Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Представник позивача адвокат\~Сальник Н.А звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить скасувати частково рішення тридцять сьомої сесії п`ятого скликання Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області № 449 від 09.07.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок», в частині затвердження проекту землеустрою для продажу на конкурентних засадах, шляхом проведення земельних торгів земельної ділянки та передачі її у власність, площею 1,0000 га., яка розміщена в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону. Позовна заява мотивована тим, що позивач являється власником, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 01.04.2014 між ним та територіальною громадою смт. Чаплинка в особі Чаплинської селищної ради, земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності площею 1 га., розташованої в межах населеного пункту на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, а саме в [ADDRESS] , кадастровий номер: 6525455100:01:066:0100. У зазначеному договорі купівлі-продажу зазначено те, що вказана земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Першочерговою підставою для набуття права власності на вищезазначене нерухоме майно стали земельні торги, проведені 31.03.2014 та складений за результатами їх проведення протокол земельних торгів № 14/3/14 за лотом № 1 від 31.03.2014. При вивченні змісту зазначеного протоколу відомо те, що об`єкт торгів, а саме: лот № 1 - земельна ділянка, площею 1,0000 га (кадастровий номер 6525455100:01:066:0100), що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: виробництво будівельних матеріалів (за винятком буд. майданчиків), для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону. Аналогічне цільове призначення вказаної земельної ділянки зазначено в самому договорі купівлі-продажу від 01.04.2014, в пунктах 1.1 та 1.2: виробництво будівельних матеріалів, будівництво та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону. З 2016 року позивач [PERSON] з податкового органу почав отримувати податкові повідомлення про необхідність сплати ним земельного податку за використання вказаної земельної ділянки у значно великих розмірах. У 2017 році йому нараховано до сплати 31 383 грн. 42 коп., у 2018 році також 31 383 грн. 42 коп. У зв`язку з неможливістю сплачувати вказаний податок у такому розмірі, позивач [PERSON] на початку 2019 року звернувся до податкового органу та до відділу у Чаплинському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області де йому було роз`яснено, що оскільки спірна земельна ділянка віднесена до категорії земель із цільовим призначенням: землі промисловості, транспорту, зв`язку; енергетики, оборони та іншого призначення у відповідності до розробленого та затвердженого у 2009 році проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, відповідно вказане цільове призначене суттєво вплинуло на нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, про що були сформовані витяги про нормативно грошову оцінку та з яких і вираховувався земельний податок податковим органом. Вважає рішення Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області № 449 від 09.07.2009 «Про затвердження проекту землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок» прийнято без врахування того, що матеріали вибору місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону, загальною площею 1,0000 га., що розташована по [ADDRESS] були затверджені рішенням Чаплинської селищної ради № 405 від 14.04.2009 без дотримання вимог пункту 10 статті 151 Земельного кодексу України, а тому приймаючи спірне рішення органом місцевого самоврядування у липні 2009 року, останні діяли усупереч вимогам чинного законодавства. Від відповідача Чаплинської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, мотивуючи тим, що підставою звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Вказує, що оскаржуване рішення Чаплинської селищної ради від 09.07.2009 року № 449 «Про затвердження проекту землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок» не є нормативно-правовим актом, а є індивідуальним актом, який на момент його прийняття не зачіпав прав або інтересів жодної особи чи кола осіб в тому числі і позивача. Після затвердження проекту землеустрою він вичерпав свою дію. 01.04.2014 року позивач набув права власності на земельну ділянку саме з тою категорією земель та цільовим призначенням, що відображено у договорі купівлі-продажу і саме на це було його волевиявлення. Представником позивача не обґрунтовано, яким чином порушились права [PERSON] при прийнятті рішення Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області від 09.07.2009 № 449 «Про затвердження проекту землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок», яке є актом індивідуальної дії, а також яким чином задоволення позовних вимог призведе до відновлення прав позивача, адже після затвердження проекту землеустрою він вичерпав свою дію, а строк оскарження рішення про це сплив. Також зазначили, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Чаплинської селищної ради не з`явився, надавши вищевказаний відзив та заяву про розгляд справи без представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між територіальною громадою смт. Чаплинка в особі Чаплинської селищної ради від імені якої діяв селищний голова Фаустов Олексій Георгійович та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності площею 1 га, (кадастровий номер земельної ділянки: 6525455100:01:066:0100), яка розташована по [ADDRESS] , яка належить до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та має цільове призначення для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. за реєстровим номером 272. Рішенням Чаплинської селищної ради ХХХ сесії V скликання від 03.12.2008 року №359 затверджено перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності, які підлягають приватизації (продажу) на конкурентних засадах згідно з додатком. Відповідно до додатку № 1 вказана земельна ділянка несільськогосподарського призначення розташована по [ADDRESS] , площею 1,00 га Відповідно до рішення Чаплинської селищної ради тридцять сьомої сесії п`ятого скликання № 449 від 09.07.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом продажу на земельних торгах (аукціон), для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону, загальною площею 1,0000 га, що розташована по [ADDRESS] . На думку представника позивача зазначене рішення Чаплинської селищної ради № 449 від 09.07.2009, а саме в частині відведення у власність земельної ділянки, площею 1,0000 га., яка розміщена в [ADDRESS] (кадастровий номер: 6525455100:01:066:0100), є таким що винесено з порушеннями вимог Земельного Кодексу України, поклавши в обґрунтування цього висновок експерта № 20-447, складеного Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 10.07.2020, яким зроблено висновок про те, що розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером: 6525455100:01:066:0100 та її затвердження не відповідають вимогам земельного законодавства, а відтак підлягає скасуванню в цій частині. Земельні відносини в Україні, відповідно до\~статті 3 Земельного кодексу України\~(далі\~ЗК України) регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з ч.ч 1, 2\~ст. 18 ЗК України\~до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.\~Категорії земель України мають особливий правовий режим. Відповіднодо ч. 1\~ст. 19 ЗК України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;\~г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2\~ст. 19 ЗК України). Частиною 1\~ст. 20 ЗК України\~встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 20 ЗК України). Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (ч. 5\~ст. 20 ЗК України). Таким чином, судом встановлено, що розробленим у 2009 році проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом продажу на земельних торгах (аукціон), для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону, загальною площею 1,0000 га та надається із земель іншого призначення Чаплинської селищної ради, затвердженим рішенням Чаплинської селищної ради ХХХVІІ сесії V скликання від 09.07.2009 року № 449, здійснена зміна категорії вказаної земельної ділянки із "землі житлової та громадської забудови" на "землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення". На підставі даного проекту землеустрою, до Державного земельного кадастру 01.04.2014 році внесені\~відомостей про земельну ділянку, де категорія земель зазначена "землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення". Разом з\~тим слід\~зауважити (випливає\~з опису\~обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги), що дійсною підставою для звернення з вказаним позовом є отримання позивачем з податкового органу податкових повідомлень про необхідність сплати ним земельного податку за використання вказаної земельної ділянки у 2017 році в розмірі 31383 грн. 42 коп. та у 2018 році в розмірі 31383 грн. 42 коп., про що зазначено в позовній заяві. Підставою нарахування податків у таких розмірах, які, як зазначає позивач, він не спроможний сплачувати, є те, що придбана ним земельна ділянка віднесена до категорії земель із цільовим призначенням: землі промисловості, транспорту, зв`язку; енергетики, оборони та іншого призначення, про що нібито позивач не знав, що спростовується укладеним у 2014 році договором купівлі-продажу, де п. 1.2 визначено: «Існуюча категорія земель, до якої належить земельна ділянка, зазначена в цьому договорі, - землі промисловості, транспорту, зв`язку; енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону.» Тобто, укладаючи згаданий договір купівлі-продажу, питань щодо невідповідності земельному законодавству розробленої проектної документації, яка затверджена оскаржуваним рішенням Чаплинської селищної ради, у позивача не виникало, і навіть при зверненні до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу вищезазначеної земельної ділянки де рішенням від 23.05.2019 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову. Стаття 124 Конституції України та ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачають, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а також право на судовий захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб, в тому числі суб`єктів господарювання. Юридична наука та судова практика розмежовують поняття права на звернення до суду з позовом за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів на право пред`явлення позову у процесуальному значенні і право на пред`явлення позову в матеріальному значенні. Право на звернення до суду з позовом у процесуальному значенні передбачає, що кожна особа, яка вважає, що її права або охоронювані законом інтереси порушуються, має право звернутись до суду з позовом про захист цих прав та інтересів, і суд, з урахуванням підвідомчості, не має права відмовити у прийнятті цього позову до розгляду. Матеріальне право на позов передбачає дійсну, тобто реальну існуючу наявність порушення прав або охоронюваних законом інтересів, тобто наявність матеріально-правового інтересу особи, що звернулась до суду з позовом. При цьому, при наявності такого порушення суд повинен задовольнити позов, тобто захистити ці права, а при відсутності таких порушень підстави задоволення позову відсутні, тобто в позові необхідно відмовити. Таким чином, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду із захистом, є обов`язковими; обов`язком позивача, відповідно до ст. 81 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів, і реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/20. Судом встановлено, що оскаржуване рішення Чаплинської селищної ради від 09.07.2009 року № 449 «Про затвердження проекту землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок» є індивідуальним актом, який після затвердження проекту землеустрою вичерпав свою дію. Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі, тощо. В даному випадку, після затвердження оскаржуваним рішенням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом продажу на земельних торгах (аукціон), для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону, загальною площею 1,0000 га, що розташована по [ADDRESS] , воно було реалізоване шляхом укладення договору купівлі продажу від 01.04.2014, який є правовстановлюючим документом. Отже, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення у даному випадку про затвердження проекту землеустрою для продажу у власність земельної ділянки розміром 1,0000 га для будівництва та обслуговування цеху по виробництву гіпсокартону, тобто ненормативного акта, який вичерпав свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельної ділянки, оскільки в такої особи виникло право користування земельною ділянкою, яке ґрунтується на правовстановлюючих документах, тобто договорі купівлі продажу від 01.04.2014. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 року, справа № 803/884/17. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПУ України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вищевикладеного, суд вважає позов не обґрунтованим, оскільки представником не доведено, яким чином порушились права позивача [PERSON] при прийнятті рішення Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області від 09.07.2009 № 449 «Про затвердження проекту землеустрою, технічних документацій та надання і вилучення земельних ділянок», яке є актом індивідуальної дії, а також яким чином задоволення позовних вимог призведе до відновлення цих прав, а відтак, у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, суд приходить до висновку про відмову в позові. Витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору відповідно до вимог ст..141 ЦПК України покласти на позивача. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed