Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування невиплаченої суми страхового відшкодування та моральної шкоди, посилаючись на те, що 12.12.2013 року в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Кришталева, внаслідок ДТП його автомобіль марки «Фольцваген Т5», д.н.з. [NUMBER], зазнав технічних ушкоджень. Винуватцем вказаної ДТП, згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області, є [PERSON] Згідно висновку експерта № 15753 від 16.01.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 12 257,63 грн. Вказує на те, що неодноразово на адресу відповідача направлялись листи з метою з'ясування причин невиплати страхового відшкодування. До цього часу ніякої відповіді не отримав. Станом на 19.05.2014 року відповідачем не були здійснені виплати страхового відшкодування. Просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в сумі 12 257, 63 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 226,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з викладених у ній підстав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що сума страхового відшкодування позивачу виплачена в повному обсязі. Щодо моральної шкоди - просила відмовити, посилаючись на її необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 12.12.2013 року в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Кришталевій, Києво-Святошинського району Київської області сталась ДТП між [PERSON], який керував автомобілем «Hyunday H 100», д.н.з. [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2013 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 15753 від 16.01.2014 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], внаслідок ДТП складає 12 257,63 грн. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання договору. У судовому засіданні представником відповідача було надано платіжне доручення № 8803 від 03.03.2014 року про сплату страхового відшкодування в сумі 12 343,43 грн. Дана обставина не заперечувалась позивачем. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Твердження позивача про те, що відповідач повторно повинен сплатити таку ж саму суму страхового відшкодування, оскільки на даний час значно збільшилася вартість автозапчастин, не підлягають задоволенню, оскільки в позовних вимогах ставилось питання про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 12 257,63 грн., яка згідно платіжного доручення виплачена позивачу в повному обсязі, що не заперечувалось останнім в судовому засіданні. Тому позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування задоволенню не підлягають. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1226,00 грн., яку позивач зазнав внаслідок затягування відповідачем процесу виплати відшкодування на ремонт транспортного засобу, порушення ним своїх зобов'язань за договором страхування, що забрало значну частину його робочого та вільного часу, спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійні звернення в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту автомобіля, постійно відлучався з робочого місця, мало часу проводив із сім'єю, став дратівливим, що вплинуло на його родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями. Однак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з п. 21 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 23.1. ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Тобто, відшкодуванню підлягає моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. В свою чергу, звертаючись з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що моральна шкода полягає у тому, що позивач постійно хвилювався через факт затримки виплати, яка унеможливила здійснення ремонту автомобіля, отже позивач не посилається на завдання йому моральної шкоди саме у розумінні положень п. 23.1. ст. 23 Закону, будь-яких інших належних та допустимих доказів наявності підстав для відшкодуванням моральної шкоди матеріали справи не містять (як-то закріплення у договорі страхування відповідних умов для відшкодування з цих підстав моральної шкоди). За таких обставин вимога позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача є безпідставною. Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed