Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (надалі - ТОВ «Вердикт Капітал») про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (надалі - приватний нотаріус Горай О.С.) від 21 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19541, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01 жовтня 2014 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК», у загальній сумі 40034,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 21.08.2020 приватним нотаріусом Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 19541 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за вищезазначеним кредитним договором з публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 147 від 22.03.2018 є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА», правонаступником усіх прав і обов`язків якої на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 27.07.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С. керувався п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, який на момент вчинення виконавчого напису був скасований судовим рішенням, що набрало законної сили; при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С., в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», не звернув увагу на те, що з дня виникнення права вимоги за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01 жовтня 2014 року, укладеним [PERSON] з публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК», минуло більше трьох років; при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С. виходив виключно з розрахунків, створених та наданих ТОВ «Вердикт Капітал», які є сумнівними, оскільки періодом виникнення заборгованості у цьому розрахунку зазначено один день 27.07.2020, та не перевірив безспірність цієї заборгованості; у виконавчому написі зазначено адресу проживання боржника [PERSON] в м.Києві, за якою він ніколи не проживав, що призвело до порушення територіальності виконання оскаржуваного виконавчого напису. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився. Його представник адвокат Сурін С.В. повністю підтримав вимоги позовної заяви та з викладених у позові підстав просив суд його задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. У відзиві на позов представник ТОВ «Вердикт Капітал» повністю заперечив позовні вимоги, свою позицію обґрунтовував тим, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Горай О.С. у повній мірі дотримався вимог ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріусу було подано документи, які відповідно до вищезазначених нормативних актів свідчать про безспірність заборгованості. У відповіді на відзив представник позивача підтримав позицію, викладену у позовній заяві, щодо безпідставності вчинення оскаржуваного виконавчого напису та порушення при цьому вимог законодавства. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, а також приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна належним чином повідомлялись про дати, час і місце проведення судових засідань у даній справі, в судові засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов, будь-яких пояснень, клопотань чи доказів не подавали. Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд встановив та врахував наступне. 01 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3025/2661BCLKZC, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 10754,00 грн. зі строком повернення до 02 грудня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 12 % річних, зі сплатою комісії за обслуговування кредиту в розмірі 387,00 грн., на умовах повернення щомісяця рівними частинами - 24 ануїтетними платежами у розмірі 894,00 грн. (останній платіж - 873,20 грн.) Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, 21 серпня 2020 року приватний нотаріус Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 19541 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01.10.2014 з публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №147 від 22.03.2018 є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА», правонаступником усіх прав і обов`язків якої на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 27.07.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». У виконавчому написі зазначено, що він вчинений на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Як зазначено у виконавчому написів, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 27.07.2020 по 27.07.2020, сума заборгованості складає 39384,32 грн. і складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 9484,85 грн.; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 56,80 грн.; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 3003,94 грн.; строкової заборгованості за комісією у розмірі 190,92 грн.; строкової заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 26647,81 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто зі стягувача 650,00 грн., які також підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Вказаний виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 19541. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України ''Про нотаріат'', для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку передбачав документи, що подаються нотаріусу для вчинення виконавчих написів зі стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. До документів, що подаються для одержання виконавчого напису, вказаним пунктом віднесено: оригінал кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості." Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами згідно умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Згідно ч.5 ст.254 КАС України (у редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення), постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили у день її проголошення - 22 лютого 2017 року, отже, і пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» у випуску № 23 від 21.03.2017. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовила у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. (21.08.2020), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 3025/2661BCLKZC від 01 жовтня 2014 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» з [PERSON] у простій письмовій формі. За таких обставин, суд приходить до висновку про незаконність вчинення приватним нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01 жовтня 2014 року, укладеним у простій письмовій формі, на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними. Як зазначено у ч.1 ст.88 Закону України ''Про нотаріат'', нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зі змісту кредитного договору № 3025/2661BCLKZC від 01 жовтня 2014 року вбачається, що датою повернення кредиту є 02.12.2016. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак, з 03.12.2016 у кредитора виникло право вимоги до боржника [PERSON] , у разі невиконання ним у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01.10.2014. Разом з тим, з дня виникнення права вимоги (03.12.2016) до дня вчинення приватним нотаріусом Гораєм О.С. оскаржуваного виконавчого напису (21.08.2020) минуло більше трьох років. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням положень ст.88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84-цс19) зроблено правові висновки, відповідно яких для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд позбавлений можливості у даному випадку надати правову оцінку безспірності заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01.10.2014, з метою стягнення якої вчинено виконавчий напис, через ненадання суду сторонами та третіми особами будь-яких документів у підтвердження чи спростування факту її існування у [PERSON] перед кредитором. Суд критично оцінює надану Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 3025/2661BCLKZC від 01.10.2014, згідно з якою станом на 27.07.2020 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» складає 39384,32 грн., оскільки вказана виписка не містить періоду, за який утворилась заборгованість по кожному з видів платежу, дат та сум виникнення боргу за кожний період по кожному такому виду. Учасниками процесу не повідомлено та не надано доказів також у підтвердження стягнення вказаної заборгованості чи її частини за судовими рішеннями. Разом з тим, встановлені судом порушення нотаріусом порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису - його вчинення на підставі кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі, а також за умов, коли з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, - є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). За встановлених судом вищенаведених обставин, враховуючи порушення, допущені при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, він підлягає визнанню судом таким, що вчинений незаконно, і тому не підлягає виконанню. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стягнення та розподілу судових витрат, суд керується наступним. Позивач звільнений від сплати судового збору. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5300,00 грн. Відповідачем суду подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке обґрунтовується тим, що відповідач категорично не погоджується з сумою таких витрат, оскільки максимальний розмір оплати послуг адвоката, хоча нормативно і не обмежений, проте може бути обмежений самим судом з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи. До позовної заяви, на думку представника відповідача, не подано належних і допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, оскільки понесення таких витрат позивачем та отримання такого гонорару адвокатом має підтверджуватись записами Книги обліку доходів і витрат. У відповіді на відзив представник позивача з приводу заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що при пред`явленні позову суду були надані усі необхідні докази визначення розміру витрат на правничу допомогу, надані копія акту з переліком усіх виконаних робіт та часу їх виконання, усі розрахунки проведено відповідно до рекомендованих ставок адвокатського гонорару Ради адвокатів Харківської області, такі витрати є розумними і співмірними. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначає, що бланк прибуткового касового ордеру затверджено Положенням про ведення касових операцій в Україні від 15.12.2004 № 637. Долучений до позовної заяви прибутковий касовий ордер не містить усіх обов`язкових реквізитів, передбачених вказаним Положенням, зокрема: податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку; суми в цифрах, що вноситься до каси підприємства. Відтак, на думку представника відповідача, понесені витрати на правничу допомогу розподілу не підлягають. За положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших витрат, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу судових витрат встановлений у ст.141 ЦПК України. Так, зазначеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. У підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу суду подано Додаток № 1 до Договору № 03-11/20 від 10.11.2020 про надання правової допомоги, укладений ним з АО «Альфа-Експерт», Акт № 1 від 08.12.2020 про надання правової допомоги за Договором № 03-11/20 від 10.11.2020, згідно з якими гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт), за результатами надання правничої (правової) допомоги становить 5300,00 грн. У Акті міститься розрахунок гонорару, у якому наведений перелік наданих послуг та їх вартість. Так, консультація позивача АО «Альфа-Експерт» оцінена у 500,00 грн., опрацювання законодавчої бази та судової практики - 1000,00 грн., складання позовної заяви - 2300,00 грн., складання клопотань - 1500,00 грн. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору № 03-11/20 від 10.11.2020 про надання правової допомоги, укладеного [PERSON] з АО «Альфа-Експерт», вартість усної консультації складає 200,00 грн./год., письмової - 500,00 грн./стор.; опрацювання законодавчої бази та судової практики - 1000,00 грн./год.; складання позовної заяви - 500,00 грн./стор.; складання документів, звернень, заяв, скарг - 500,00 грн./стор. Враховуючи обсяг позовної заяви (9 арк.), заяви про забезпечення позову (4 арк.), а також беручи до уваги, що з поданих документів вбачається проведення усної консультації позивачу тривалістю 2,5 год. (або письмової - на одну сторінку), крім того, вбачається включення до розрахунку вартості опрацювання законодавчої бази та судової практики тривалістю 1 годину, суд приходить до висновку про розумність та співмірність заявлених до розподілу витрат на правничу допомогу. Суду надано також квитанцію АО «Альфа-Експерт» до прибуткового касового ордеру №08-12/20 від 08.12.2020, згідно з якою прийнято від [PERSON] 5300,00 грн. на підставі договору № 03-11/20 про надання правової допомоги від 10.11.2020. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою адвокатського об`єднання (на якій міститься відбиток коду ЄДРПОУ). Відсутність у наданому суду документі номеру кореспондуючого рахунку та суми цифрами, на думку суду, не є підставою для висновку про істотну невідповідність поданого документу вимогам законодавства. У суду відсутні підстави для сумніву у понесенні позивачем витрат на правничу допомогу у обсязі, зазначеному у досліджених вищезазначених документах. Відтак, на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5300,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved