Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

10.05.2018 позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення спільної часткової власності, поділ домоволодіння, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належить 27/200 частин кожному в домоволодінні по [ADDRESS] на підставі договору дарування АВР №260884 від 10.02.2001. Відповідачі [PERSON] , якому належить 23/100 частини домоволодіння, [PERSON] , якій належить 27/100 частини та [PERSON] , який помер, якому належало 27/100 частини домоволодіння. Домоволодіння складається з двох будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1». Позивачі користуються будинком літ. «А-1» з надвірними будівлями, а саме льохом, замість сараю був збудований літній душ та вбиральня. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якій належить у порядку спадкування після смерті [PERSON] , 27/100 частин домоволодіння мешкають та користуються будинком літ «Б-1» та надвірними спорудами, льохом і сараями. Між сторонами виникають суперечки з питання користування будинками, надвірними спорудами та земельною ділянкою, виникла необхідність поділити спільне домоволодіння. У зв`язку з чим позивач просить поділити домоволодіння по [ADDRESS] між сторонами, припинити право спільної часткової власності. Виділити в натурі будинок літ. «А-1», надвірні будівлі, а також збудовані дітній душ та вбиральню. Визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно ідеальних часток в натурі. 21.06.2018 [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення спільної часткової власності, поділ домоволодіння, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належить 23/100 частин кожному в домоволодінні по [ADDRESS] з надвірними будівлями. Відповідачем [PERSON] , [PERSON] належить 27/200 частини домоволодіння з надвірними будівлями, [PERSON] , який помер, належало 27/100 домоволодіння. Домоволодіння складається з двох будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1». [PERSON] , [PERSON] та сім`я [PERSON] фактично користуються будинком літ «Б-1», будинком літ. «А-1» користується сім`я [PERSON] . Родина [PERSON] у будинку літ. «Б-1» фактично користується кімнатами 2-2, площею 6,7 кв.м., житловою кімнатою 2-3, площею 19,8 кв.м., кухнею 2-4, площею 6,2 кв.м., тамбур І, площею 3,9 кв.м., крім того у їх власності знаходиться чатсина льоху «Ж» та сарай «Е», вбиральня. Сім`я [PERSON] користується будинком літ. «А-1», частиною льоху, літнім душем та вбиральнею. Земельна ділянка знаходиться у сумісному користуванні. Через виникнення суперечок з питання користування будинками, виникла необхідність поділити майно. У зв`язку з чим позивачі просять поділити домоволодіння по [ADDRESS] , припинити право спільної часткової власності, виділити в натурі в частині будинку літ «Б-1» на належні 46/100 частини, житлове приміщення з тамбуром і ганком та надвірними будівлями, визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно ідеальних часток в натурі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, цією ж ухвалою у справі призначено будівельно - технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. 06.05.2021 до суду надійшов висновок Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №6735/7342-7357 від 30.03.2021. 15.07.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова замінено відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , яка померла [INFO] , на [PERSON] . В судовому засіданні позивачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] підтримали первісний позов, просила задовольнити, не заперечували проти задоволення зустрічного позову. Просили визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до четвертого варіанту висновку експерта. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] , який діє також і в інтересах [PERSON] , підтримав зустрічний позов, просив задовольнити, не заперечував проти задоволення первісного позову. Просив визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до четверного варіанту висновку експерта. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісного позову та зустрічного позову. Просив визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] становить 100/1000 у житловому будинку літ. «Б-1»: приміщення 2-2, приміщення І, приміщення 2-4, приміщення 2-3, також просив визначити частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні [PERSON] , який помер [INFO] . Суд, вислухавши пояснення позивачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , відповідачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить по 27/200 частин кожному домоволодіння з належною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 546 кв.м., на підставі договору дарування від 09.02.2001, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1-534. [PERSON] та [PERSON] належить по 23/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2012 у справі №2011/4589/2012. Рішення набрало законної сили. Домоволодіння по [ADDRESS] складається з двох будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1». В судовому засіданні також встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що будинком літ. «А-1» фактично користуються [PERSON] та [PERSON] , будинком літ. «Б-1» користуються [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У будинку літ. «Б-1» [PERSON] , [PERSON] користуються житловою кімнатою 3-2, площею 9,4 кв.м., житловою кімнатою 3-3, площею 18,5 кв.м., кухнею 3-4, площею 5,6 кв.м., тамбуром ІІ, площею 5,0 кв.м., зазначена частина будинку має окремий вихід. У будинку літ. «Б-1» [PERSON] користується житловими кімнатами 2-2, площею 6,7 кв.м., житловою кімнатою 2-3, площею 29,8 кв.м., кухнею 2-4, площею 6,2 кв.м., тамбуром І, площею 3,9 кв.м. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті фактично користувалась зазначеним домоволодінням [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, спадщину прийняв [PERSON] , який залучений до справи у якості відповідача як за первісними позовними вимогами так і за зустрічними позовними вимогами. Тобто, між сторонами та померлим [PERSON] фактично склався порядок користування домоволодінням. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України співвласники мають право поділити в натурі майно, що є спільною частковою власністю. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ч.ч.2,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Відповідно до п. п. 18, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Виділ частки є можливим, оскільки відповідно до висновку будівельно - технічної експертизи та фактичного користування ідеальні частки співвласників у праві власності пропорційно перерозподіляються і складаються: [PERSON] - 75/1000 частини, замість 23/100 частини, [PERSON] - 75/1000 частини замість 23/100 частини, [PERSON] - 100/1000 частини замість 27/100 частини, [PERSON] - 375/1000 частини замість 27/200 частини, [PERSON] 375/1000 частини замість 27/200 частини. Для здійснення зазначеного розподілу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами перебудови не потрібні. Поділ горища житлового будинку літ. «Б-1» слід проводити по лінії розподілу житлового будинку без зведення перегородки. При цьому суд врахувує роз`яснення, викладені в підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Також суд враховує, що згідно п. 11 постанови, Пленум Верховного Суду України, від 04.10.1991, № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст. 105 ЗК вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю чи споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни цільового призначення в розмірах встановлених договором. ст. 378 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду. За правилами ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування -на підставі договору оренди. Сторони набувши право власності на домоволодіння по [ADDRESS] , набули право на земельну ділянку у відповідності до ст.. 118, 120 ЗК України, 377 ЦК України. ст. 125, 126 ЗК України - право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ухвали суду проведено земельну - технічну експертизу. Сторонами у судовому засіданні погоджено, що четвертий варіант користування земельною ділянкою, тобто за фактичним користуванням слід прийняти до уваги при ухвалені рішення. Оскільки сторони висловили своє ставлення до прийнятності саме четвертого варіанту експертизи, суд вважає, що в основу рішення слід покласти четвертий варіант порядку користування земельною ділянкою. При цьому суд враховує що цей варіант повністю відповідає ідеальним часткам співвласників, враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог та зустрічних позовних вимог. Позивачі за первісним позовом та позивачі за зустрінчим позовом, в разі задоволення їх позовних вимог, не наполягали на стягненні з відповідачів понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved