Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

позивач [PERSON] 14 березня 2018 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті матері є вона, її брат [PERSON] та сестра [PERSON] Вона звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Крім цього позивач просить встановити факт того, що її батькові [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами. Просить встановити факт того, що її матері [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами. 21 березня 2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено у підготовче засідання на 16 квітня 2018 року (а.с.38-39). 10 квітня 2018 року відповідачем по справі [PERSON] було подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. У зустрічної позовній заяві [PERSON] зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті матері є він, його сестри [PERSON] та [PERSON] Він звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] (а.с.48-49). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 квітня 2018 року позовні заяви були об"єднані у одне провадження та призначені до судового розгляду на 03 травня 2018 року (а.с.57-58) Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилась , позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Проти задоволенння зустрічних позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з"явився, позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Підтримав свої зустрічні позовні вимоги. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з"явилась, надала до суду заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, із позовними вимогами [PERSON] погодилась у повному обсязі (а.с.33) Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають частково виходячи з таких підстав. Конституцією України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41). Згідно до статтей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 918 від [INFO] року, зробленого територіальним відділом ЗАГС міста Орла Управління ЗАГС Орловської області (а.с.13). Після смерті її відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дані обставини підтверджуються такими доказами. Згідно актового запису про народження № 25 від 20 серпня 1970 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом № 27 від 25 лютого 1964 року (а.с.10). 12 листопада 1983 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що було зроблено актовий запис № 22. Відповідно до якого після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище "[PERSON]" (а.с.11). Отже, [PERSON] також є дочкою [PERSON] та [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO] , згідно до актового запису № 84 від 11 вересня 1965 року є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Оскільки позивач [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON] , то відповідно до ст.1261 ЦК України вони мають право на спадкування в першу чергу. [PERSON] 12 січня 2017 року звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Нотаріусом державной нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] - на житловий будинок через відсутність належно оформленого правовстанавлюючого документу на цей будинок (а.с. 29 ). Звертаючись в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивач посилалась на те, що нотаріальна контора не видає свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через те, що право власності на житловий будинок, що належав [PERSON], померлому [INFO] року(а.с.14) , не зареєстровано в державній реєстраційній службі України. Вчинити таку реєстрацію державна реєстраційна служба відмовляється через те, що документи, подані для проведення державної реєстрації не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Тому [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що умови для одержання [PERSON], [PERSON] в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутні, через відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на спадковий жилий будинок. Тому [PERSON], [PERSON] вправі звернутися у суд з позовом про визнання за ними права власності на жилий будинок. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Судом встановлено, що відповідно до акту від 20 березня 1965 року голова Орловської сільської ради передав [PERSON] житловий будинок площею 56 кв.м. із двох кімнат, цигляний, який знаходився в [ADDRESS] до свідоцтва на забудову садиби у сільських населених пунктах Української РСР [PERSON] виділена земельна ділянка у [ADDRESS] под забудову площею 0,08 га із земель сільського господарства Спартак на підставі довідки, яка видана с/г Спартак. Забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Орловської сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1982 року № 58/. На даної земельної дільниці вже знаходиться житловий будинок на 3 кімнати житловою площею 32,кв.м. а також надвірні побудови. Свідоцтво є документом, який надає право особистої власності (а.с. 21). Тобто, з наданих позивачем доказів встановлено, що спірний житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] з 20 березня 1965 року. [PERSON] право власності на будинок у встановленому законом порядку своєчасно не зареєстровав. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 3 (а.с.14). Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою № 271/118/2011 від 22 грудня 2017 року Авдіївської державної нотаріальної контори про заведеня спадкової справи № 118/2011. Але свідоцтво про право на спадщину не було видано (а.с.19). [PERSON] померла [INFO] року. Спадкоємцями після її смерті залишилися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] відмовилась від спадщини на користь сестри [PERSON], що не було спростовано сторонами під час розгляду справи у суді. Таким чином, право власності на спадщину своєчасно не було оформлено, що перешкоджає позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] оформити право власності на цей житловий будинок в порядку спадкування. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Законів від 20.11.2012 р. № 5496-VI та від 13.01.2015 року № 92-VIII, Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), який діяв до 24 квітня 2015 року, та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 547/26992), житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно пункту 3.1.Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Такий технічний паспорт позивачем суду надано. Він виготовлений на підставі технічної інвентаризації за станом на 21 грудня 2017 року (а.с. 22-26). Згідно Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність», які діяли до набрання чинності з 01 січня 2004 року Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, тобто на час закінчення в 1992 році будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ні Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, ні Закон УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність» виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не пов'язували. Враховуючи, що спірний житловий будинок був отриманий [PERSON], який помер [INFO] року, вже побудованим 20 березня 1965 року, то він в теперішній час, є таким, що збудований до 05 серпня 1992 року, та не підлягає прийняттю в експлуатацію, технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, наявні правові підстави для визнання права власності на цей будинок за спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом на підставі ст. 1261 ЦК України. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, права власності на 2/3 частки житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 61,9 кв.м., прибудови літ. "а-1", веранди "1-1", літньої кухні літ. "Б-1", душу літ. "Ж-1", вбиральні літ. "И-1",погрібом "ПГ-1",сараїв "Г-1,Д-1", з воротьми і огорожею, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] також підлягають задоволенню про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, права власності на 1/3 частини житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 61,9 кв.м., прибудови літ. "а-1", веранди "1-1", літньої кухні літ. "Б-1", душу літ. "Ж-1", вбиральні літ. "И-1",погрібом "ПГ-1",сараїв "Г-1,Д-1", з воротьми і огорожею, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Щодо позовних вимог [PERSON] про встановлення факту того, що її батькові [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами; встановлення факту того, що її матері [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з прибудовою та верандою і з господарськими спорудами, то в їх задоволенні треба відмовити за таких обставин. Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту таких фактів. Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні;) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 17 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5, передбачено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою. Під час розгляду справи було встановлено, що документом на право власності на будинок [PERSON] є свідоцтво на забудову садиби у сільських населених пунктах Української РСР. Документ про право власності [PERSON] на спірний будинок взагалі не існувал. Таким чином, у суда не має підстав для встановлення вищезазначених фактів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднесені на рахунок сторін. На підставі ст. 11,12,13,76,77,81,141,258,263-265,315 ЦПК України (в редакції 2017 року), на підставі ст. 182,331,376,1218 ,1221ЦК України, суд

Outcome: partial