Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсними електронних торгів. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що належна їй квартира за адресою: [ADDRESS] , була виставлена на торги державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Швед Р.З. 08 грудня 2017 року на електронних торгах, які проводило Державне підприємство «СЕТАМ» квартира була продана [PERSON] за 830 000 грн. Позивач вважає, що відповідачами при реалізації спірної квартири було порушено її права. Зокрема, квартиру виставили на торги без проведення оцінки вартості та без згоди відділу служби у справах дітей, так у ній проживає малолітня дитина. Відповідачі на повідомили позивача про те, що спірна квартира виставлена на торги, про час і дату проведення торгів. Окрім того, вважає, що [PERSON] несе відповідальність у зв`язку з тим, що прийняла участь в незаконних електронних торгах і підписала незаконний протокол № 302426. Просить суд визнати недійсними торги квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, проведені 08 грудня 2017 року Державним підприємством «СЕТАМ». 20 березня 2018 року судом було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 16 квітня 2018 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в яких заперечує проти задоволення позову, у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю. Зазначає, що на виконанні Шевченківського ВДВС ЛМУЮ перебувало зведене виконавче провадження №26049569 відносно боржника [PERSON] . В ході виконавчого провадження примусово реалізовано майно позивача, а саме квартиру [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно перебувало в іпотеці для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/1312/74/48968 від 08.05.2007 р. Постаново державного виконавця було призначено експерта, з метою визначення вартості квартири. Боржника та стягувача було повідомлено про проведення оцінки майна та вказано, що вартість об`єкта оцінки становить 662000,00 грн. Про торги, призначені на 08.12.2017 р., позивач дізналася з сайту СЕТАМ та подала 05.12.2017 р. скаргу на дії державного виконавця щодо визнання їх незаконними та заборону реалізації квартири [ADDRESS] . Звертає увагу суду, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 26.12.2016 р., виданої ЛКП «Старий Львів », по [ADDRESS] зареєстрована лише [PERSON] . В даній квартирі малолітня дитина не проживала /т. 1 а.с. 20, 21/. 23 травня 2018 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивує наступним. 16.12.2016 року ФОП [PERSON] було проведено оцінку спірного майна, за результатами якої видано висновок про вартість майна. [PERSON] повідомлено про проведення оцінки майна та його вартість. При цьому, позивачу було відомо про те, що спірну квартиру передано на торги, про що свідчать її скарги на дії державного виконавця. Також зазначає, що є рішення суду, яке вступило в законну силу, про виселення [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації. Відповідач вважає, що [PERSON] умисно за три дні до дати проведення останніх електронних торгів зареєструвала у спірній квартирі вказаних осіб. Окрім того, зазначив, що можливі порушення з боку державного виконавця, як підстава визнання недійсними електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження шляхом подання скарги на дії державного виконавця. [PERSON] вже використала такий самостійний спосіб захисту. Скарги на дії державного виконавця, пов`язані із виставленням майна на електронні торги були залишені без задоволення. Щодо пропуску строку позовної давності зазначив наступне. Передбачений законом тримісячний строк на оскарження результатів електронних торгів пройшов 08 березня 2018 року, а зважаючи на те, що цей день був офіційним вихідним - 09 березня 2018 року. Позовну заяву про визнання недійсними електронних торгів позивач подала до суду 12 березня 2018 року, тобто із пропуском встановленого законом строку позовної давності. Жодних доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку на подання позову, [PERSON] не було надано. /т.1 а.с. 53-57/. 26 червня 2018 року за клопотанням представника позивача, залучено до участі у справі третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] , і орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації ЛМР. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19 січня 2019 р. представник органу опіки та піклування подав заяву. Зазначив, що відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. На момент продажу квартири [ADDRESS] на електронних торгах 08.12.2017 р., у ній була зареєстрована малолітня [PERSON] , [INFO] . Дозвіл на вчинення даного правочину Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, не надавався. Враховуючи наведене, Галицька районна адміністрація, як орган опіки та піклування, підтримує позовні вимоги [PERSON] /т. 2 а.с. 53/. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просили задовольнити, з підстави викладених у ній. Представник позивача зазначив, що строк позовної давності не був пропущений, так як з 08 по 11 березня були вихідні дні, останнім днем на оскарження було 12 березня 2018 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, з підстав, викладених у відзиві. Просив не застосовувати строк позовної давності, а відмовити в задоволенні позову на загальних підставах. Представники відповідачів Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Державного підприємства «СЕТАМ» в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином судовою повісткою. Представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи без участі представника банку. Представник органу опіки та піклування ГРА ЛМР в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно поданої 19 січня 2019 р. заяви просить проводи розгляд справи без його участі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином судовою повісткою. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності учасників процесу, які в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського ВДВС ЛМУЮ перебувало зведене виконавче провадження №26049569 відносно боржника [PERSON] з виконання виконавчого листа №2-1424/10, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 20 січня 2011 р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 68900,39 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти ставить 550534,79 грн. заборгованості за кредитним договором; виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1423/10, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 12.08.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 47480,80 грн. заборгованість за кредитним договором та 594,81 грн. судових витрат; виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-553/2010, виданого Шевченківським районним судом м.Львова 12.08.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 26052,45 грн. заборгованості за кредитним договором та 380,53 грн. судових витрат. В ході виконавчого провадження примусово реалізовано майно боржника [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , яка перебувала в іпотеці згідно договору іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/1312/74/48968 від 08.05.2007 р. Електронні торги із реалізації спірного майна були проведені 08 грудня 2017 року ДП «СЕТАМ». З протоколу № 302426 проведення прилюдних торгів, встановлено, що переможцем торгів стала [PERSON] /т. 1 а.с. 5-7/. Положеннями статті 51 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Згідно із ч.1ст.61 ЗУ "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» та норми ЗУ "Про іпотеку" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Однією із підстав визнання торгів недійними позивач зазначає відсутність оцінки вартості спірної квартири. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ від 10 лютого 2016 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 16.12.2016 року ФОП [PERSON] було проведено оцінку спірного майна, за результатами якої видано Висновок про вартість майна. Згідно висновку, вартість спірного майна становить 662 000, 00 грн. Про результати визначення вартості майна [PERSON] повідомлено листом №В-10/30723 від 21.12.2016 р. /т. 1 а.с.22, 67/. Листом від 28.12.2016 року за №В-10/31053 Шевченківським ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області було повідомлено боржника (позивача) про скерування у Львівську філію ДП "СЕТАМ" пакету документів разом із заявкою на реалізацію арештованого майна з метою здійснення заходів щодо організації електронних торгів та реалізації майна боржника - [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] /т. 1 а.с.23/. Таким чином, ще 28.12.2016 року державним виконавцем було передано спірне майно на реалізацію. 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року. Відповідно до ч.6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на момент проведення оцінки спірного майна та виставлення його на торги) звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Таким чином, спірне майно було передане на реалізацію в момент, коли висновок про оцінку майна був чинним, строк його дійсності закінчився після передачі майна на реалізацію. Відтак, оскільки законом не передбачено проведення повторної оцінки в такому випадку, тому доводи позивача щодо відсутності оцінки спірного майна при його реалізації є безпідставними. Окрім цього, за змістом статей 12, 33 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року в справі №711/650/13-ц . Відтак, твердження про порушення державним виконавцем в процесі виконання рішення вимог закону щодо проведення оцінки майна не знайшли свого підтвердження. Також судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12 квітня 2013 року у справі №461/1365/13-ц було виселено [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] , а також зобов`язано Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку вказаних осіб /т. 1 а.с. 71-73/. Вказане рішення суду було виконане органами ДВС. 18 березня 2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Білим А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46682183 /т. 1 а.с. 74/. Як встановлено матеріалами справи, з 23 червня 2015 року у спірній квартирі була зареєстрована лише [PERSON] /т. 1 а.с. 63/. В подальшому, 05.12.2017 року у квартирі зареєструвалися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /т. 1 а.с. 64/. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що нікчемним є правочин у разі його вчинення без дозволу органу опіки та піклування у визначених законом випадках, зокрема за статтею 71 ЦК України, відповідно до якої опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до статей 58, 59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Зі змісту частини першої статті 71 ЦК України, частини першої статті 224 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його вчинено опікуном всупереч інтересам дитини без дозволу органу опіки та піклування, згода цього органу необхідна лише у випадку, коли дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-232цс16. Позивачка не є опікуном малолітньої [PERSON] , відтак на неї не поширюються обмеження, передбачені статтею 71 ЦК України. За таких обставин, помилковим є посилання на недійсність електронних торгів з підстав відсутності дозволу відділу у справах дітей. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] не є матір`ю чи опікуном малолітньої [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не мали права користування спірною квартирою, оскільки за рішенням суду їх виселено та знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду про їх вселення чи надання права користування спірною квартирою суду не надано. [PERSON] має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому її житлові права у зв`язку з відчуженням квартири, що належала позивачу, не порушені. Враховуючи, що права та інтереси малолітньої [PERSON] вчиненням оспорюваного правочину не порушені, у суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає недійсними електронні торги із підстав можливих порушень, які могли бути вчинені тільки державним виконавцем у процесі вчинення виконавчих дій. Проте позивачем не зазначено яким чином були порушені її права та інтереси. Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частина сьома статті 24, частина четверта статі 26, частина третя статті 32, частина третя статті 36, частина друга статті 57, статі 55, 85). Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника стосовно проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головною умовою є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 08 лютого 2018 року, справа № 761/8134/15-ц. Таким чином, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення аукціону, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання аукціону (прилюдних торгів) недійсним. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] неодноразово оскаржувала дії державного виконавця, пов`язані із виставленням майна на електронні торги. Вказані скарги були залишені без задоволення /а.с. 75-94/. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, або порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Водночас, суд зазначає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст.48 Закону України «Про іпотеку» результати проведення торгів підлягають оскарженню протягом трьох місяців з дня їх проведення. Останній день строку на оскарження припав на вихідний день 08 березня 2018 року Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. №1-р «Про перенесення робочих днів у 2018 році» 09 березня 2018 р. також був вихідним днем. Зважаючи на те, що з 08 по 11 березня були вихідні дні, останнім днем на оскарження було 12 березня 2018 року. [PERSON] звернулася з позовною заявою 12 березня 2018 року, тобто в межах встановленого законом строку позовної давності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed