для зняття з реєстрації місця проживання не має можливості, однак не заперечує щодо зняття її з реєстрації в судовому порядку. Ухвалою судді від 24.04.2019 року відкрито провадження по справі призначено підготовче судове засідання та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет - kl.ks.court.gov.ua, шляхом розміщення оголошення про розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено слідуючі обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 08 листопада 2004 року ВВО №139098 та державної реєстрації права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку належному [PERSON] зареєстрована [PERSON] , яка доводиться їй дочкою. [PERSON] , в будинку [PERSON] не проживає, а фактично проживає в Росії м. Томськ з 2016 року. Факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації тривалий час підтверджується довідкою від 09.04.2019 року № 1112 (виданою на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов від 09.04.2019 року складеного виконавчим комітетом Каланчацької селищної ради), з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки зареєстрована та проживає в Росії м. Томськ . Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 72 ЖК визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач втратив право на користування житловим будинком, тому задля забезпечення права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є автоматичне зняття відповідача з реєстрації відповідним повноважним органом. Оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання проводиться протягом 7 днів на підставі заяви особи або остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved