Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 25.01.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (з 21.05.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого останній було надано кредит на загальну суму 7200,00 гривень з процентами за користування кредитом 36,00% річних в межах встановленого ліміту кредитування на платіжну картку з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 31.01.2019 року заборгованість перед позивачем становить 126498,77 грн. Представник позивача Кіріченко В.М . в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала відзив на позовну заяву в якому вимоги позову не визнала з підстав недоведеності укладення договору між нею та позивачем, а лише надав анкету-заяву, а також заперечила факт надання кредитних коштів та картки, факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, просила застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог та вказала на одночасне застосування позивачем подвійної відповідальності. Просила відмовити в задоволенні позову повністю. Представник позивача на вказаний відзив надав відповідь на заяву в якому підтвердив факт укладення договору та отримання відповідачем коштів на умовах кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", про що свідчить часткове їх погашення, а підписання анкети-заяви було підтверджено і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Щодо нарахування пені, позивачем було вказано формулу за якою здійснено їх нарахування, а саме: з 01.05.2009 року - в розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн., а з 28.01.2013 року розмір пені збільшено до 50 грн., яка нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн.; з 19.09.2013 року - у разі виникнення прострочки другий місяць поспіль - сплачується пеня в розмірі 100 грн. В частині застосування строків позовної давності зазначив, що картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто строк останньої картки, яку було видано відповідачу №4149437711358885 діє до останнього дня 06.2015 року, тому підстав для застосування позовної давності до позовних вимог в тому числі і про стягнення пені немає, оскільки порушення триває, а тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Встановлено, що між сторонами 25.01.2008 року укладено кредитний договір б/н, за яким АТ "Приватбанк" зобов`язувався надати грошовий кредит у сумі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 36,00% річних на умовах та в строки визначених в умовах та правилах надання банківських послуг до повного погашення кредиту, а [PERSON] , яка відповідно до даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області, змінила прізвище на - [PERSON] - погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, передбачені договором. Свої зобов`язання за договором відповідач виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 31.01.2019 року, утворилась заборгованість, яка згідно наданого розрахунку позивача, в частині стягнення становить 126498,77 грн., а саме: - Заборгованість по кредиту -5830,71 грн.; - Сума заборгованості відсотків за користування кредитом з 08.02.2008 року по 30.10.2018 року - 120668,06 грн.; Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В даному випадку відповідач отримала кредит 25 січня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії останньої картки - червень 2015 року. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З розрахунку заборгованості за договором № б/н слідує, що останній раз відповідач користувалася кредитною карткою 12 листопада 2015 року, коли здійснювала поповнення кредитного рахунку (а.с. 6-9). Строк дії картки - червень 2015 року, а тому саме з цього часу слід рахувати трирічний строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стягнення заборгованості, процентів, комісій та штрафів). Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом 01 березня 2019 року, тобто по спливу більш як три роки. Відповідач зробила заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів поза її межами. Сплив позовної давності не припиняє зобов`язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії). За цих обставин в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed