Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ "Ідея Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором посилаючись на те, що 09.06.2010 року між ПАТ "Плюс Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 61.233,64 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 23,99 % річних на строк 60 місяців для придбання транспортного засобу. В порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] не виконав умов кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 29.10.2013 року має заборгованість у розмірі 71.637,97 грн., яка складається з: боргу з кредиту в сумі 29381,47 грн., простроченого боргу з кредиту в сумі 12492,03 грн., прострочених процентів в сумі 10696,02 грн., строкових процентів в сумі 555,61 грн. (разом 53125,13 грн.), пені в сумі 18362,84 грн. та віндікаційних витрат в сумі 150,00 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 71.637,97 грн. та судові витрати (а.с.2-3). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.109-110). В апеляційній скарзі (а.с.117-122) ПАТ "Ідея Банк" просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки: - ініціатива укладення кредитного договору була проявлена з боку відповідача, банк жодним чином не нав'язував свої послуги щодо надання кредиту; - після реалізації заставленого майна сума у розмірі 12.782,88 грн. зарахована в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, а сума у розмірі 18.118,85 грн. зарахована в рахунок погашення суми прострочених відсотків, але у позичальника залишились невиконанні зобов'язання перед позивачем згідно кредитного договору в сумі 42.793,14 грн., через що відповідач отримав відмову в відділенні банку на запит видачі довідки про відсутність заборгованості; - судом порушено вимоги ч.3 ст.222 ЦПК України не надіслано особам, які були відсутні в судовому засіданні. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали кредитний договір, за договором застави автотранспортний засіб, придбаний відповідачем за кредитні кошти, переданий в заставу банку; внаслідок невиконання умов кредитного договору з боку позичальника виникла заборгованість; предмет застави знято з реєстрації УДАЇ для реалізації на підставі довідки банку про погашення заборгованості за кредитним договором. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2010 року між ПАТ "Плюс Банк" був укладений кредитний договір № 910.71221 від 09.06.2010 року згідно якого, відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 61.233,64 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 23,99 % річних на строк 60 місяців для придбання транспортного засобу (а.с.6-7). Згідно з п.2 параграфу 8 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі порушення позичальником будь-яких умов договору. В забезпечення виконання кредитного договору від 09.06.2010 року між ПАТ "Плюс Банк" (після зміни найменування ПАТ "Ідея Банк") та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого відповідач передав у заставу ПАТ "Плюс Банк", придбаний за рахунок кредиту транспортний засіб ЗАЗТF69Y0 державний номерний знак [NUMBER] (а.с.10-11). Позивач ПАТ "Ідея Банк" є правонаступником ПАТ "Плюс Банк" (а.с.19-20). Згідно довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 29.10.2013 року становить: основний борг в сумі 29.381,47 грн.; прострочений борг в сумі 12.492,03 грн.; прострочені відсотки в сумі 10.696,02 грн.; строкові відсотки в сумі 555,61 грн.; пеня в сумі 18.362,84 грн.; віндикаційні витрати в сумі 150,00 грн. (а.с.5). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 29.10.2013 року (а.с.124-126): - залишок заборгованості з кредиту становить 41873,50 грн.; - залишок заборгованості з відсотків становить - 11251,70 грн.; - пеня з кредиту за період з 10.11.2012 року по 10.10.2013 року становить 3011,44 грн.; - пеня з відсотків за період з 09.12.2102 року по 10.10.2013 року становить 2672,42 грн. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення вказаної заборгованості, суд першої інстанції встановив, що 21.08.2012 року відповідачем заставний автомобіль переданий банку, знятий з обліку в УДАІ для реалізації на підставі довідки банку про погашення заборгованості за кредитним договором, в той час як зняття з обліку заставного автомобіля без відповідного рішення суду або документу про погашення боргу неможливо, а тому борг погашений за рахунок реалізаціє автомобіля. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не може бути визнаний обґрунтованим, оскільки здійснений без врахування інших доказів, наявних у справі, щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Як вбачається зі справи, реалізацію автомобіля здійснено від імені відповідача на підставі його довіреності від 16.07.2012 року (а.с.95,96,97-98). Для зняття з обліку банком було надано довідку за № 12.2-5/1561 від 30.07.2012 року, в якій зазначено, що у зв'язку з погашенням заборгованості за кредитним договором № 910.71221 від 09.06.2010 року банк надає згоду на зняття з обліку та скасування обтяження на транспортний засіб ЗАЗ TF69Y0 державний номерний знак [NUMBER], який є вільний від застави (а.с.99). Таким чином вказана довідка щодо скасування обтяження на транспортний засіб за відсутності заборгованості за кредитним договором мала своєю метою зняття автомобіля з обліку для його реалізації за згодою з відповідачем, який для цього надав робітникам банку довіреність для продажу автомобіля, та за наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором після продажу автомобіля не може бути визнана належним доказом відсутності такого боргу. Про що свідчить і відмова банку надати відповідачу довідку про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором. Згідно з актом від 16.07.2012 року про прийом-передачу майна, придбаного за рахунок коштів за кредитним договором, відповідач добровільно передав представнику банку транспортний засіб ЗАЗ TF69Y0 державний номерний знак [NUMBER] для зберігання до погашення кредитної заборгованості, а у випадку її непогашення банк має право за рішенням суду продати транспортний засіб (а.с.67). Вказаний документ не містить домовленості між сторонами про залік заборгованості за кредитним договором в рахунок отриманого автомобіля, а лише домовленість про право банку продати автомобіль за рішенням суду. В цей же день відповідачем надано довіреність на працівників банку на продаж автомобіля без зазначення ціну продажу автомобіля, тобто на розсуд довірених осіб - працівників банку (а.с.97-98). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 29.10.2013 року від реалізації автомобіля на рахунок банку надійшли платежі 24.09.2012 року в погашення кредиту в сумі 12782,88 грн. та в погашення відсотків в сумі 18118,85 грн., 09.10.2012 року в погашення кредиту в сумі 919,64 грн. та в погашення відсотків в сумі 1027,64 грн. (а.с.124-126). Вказані платежі заборгованість відповідача за кредитним договором не погасили. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач надані банком докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру не спростував, з заявою про застосування спливу строку позовної давності відповідач до суду не звертався. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В суді апеляційної інстанції відповідач належних доказів про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором також не надав. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі станом на 29.10.2013 року підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення віндікаційних витрат в сумі 150,00 грн., щодо яких банком не надано доказів їх понесення. З врахуванням часткового задоволення позову судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню в сумі 588,09 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved