Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON], у якому просить усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: квартирою [ADDRESS] шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за укладеним між банком та відповідачем [PERSON] кредитним Договором, між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 28 листопада 2012 року банк відступив позивачу відповідно до договору факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному та Іпотечному договорах, у зв'язку із чим до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку із грубим порушенням Відповідачем умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплата процентів та комісій за користування кредитом, Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку» та 18 червня 2015 року набув у порядку, передбаченому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки. 23 листопада 2016 року позивачем як законним власником була здійснена спроба потрапити у квартиру, однак виявилось, що у вказаній квартирі незаконно проживає відповідач, який відмовляється впускати позивача у квартиру та виселятися із вказаного житла. З цих підстав, стверджує, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач позбавлений можливості фактично користуватися своїм майном, а тому, покликаючись на ст.. 391 ЦК України просить позов задовольнити шляхом усунення перешкод у користуванні майном, а саме: квартирою [ADDRESS] шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. 05 січня 2017 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Від відповідача [PERSON] надійшли до суду заперечення проти позову, згідно яких, з урахуванням доповнень до заперечень, вказує на незаконність та необґрунтованість викладених у позовній заяві обставин, покликаючись на те, що надані позивачем ТОВ «Вектор Плюс» акти перевірки майна не відповідають дійсності, оскільки у вказані в актах дати та цілий місяць листопад він знаходився за межами міста і не міг знаходитися у власній квартирі. Також, вказує на безпідставність вимог позивача, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року скасовано свідоцтво видане приватним Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 09 червня 2015 року та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію від 18 червня 2015 року права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартир [ADDRESS]. З цих підстав вважає, що позивач ТОВ «ВЕКТОР ПЛЮС» не набув прав вимог по зобов'язань, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, з цих підстав просить закрити провадження у вказаній цивільній справі. 27 вересня 2017 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за клопотанням представника відповідача зупинено провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до майна та визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №607/182/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ ВЕКТОР ПЛЮС» про скасування свідоцтва та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. 24 вересня 2018 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області поновлено провадження у вказаній цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до майна та визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Представник позивача ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» - адвокат Братівник І.В. у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі . Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: 09 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] (позичальником), укладено кредитний договір №1901/0708/71-158 у відповідності до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 95 тисяч доларів США, на строк з 09 липня 2008 року по 09 липня 2034 року включно з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних, згідно встановленого графіку. 09 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (Іпотекодержатель) в особі директора Тернопільського відділення керуючого Тернопільським регіональним департаментом ВАТ «Сведбанк» [PERSON] та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» майно: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. За умовами п. 1 вказаного іпотечного договору, іпотекою забезпечується належне виконання [PERSON] вимог банку, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №1901/0708/71-158 від 09 липня 2008 року, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: - повернення Іпотекодавцем Іпотекодержателю кредиту у сумі 95000,00 доларів США в строк по «09» липня 2034 року; - сплати Іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені Кредитним договором; - виконання Іпотекодавцем інших зобовязань, передбачених Кредитним договором в повному обсязі, на умовах і в строк визначені в Кредитному договорі ( у тому числі при зміні строків виконання зобовязань ); а також іпотекою забезпечується відшкодування Іпотекодавцем будь-яких витрат та збитків Іпотекодержателя, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим Договором у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки. Зазначений Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. 09 липня 2008 року за реєстровим номером №2973 та було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим номером №2974. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір факторингу №15 та договір відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами яких ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» відступило свої права за кредитними договорами ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», крім того сторони домовилися, що разом з відступленням Прав вимог заборгованостей по кредитних договорах від Боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15 укладеного між Сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, в тому числі по кредитному договору №1901/0708/71-158 від 09 липня 2008 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], що стверджується Витягом з реєстру заборгованостей боржників №1-Б. Договором про відступлення прав за іпотечним договором визначено, що з моменту набуття чинності цим Договором до Нового Іпотекодержателя переходять усі права і зобов'язання Первісного Іпотекодержателя як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» у зобов'язаннях, які виникли на підставі Іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. Пункт 12.1 Іпотечного договору від 09 липня 2006 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, визначено, що іпотекодержатель може обрати один із наведених у пунктах 12.1., 12.2.,12.3., 2.3.1, одним із таких є спосіб шляхом передачі потекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, зокрема щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитним коштами та комісій, позивач у позасудовому порядку урегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Як убачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72317374 від 04 листопада 2016 року, 18 червня2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. року зареєстровано право власності на об'єкт житлової нерухомості - квартиру №17, загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] за ТОФ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» на підставі договору іпотеки від 09 липня 2008 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року позов [PERSON] до ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТР ПЛЮС», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. про скасування свідоцтва, державної реєстрації та витребування майна - задоволено частково та ухвалено: скасувати свідоцтво видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець\~Русланом Олеговичем від 09 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1800. Та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію від 18 червня 2015 року права власності ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» на квартиру [ADDRESS]; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ТзОВ "Факторингова компанія"Вектор Плюс" - задоволено частково та вирішено: рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 січня 2017 року скасувати в частині задоволених позовних вимог [PERSON] та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про скасування свідоцтва, яке видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 09.06.2015 року за №1800, та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за ТзОВ "Факторингова компанія"Вектор Плюс"; в решті - рішення залишено без змін. Однак, згідно викладених у позові обставин, намагаючись потрапити у квартиру[ADDRESS], виявилось, що у вказаній квартирі незаконно проживає відповідач [PERSON] Так, довідкою №1-141 виданою 10 квітня 2017 року ДП «Авторитет» стверджується, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS]. Як убачається із Акту перевірки/огляду майна від 23 листопада 2016 року, представниками за довіреністю ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» Васьківським П.М., Городнюк О.П. було здійснено запланований виїзд за адресою: [ADDRESS]. Квартира є власністю ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС». У ході перевірки у квартирі виявлено присутність особи, який представився як [PERSON]. Квартира перебуває в житловому стані, жодних видимих недоліків і пошкоджень не виявлено. В безперешкодному доступі представникам власника відмовлено особою, що фактично знаходилась у квартирі. Також, згідно Акту перевірки/огляду майна від 30 листопада 2016 року представниками за довіреністю ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» Васьківським П.М., Городнюк О.П. було здійснено запланований виїзд за адресою: [ADDRESS]. Квартира є власністю ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС». У ході перевірки у квартирі виявлено присутність особи, який представився як [PERSON]. Доступу до квартири не надано, у входженні в приміщення відмовлено та заявлено вимогу покинути територію. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 14 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності на майно, а саме створення відповідачем перешкод для вільного користування житлом, яке він просить захистити на підставі ст.391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право користуватися ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із статтею 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одночасно з цим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Обґрунтованою також є вимога позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що саме позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є попереднім власником квартири [ADDRESS]. При цьому, актами перевірки/огляду майна від 23 листопада 2016 року та від 30 листопада 2016 року, складеними представниками за довіреністю ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» Васьківським П.М., Городнюк О.П. було здійснено запланований виїзд за адресою: [ADDRESS] стверджується, що відповідач [PERSON] створює перешкоди представникам позивача у вільному користуванні майном, що належить Товариству на праві власності. В силу положень п. 8 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Право користування [PERSON] спірною квартирою було нерозривно пов'язано із наявністю у нього право власності на зазначене нерухоме майно, яке він втратив після звернення стягнення ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» як на предмет іпотеки. Викладені відповідачем [PERSON] у запереченнях твердження про безпідставність позовних вимог, які він обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року скасовано свідоцтво видане приватним Київського міського нотаріального округу Швець\~Р.О. від 09 червня 2015 року та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію від 18 червня 2015 року права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартир [ADDRESS], суд вважає неспроможними, оскільки Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 січня 2017 року в частині задоволених позовних вимог [PERSON] та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про скасування свідоцтва, яке видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 09.06.2015 року за №1800, та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за ТзОВ "Факторингова компанія"Вектор Плюс". Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved