Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Керівництво психоневрологічного диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ» в вересні 2021 року звернулось до суду з заявою стосовно [PERSON] , [INFO] про примусову її госпіталізацію до психіатричного стаціонару, посилаючись на те, що актом № 7 від 06 вересня 2021 року комісія лікарів психіатрів проведеним психіатричним оглядом на предмет призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару прийшла до висновку, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, у зв`язку з чим вважає за необхідне клопотати про надання їй психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування. Представник психоневрологічного\~диспансерного відділення\~№ 3\~в судовому\~засіданні заявлені\~вимоги підтримала\~повністю та\~суду зазначила,\~щолікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, оскільки має тяжке психічне захворювання, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а саме влаштувала пожежу в квартирі, нещодавно її знайшли на вулиці без тями, при цьому вона неспроможна самостійно забезпечити процеси життєдіяльності, не може контролювати свої дії та вчинки. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] , її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14\~цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно ст.\~14\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як "психічно хвора", якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судом досліджено висновок з акту засідання комісії психоневрологічного диспансеру м. Торецька від 06 вересня 2021 року № 7, згідно якого встановлено, що [PERSON] , 1980 року народження перебуває на обліку у лікаря-психіатра в психоневрологічного диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ» з 2004 року. За час перебування на обліку проходила примусове психіатричне лікування в умовах стаціонару в період часу з 11.06.2004 року по 15.06.2004 року, та була виписана за власним бажанням в задовільному стані. В подальшому, протягом 2006 2007 років періодично з`являлася на прийом до лікаря психіатра. В травні 2013 року була госпіталізована до терапевтичного відділення ЦМЛ м.Торецька, де була оглянута лікарем і їй було рекомендоване стаціонарне лікування в МПЛ м.Горлівки. В період часу з 24.05.2013 року по 29.05.2013 року [PERSON] проходила курс лікування в м.Горлівка, але після виписки зі стаціонару на прийом до дільничного психіатра не з`являлася. В вересні 2019 року до ВЦА м.Торецька звернувся сусід [PERSON] із скаргою на неадекватну поведінку зі сторони [PERSON] . 16 вересня 2019 року [PERSON] у супроводі матері з`явилася на прийом. Від запропонованої госпіталізації з метою лікування, уточнення діагнозу та вирішення соціальних питань мати останньої і сама [PERSON] категорично відмовилися. В березні 2020 року [PERSON] відвідала дільнична медична сестра та з`ясувала, що остання продовжує ходити по смітниках, веде антисуспільний спосіб життя, поведінка її конфліктна, лікарські рекомендації вона не виконує, а також відмовляється від спілкування. В подальшому, в серпні 2021 року знову надійшла скарга від сусіда [PERSON] , так як остання носить сміття додому, включає в квартирі газ, стукає у стіни, ображає сусідів, дуже агресивна, на зауваження не реагує. 04 та 09 серпня 2021 року [PERSON] була відвідана дільничним психіатром на дому, проте з квартири ніхто не вийшов. 13 серпня 2021 року [PERSON] відмовилась від спілкування з психіатром, як і від запропонованого амбулаторного або стаціонарного лікування. 23 серпня 2021 року до ПНДВ м.Торецька знову надійшла скарга від сусідів [PERSON] , в якій вони просять вжити заходів по відношенню до неї, так як вона проявляє агресивність по відношенню до сусідів, ображає їх, а також 23.08.2021 року влаштувала пожежу в квартирі, у зв`язку з чим викликали пожежних. Пожежна і газова служби неодноразово приїжджали до [PERSON] , так як вона забуває виключати газ. У зв`язку з тим, що [PERSON] вчинила пожежу, її було доставлено до санпропускника ЦМЛ м.Торецька, де її оглянув дільничний психіатр, який прийшов до висновку, що пацієнтка виявляє небезпеку для себе та оточуючих людей, та за екстреними показаннями потребує стаціонарного лікування. Цього ж дня [PERSON] було госпіталізовано до ПЛ м.Слов`янська, але за відсутності добровільної згоди на лікування, пацієнтку було виписано через кілька днів. В вересні 2021 року [PERSON] була повторно оглянута на дому. В серпні 2021 року на гарячу урядову лінію надійшла скарга від сусідки [PERSON] з проханням вжити заходів щодо сусідки для можливості її лікування в психіатричній лікарні. Комісія лікарів, враховуючи психічний стан [PERSON] , а також її схильність до правопорушень, і не бажання добровільно приймати підтримуюче лікування прийшла до висновку про звернення до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою про призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового стаціонарного лікування. Дані обставини також частково підтверджується іншими письмовими документами, а саме: випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2021-5578, згідно з яким [PERSON] 11.09.2021 була доставлена до приймального відділення ЕМД без супроводу родичів, без свідомості, госпіталізована в терапевтичне відділення (реанімаційне ліжко); заявами сусідів [PERSON] від 02.08.2021 та 23.08.2021, в яких сусіди скаржаться на поведінку [PERSON] та просять керівництво психоневрологічного диспансеру прийняти відповідні заходи; листом т.в.о. начальника відділення поліції від 23.08.2021 на ім`я завідувача психоневрологічного диспансеру, в якому повідомляють про поведінку [PERSON] та просять врахувати дану інформацію відносно особи, яка потенційно становить небезпеку оточуючим та організувати заходи щодо її госпіталізації до психоневрологічного диспансеру. Отже, за наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів диспансерного відділення № 3 м.Торецька КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ" від 06.09.2021 про необхідність надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування та інших матеріалів справи, суд вважає, що є підстави для надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах стаціонарного лікування, оскільки [PERSON] страждає на психічне захворювання, добровільно лікування не проходить, внаслідок чого психічний стан хворої погіршився, через що вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,при цьому [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином, заява завідувачки психоневрологічного диспансерного відділення № 3 м.Тоецька КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ" підлягає задоволенню.

Outcome: approved