Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

23.06.2015 позивач звернулася до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом та просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] В обгрунтування своїх вимог зазначила, що 23 червня 2001 року між нею та [PERSON] було укадено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили через місяць після його укладення, в період перебування її в пологовому будинку та з того часу не відновлювалися. [PERSON] в пологовому будинку її та сина не відвідував та не забирав після народження. Протягом всього часу не виявляв до нього батьківського піклування. Шлюб з відповідачем розірваний 19 червня 2003 року, за рішенням Марківського районно суду Луганської області від 29.01.2002 з нього стягуються аліменти на утримання сина. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже виповнилось 13 років, він не має до [PERSON] ніяких почуттів. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON], його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з ним, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в котрій прохала розглянути справу без її присутності, позовні вимоги підтримує (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в котрій прохав розглянути справу без його присутності та позовні вимоги визнав у повному обсязі(а.с.20-21) Представник третьої особи, надав заяву в котрій прохав розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги вазнає в повному обсязі (а.с.22) Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд досліджуючи матеріали справи, встановив наступні факти. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського району Луганської області зареєстровані : батько - [PERSON], мати- [PERSON] /а.с.5/. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 19 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Марківського районного управління юстиції про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №35 (а.с.6). Згідно довідки про склад сім'ї неповнолітній [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с.9). [PERSON] працює в ПрАТ "Агротон" бухгалтером з 01.01.2011, позитивно характеризується за місцем роботи, як добросовісна та відповідальна людина з авторитетом у колективі (а.с.7-8) Згідно довідки психолого-педагогічної характеристики Марківської гімназії [PERSON] навчається в 7-А класі Марківської гімназії, проживає з матір'ю [PERSON], яка відповідально ставиться до виховання сина [PERSON], постійно підтримує зв'язок з класним керівником, цікавиться його шкільними справами. Батько, [PERSON], з сином не проживає, вихованням дитини не займається та жодного разу не відвідував школу, вихованням дитини не займається (а.с.11-12). Висновком служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації №103 від 09.06.2015 за результатами розгляду зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні сина [PERSON]., встановлено, що батько долею дитини та її станом здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з сином не спілкується. Враховуючи інтереси дитини, комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON].(а.с.14) Відповідач заявою посвідченою нотаріально, добровільно, без будь -якого насильства і примусу відмовився від виховання і утримання малолітнього сина - [PERSON] [INFO], та в своїй заяві від 09.07.2015 надісланою на адресу суду не заперечував проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав (а.с.13,21). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову судом за наявністю для того законних підстав приймається рішення про задоволення позову. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства " визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов'язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.07 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач по справі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням не цікавиться , підготовку до самостійного життя не здійснює, не спілкується з сином взагалі не те що в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; відповідно не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. При винесенні даного рішення суд також враховує винну поведінку особи відповідача, яка полягає у обізнаності його з існуванням у нього батьківських обовязків по елементарному спілкуванні з дитиною, однак не вчиненні таких дій протягом тривалого часу. Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про повне самоусунення батьком від виховання своєї дитини та її негативний вплив на подальший розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем згідно квитанції №13/17 від 22.06.2015 був сплачений судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, а тому ця суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved