Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до ПАТ «Златобанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.01.2014р. між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №054455 «Класичний плюс». Відповідно до умов п.1.1 договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] строком до 02.02.2015р. Вкладник перерахував на вказаний рахунок 14тис. доларів США. Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника банк нараховує і сплачує проценти із розрахунку 8,75 річних. Після закінчення строку дії договору, відповідач сплатив позивачеві частинами грошові кошти, а залишок, що становить 4003,51 доларів США та відсотки - 1038,30 доларів США не повернув. Таким чином, банк не виконує в повному об»ємі свої зобов»язання, а тому позивач просить суд стягнути з ПАТ «Златобанк» на свою користь за договором банківського вкладу №054455 «Класичний плюс» від 28.01.2014р. грошові кошти в сумі 5041,81 доларів США. Під час розгляду справи замінено відповідача ПАТ «Златобанк» на належного відповідача ПАТ «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінського В.І. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] повністю підтримала уточнені позовні вимоги в редакції від 27.08.2015р. та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінського В.І. не з»явився, надано письмові заперечення проти позову, за якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, враховуючи заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 28.01.2014р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №054455 «Класичний плюс» в іноземній валюті. Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] строком до 02.02.2015р. Вкладник [PERSON] перерахував на вказаний рахунок 14тис. доларів США, про що свідчить квитанція від 28.01.2014р. Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує і сплачує проценти із розрахунку 8,75 річних. По закінченні строку, визначеного в п.1.1 цього договору, банк зобов»язується повернути вкладнику суму вкладу, сплатити проценти по вкладу, шляхом перерахування на його рахунок, на підставі відповідної письмової заяви вкладника, в порядку, встановленому чинним законодавством України, або шляхом видачі готівки через касу банку (п.2.1.5 договору). 15.01.2015р. [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків у валюті договору. 09.02.2015р. позивачеві повернуто відповідачем кошти 100 доларів США, 500 доларів США, 10.02.2015р. - 600 доларів США, 11.02.2015р. - 600 доларів США, 12.02.2015р. - 580 доларів США, що підтверджується відповідними заявами на видачу готівки. Також, за даними довідки банку від 03.07.2015р. №1744, станом на 24.06.15р. мається залишок на депозитному рахунку позивача - 4003,51 доларів США та відсотків - 1038,30 доларів США. 13.02.2015р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 на підставі постанови Правління НБУ від 13.02.15р. №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» з 14.02.15р. по 13.05.15р. включно і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк». Крім того, встановлено, що відповідно до заяви на видачу готівки №10 від 24.04.2015р. [PERSON] отримав 200000грн.00коп., як відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізосіб, проти чого відсутні заперечення. Судом, також встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 12.05.15р. №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.15р. №99 (зі змінами згідно рішення №100 від 18.05.15р.) «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» з 14.05.15р. та призначено уповноважену особу з 14.05.15р. по 13.05.16р. включно. Статею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] є споживачем послуг. На відносини, які виникають із договорів про банківські вклади (депозит) поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів". Як зазначено у Конституції України, обов'язком держави є захист прав споживачів та здійснення контролю за якістю усіх видів послуг (ст. 42 Конституції України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 1061 ЦК, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Статтею 1 цього Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України, ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов»язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов»язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. За ч. 1 та ч. 2 ст. 4 згаданого Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим законом здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Частиною 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а саме, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку. Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду. Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Як передбачено ч.1 ст. 44 Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Оголошення про ліквідацію банку та визначення уповноваженої особи визначено ст. 45 та ст. 46 Закону. Статтею 49 ч.ч. 1,2,3 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Частинами 6 та 8 ст. 49 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов»язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов»язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників фізичних осіб, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги НБУ, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано; 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами визначений ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Таким чином, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому правідносини, які виникли між позивачем [PERSON] та ПАТ «Златобанк» регулюються саме положеннями цього Закону. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з вимогами щодо захисту прав споживачів та повернення вкладу після того, як НБУ було прийнято рішення про віднесення ПАТ «Златобанк» до неплатоспроможних банків та після прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 N 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк»» і розпочато процедуру виведення ПАТ з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14.02.2015 року. Отже, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора, тобто позивача [PERSON] З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88-89 ЦПК України, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed