Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача страхове відшкодування за заподіяну шкоду в розмірі 7 533 грн. 12 коп., пеню в розмірі 603 грн. 25 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4384,8 грн. та 1000 грн. франшизи. Зменшивши позовні вимоги, просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» страхове відшкодування за заподіяну шкоду в розмірі 3 387 грн. 06 коп., пеню в розмірі 271 грн. 23 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривен., витрати на правову допомогу в розмірі 4384,8 грн. та з [PERSON] 1000 грн. франшизи. Посилається на те, що 19.06.2013 року о 16 год. 10 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем Лексус, д.н.з. [NUMBER], по вул. Гетьмана, 30 в м. Києві, перед перестроюванням з третьої смуги в другу не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дала дорогу автомобілю КІА, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль КІА, д.н.з. [NUMBER], належить позивачу. 12.07.2013 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вищезазначеного ДТП було пошкоджено його автомобіль, а саме: задні ліві дверцята, заднє ліве крило, задній бампер з лівої сторони. Зазначені пошкодження зафіксовані та підтверджуються звітом №1088 з оцінки транспортного засобу від 07 серпня 2013 року та складають 4 387 грн. 06 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент скоєння ДТІІ була застрахована у відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 5228121 від 19.06.2013 року. У відповідності до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Позивач звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою №7990 від 05.08.2013 р. для отримання суми страхового відшкодування. Лише 14.11.2013 року відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи це тим, що поліс №АС/5228121 від 19.06.2013 р. нібито було укладено вже після страхового випадку. Вважає, що такими діями позивача порушене його право на отримання страхового відшкодування, а тому просить задовольнити позов. Представник відповідача 1 проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, що в період, який позивач вважає затримкою, насправді в період часу розглядалася справа №756/14492/13-ц про визнання полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЛС/5228121 від 19.06.2013р. недійсним, спочатку в Оболонському районному суді м. Києва, а потім в Апеляційному суді м. Києва. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди та компенсації витрат на правову допомогу нічим не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.06.2013 року о 16 год. 10 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем Лексус, д.н.з. [NUMBER], по вул. Гетьмана, 30 в м. Києві, перед перестроюванням з третьої смуги в другу не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дала дорогу автомобілю КІА, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснила з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.(а. с. 10) 12.07.2013 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль КІА, д.н.з. [NUMBER], належить позивачу.(а. с. 8-9) В результаті вищезазначеного ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, а саме: задні ліві дверцята, заднє ліве крило, задній бампер з лівої сторони. Зазначені пошкодження зафіксовані та підтверджуються звітом №1088 з оцінки транспортного засобу від 07 серпня 2013 року та складають 4 387 грн. 06 коп.(а. с. 63-67) Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент скоєння ДТІІ була застрахована у відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 5228121 від 19.06.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Так, відповідно до ч.1 ст 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як передбачено в ч.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Так, як того вимагає Закон, ФОП «[PERSON].» на замовлення ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 05.07.2013 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля КІА, д/п [NUMBER], на підставі якого складено протокол № 1088 огляду транспортного засобу, в якому, за письмовим погодженням з позивачем було зафіксовані пошкодження автомобіля, які було налічено 3 позиції. За результатами огляду та складання протоколу № 1088 ФОП «[PERSON].» 07.08.2013 року було складено Звіт № 1088 з оцінки транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріальною збитку, завданого власнику складає 4 387,06 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. №142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395). Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема, у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Таким чином, єдиним документом, який суд приймає до уваги та який визначає вартість заподіяного збитку, є Звіт № 1088 з оцінки транспортного засобу від 07.08.2013 р. Відповідно до п. 12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Ч. 5 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франщизи у повному обсязі. Таким чином, з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» підлягає стягненню на користь позивача сума страхового відшкодування за винятком суми франшизи в розмірі 1000 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON]. Відповідно до ст. 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що невиплата страхового відшкодування пов'язана з тривалим розглядом цивільної справи Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 37.2 Закону передбачено, що за кожен день прострочки виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки КБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача 271 грн. 23 коп. пені (Подвійна облікова ставка - 2х9,5%=19% за 1 день становить 0,052%; враховуючи к-сть днів прострочки - 154, розмір пені: 3387,60х0,052х154:100=271,23 грн.) Крім того, відповідно до ст. 26 Закону визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Беручи до уваги що, правовідносини між позивачем та відповідачами базуються па вимогах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та те, що Законом чітко визначені випадки, при яких у відповідача, як Страховика, виникає обов'язок сплатити потерпілій у ДТП особі моральну шкоду, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача стосовно компенсації витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про наступне. Положеннями ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 даної статті визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В якості підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 19.02.2014 р., за яким останній отримує від адвоката [PERSON] правову допомогу - консультування, підготовка документів та представлення інтересів Клієнта у суді, опрацювання та вивчення законодавчої бази та матеріалів справи, формування правової позиції, складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 компенсація витрат, що сплачується стороною, не повинна перевищувати суму, обчислену в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи. Розміри мінімальної заробітної плати на 2014 рік затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. і яка становить 1218 грн. В той же час, витрати на правову допомогу є судовими витратами та підлягають відшкодуванню при вирішенні конкретної справи у межах судового розгляду. Договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом було укладено 19.02.2014 р. Цивільну справу, у рамках якого заявлено компенсацію витрат на правову порушено судом 13.06.2014 р., розрахунок затрат робочого часу, витраченого на підготовку та надання правової допомоги, а також переліку робіт, які безпосередньо виконав Адвокат у зв'язку з наданням правової допомоги, враховуючи, що 09.09.2014 р. буде лише друге засідання по справі, містить інформацію про представництво в трьох засіданнях, та надання ряду інших послуг загальною кількістю 9 годин, при цьому не розмежовано, які послуги та в зв'язку з чим вони надані. Крім того, розрахунку надання правової допомоги саме в рамках даного судового процесу стягнення страхового відшкодування матеріали справи не містять, а наявний цього не підтверджує, так як розрахунки за ним проведено набагато раніше ніж порушено провадження по даній справі. Дані обставини дають підстави вважати що, надані Позивачем договір про падання правової допомоги, розрахунок суми витрат та квитанція № 004101 від 15.04.2014 р. взагалі не мають відношення до даного спору. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з тим, що позивачем не надано документально підтверджених доказів та розрахунків щодо робочого часу, затраченого особою, яка надавала позивачу правову допомогу, на виконання вимог ч. 2 ст. 84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення компенсації витрат на правову допомогу по справі має бути відмовлено.

Outcome: partial