Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний реєстратор Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й., Фанчиківська сільська рада, про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що на початку 2015 року позивач отримала від свого батька, відповідача [PERSON] згоду розпочати будівництво житлового будинку на вільній від забудови земельній ділянці поряд з його дворогосподарством в [ADDRESS] . Ними була досягнута домовленість, що у подальшому оформлення майнових прав на земельні ділянки буде здійснено спільно, з врахуванням їх фактичних контурів та меж, оскільки відповідач не володів речовим правом на земельну ділянку власного дворогосподарства. У період з лютого по травень місяці 2015 року позивачем за адресою: [ADDRESS] було споруджено житловий будинок загальною площею 52,3 кв. м, житловою - 31,3 кв. м. З цього часу позивач проживає в цьому будинку. У липні місяці 2018 року позивач випадкового довідалася, що відповідач самостійно оформив право власності на земельну ділянку площею 0,2349 га за адресою [ADDRESS] . При цьому, сформованою у ході безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності (ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України) земельною ділянкою [PERSON] було охоплено також земельну ділянку під зведеним позивачем житловим будинком. З цього приводу позивач зверталася до Виноградівського відділення поліції щодо оцінки шахрайських дій відповідача на предмет їх оцінки в рамках кримінального провадження, однак зважаючи на цивільно-правовий характер наявних між сторонами спору правовідносин, кримінальне переслідування відповідача не мало результату. На даний час [PERSON] також декларує наявність власних майнових прав на побудований позивачем будинок, оскільки такий вже перебуває на його приватній землі. За наявними в позивача документованими матеріалами дозвіл відповідачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] у власність було надано рішенням Фанчиківської сільської ради від 13.02.2015 року №296. Тобто, на момент отримання від органу місцевого самоврядування цього документу дозвільного характеру [PERSON] знав та усвідомлював, що позивачем здійснюється фактична забудова частини земельної ділянки, розмір та розташування якої він вказав у поданому на розгляд Фанчиківської сільської ради клопотанні. Позивач вказує, що всупереч вимогам Закону України «Про землеустрій» відповідач при замовленні та у ході виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приховав відсутність у нього майнових прав на належний позивачу житловий будинок, оскільки не зміг би підтвердити такий факт документально. Внаслідок такої протиправної поведінки батька позивача Фанчиківська сільська рада рішенням від 18.12.2015 року №26 затвердила проект землеустрою та передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,2349 га за адресою [ADDRESS] , просторове розташування якої охоплює земельну ділянку під будинком позивача. При цьому на той час зведений позивачем об`єкт житлової нерухомості вже шість місяців був завершений будівництвом, вона проживала в ньому, а посадові особи сільської ради володіли повною інформацією щодо фактичної схеми забудови, однак врахували обіцянки відповідача вирішити це питання виключно в сімейному колі. Питання скасування рішень Фанчиківської сільської ради від 13.02.2015 року №296, від 18.12.2015 року №26 у рамках цього позову позивачем не порушується, оскільки таких спосіб захисту не є належним, оскільки вказані рішення органу місцевого самоврядування вже реалізовані - відповідач здійснив державну реєстрацію набуття права власності (відповідну правову позицію відображено в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 - ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання). Позивач вказує, що відповідач набув права власності на земельну ділянку площею 0,2349 га за адресою [ADDRESS] у порушення вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» і такі дії [PERSON] повністю позбавляють її, позивача, можливості оформити дозвільну документацію на споруджений житловий будинок, ввести в експлуатацію та набути речових прав на нього, користуватися ним та реалізувати власне право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2349 га, кадастровий номер 2121285300:07:003:0006, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] та припинити право власності відповідача на цей об`єкт нерухомості; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору. Представник відповідача [PERSON]. у інтересах відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача повністю заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні такого з огляду на наступні обставини. Позовні вимоги та підстави позиву є надумані та необгрунтовані. [PERSON] являвся на час приватизації спірної земельної ділянки власником житлового будинку 1050 року побудови по [ADDRESS] . Це стверджується Витягом з Реєстру від 02.03.2017 року, відповідно до якого реєстрація на вказаний будинок була проведена на підставі договору купівлі-продажу будинку від 21.11.1972 року, посвідченого державним нотаріусом Данюк В.В. Процедура приватизації спірної земельної ділянки відбулась у відповідності до ст. ст. 118 та 121 ЗК України і складалась із наступних етапів: 1) отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 3) погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 4) державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі; 5) затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або органом місцевого самоврядування (розпорядником земель державної або комунальної власності); 6) державна реєстрація права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та обтяжень. Позивачка не оскаржує ані рішення сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ані рішення сесії про затвердження такого проекту, ані дії чи рішення землевпорядної організації, а тому процедура приватизації відбулась на законних підставах, внаслідок чого і реєстрація права власності відбулась законно. Позивачем неправильно обрано спосіб захисту права власності. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ні заявленим ним обставинам, ні дійсним обставинам спору. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав позивачі звернулися до суду. Велика Палата Верховного Суду (Постанова ВП ВС від 29.05.2019 № 367/2022/15-ц (14-376цс18) звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача. Оскільки позивачка не просить витребувати майно з чужого незаконного володіння, не заявляє ані віндикаційний, ані негаторний позов - то обраний нею спосіб захисту є неналежним, неефективним та неправильним. Також представник відповідача вказує, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, так як позивач з чоловіком були присутні під час кадастрової зйомки земельної ділянки і 02.10.2018 року позивачка зверталася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок. За таких обставин представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності; повністю відмовити в задоволенні позовної заяви позивача; судові витрати стягнути з відповідача. Позивач подала до суду відповідь на відзив, де зазначає, що відповідач вказує, що процедура набуття ним права власності на спірну земельну ділянку відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він є власником житлового будинку за адресою розташування земельної ділянки в [ADDRESS] з 21.11.1972 року. Цей факт позивачем не оспорюється, однак у ході виготовлення землевпорядної документації [PERSON] вказав на житловий будинок, зведений позивачем, як на належне йому нерухоме майно, внаслідок чого у ході відведення земельної ділянки таку було сформовано у межах, які охоплюють територію під житловий об`єктом, який відповідачу не належить. Такі дії є прямим порушенням вимог ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій». Окремою позицією відповідач базується на хибно обраному способі захисту. При цьому робить посилання на правову позицію, відображену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, яка не містить вказівки на застосування норми права в аналогічних правовідносинах, оскільки такого висновку ВС дійшов оцінюючи вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння. Можливість скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення прямо передбачена ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не допускає довільного трактування. При цьому наслідком такого судового рішення є саме припинення речового права. Позивач також зазначає щодо дотримання строків звернення до суду - відповідач вказує на звернення до Виноградівського районного суду 02.10.2018 року у справі №299/3114/18. У позовній заяві позивачем безпосередньо вказано, що про факт оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку під зведеним нею житловим будинком вона дізналася у липні місяці 2018 року, що повністю підтверджує факт попереднього звернення за судовим захистом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Справу розглянуто у відсутність відповідача за участю його представника [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Третя особа державний реєстратор Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й. будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Фанчиківської сільської ради Мар`ян Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що відповідач з позивачкою зверталися до Фанчиківської сільської ради з проханням надати дозвіл на будівництво будинку для позивача на земельній ділянці, що перебувала у користуванні відповідача. Потім вони подали до сільської ради відповідну заяву та отримали дозвіл. Яким чином сторони розділили спірну земельну ділянку сільській раді не відомо, оскільки відповідний дозвіл від сільської ради вони не отримували. Звернення мало місце в 2015 році. За літо сім`я позивача побудувала будинок і в грудні 2015 року такий було будівництвом завершено. Просить суд ухвалити рішення відповідно до законодавства. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. у справі №912/1856/16, від 14.05.2019 р. у справі №910/11511/18, від 28.05.2020 р. у справі №910/7164/19). В судовому засіданні встановлено та не заперечено сторонами, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 21.11.1972 року, посвідченого державним нотаріусом Данюк В.В., відповідач [PERSON] , батько позивача [PERSON] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розміщено на земельній ділянці, яка на час виникнення спірних правовідносин у власності відповідача не перебувала. З довідки Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 02.11.2019 року за № 02-04/151, пояснень представника Фанчиківської сільської ради - сільського голови Мар`яна Ю.С. та тверджень позивача встановлено, що на початку 2015 року позивач отримала від відповідача згоду розпочати будівництво житлового будинку на вільній від забудови земельній ділянці поряд з його дворогосподарством в [ADDRESS] . Сторони домовились, що у подальшому оформлення майнових прав на земельні ділянки буде здійснено ними спільно, з врахуванням їх фактичних контурів та меж, оскільки відповідач не володів речовим правом на земельну ділянку власного дворогосподарства. В подальшому за період з 25 лютого по 01 травня 2015 року позивач [PERSON] та її цивільний чоловік [PERSON] на частині вказаної земельної ділянки збудували житловий будинок, в якому на даний час проживають. Відповідач [PERSON] участі в будівництві даного житлового будинку не приймав. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 02.11.2019 року за № 02-04/151, вказаному будинку мало бути присвоєно адресний номер [ADDRESS] . Згідно довідки КП "Виноградівське РБТІ" від 10.12.2019 року № 1137 та даних технічного паспорта від 06.12.2019 року, житловий будинок в [ADDRESS] будівництвом завершений. Рік побудови - 2015. Загальна площа житлового будинку 52,3 кв. м, житлова - 31,3 кв. м. Таким чином, суд встановив, що починаючи з лютого 2015 року частина земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , орієнтованою площею близько 0,06 га, перейшла у володіння та користування позивача зі згоди відповідача. Однак, 10.02.2015 року відповідач подав до Фанчиківської сільської ради Виноградівського району заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,25 га в [ADDRESS] , просторове розташування якої охоплює також земельну ділянку під зведеним позивачем житловим будинком. Рішенням тридцять четвертої сесії шостого скликання Фанчиківської сільської ради від 13.02.2015 року № 296 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність. Рішенням другої сесії сьомого скликання Фанчиківської сільської ради від 18.12.2015 року № 26 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд", відповідачу [PERSON] затверджено проект землеустрою відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2349 га ( кадастровий номер ділянки 2121285300:07:003:0006) та надано у власність відповідача вказану земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 52752865 від 05.02.2016 року, державним реєстратором Виноградівського районного управління юстиції Староста А.Й. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2121285300:07:003:0006 за відповідачем. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Виходячи з положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. В той же час, відповідачу [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, яка охоплює земельну ділянку, що перебувала у володінні та користуванні позивачки [PERSON] , на якій нею збудовано житловий будинок. Згадана вище ч. 6 ст. 118 ЗК України надає право органам державної влади чи місцевого самоврядування передавати у приватну власність земельні ділянки громадянам виключно зі складу земель відповідно державної чи комунальної власності. Вказане також слідує з положень ч. 5 ст. 116 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Однак на час передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача, належна позивачу земельна ділянка (чи її частина) у встановленому законом порядку не вилучалась. Відповідно до абзацу 2 ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно положень пунктів а), г) ст.6 Закону України «Про землеустрій» землеустрій базується на принципах законності, створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю. Відповідно до пункту б) ч.2 ст.27 Закону України «Про землеустрій» замовники документації із землеустрою зобов`язані надавати вихідну документацію, необхідну для виконання робіт із землеустрою. Відповідно до ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають у своєму складі копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці. Всупереч вказаним вимогам закону відповідач при замовленні та у ході виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки приховав відсутність у нього майнових прав на належний позивачу житловий будинок. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 0,2349 га за адресою [ADDRESS] у порушення вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій». Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В той же час позивач не має можливості оформити дозвільну документацію на споруджений нею житловий будинок, ввести такий в експлуатацію, набути речових прав на нього, користуватися ним та реалізувати власне право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з набуттям у власність відповідачем земельної ділянки, що охоплює земельну ділянку, якою користується позивач. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Саме такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації (узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі №909/968/16). Згідно положень абзацу 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Окрім того відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. А тому скасування судом рішення про проведену державну реєстрацію прав з врахуванням положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав відповідача на спірну земельну ділянку та припинення права власності відповідача на даний об`єкт нерухомості. За таких встановлених в судовому засіданні обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем та відповідачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає, що заява представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено в судовому засіданні, про факт оформлення відповідачем права власності на земельну ділянку під зведеним позивачем житловим будинком, позивач дізналася у липні 2018 року. З даним позовом позивач звернулася до суду 06.04.2020 року (а.с.1), тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України. У відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved