Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] , в особі належно уповноваженого представника - адвоката Мицика О.В., 08.08.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 6 631 грн. 00 коп. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, одним платежем, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, 2 500 грн. витрат на правову допомогу у кримінальній справі у виді понесених збитків, а всього 74 259 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] 18 019 грн. 67 коп. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, з яких суму 8 541 грн. 00 коп. стягнути одним платежем, а 9 478 грн. 67 коп. стягувати щомісячними платежами у розмірі 237 грн. 50 коп., починаючи із 01.08.2017 року та до повної виплати суми відшкодування, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 83 147 грн. 67 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] 14 460 грн. 92 коп. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, з яких суму 8 541 грн. 00 коп. стягнути одним платежем, а 5 919 грн. 92 коп. стягувати щомісячними платежами у розмірі 237 грн. 50 коп., починаючи із 01.08.2017 року та до повної виплати суми відшкодування, 65 128 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 79 588 грн. 92 коп.; стягнути із відповідача ПАТ «СК «Провідна»» на свою користь та користь її малолітніх дітей 85 384 грн. спричиненої майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, 14 616 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 100 000 грн.. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог. Ухвалою судді від 07.11.2018 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) одного із відповідачів, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 27.02.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся у судових засіданнях 23.07.2019 року та 01.10.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2014 року близько 19.00 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz VITO д.н.з. [NUMBER] , порушивши Правила дорожнього руху України, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, унаслідок якої пасажир його автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, яка ускладнилася набряком та стисненням головного мозку, від яких того ж дня у Долинській ЦРЛ наступила його смерть. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України констатується рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 343/2/15-к від 17.01.2018 року, згідно з яким відповідача [PERSON] визнано винуватим. Зазначає, що на підставі ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, мають малолітні діти [PERSON] , які були на його утриманні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними 18 років. Крім того, зважаючи на те, що позивач [PERSON] безробітна та здійснює догляд за малолітніми дітьми [PERSON] , відтак має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, до досягнення дітьми чотирнадцяти років, тобто до 04.12.2016 років. Розрахунок розмірів шкоди, завданої смертю [PERSON] , має проводитись, виходячи з розміру середньомісячного заробітку (доходу) останнього з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, та становить ј від його середньомісячного заробітку (доходу) на кожного. Як вбачається з виписки з акта огляду МСЕК № 681095 від 07.11.2013 року, [PERSON] було визнано інвалідом ІІ групи, загальне захворювання. Останній отримував пенсію по інвалідності у середньому по 949 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 788 від 19.02.2015 року, виданою Сколівським РУПСЗН. Таким чином, у період з 27.07.2014 року по 06.09.2029 року (181 місяць), тобто до досягнення [PERSON] 18 років, йому припадала б сума у розмірі 42 942, 25 грн., [PERSON] за період 27.07.2014 року по 04.12.2030 р. (196 місяців) до досягнення [PERSON] 14 років, сума у розмірі 46 501, 00 грн., до досягнення [PERSON] 14 років, [PERSON] з урахуванням відрахування з суми відшкодування матеріальної шкоди, трьох місяців, під час яких вона працювала, припала б сума 34 401, 25 грн.. Протиправними діями винного [PERSON] була заподіяна також моральна шкода, яка має бути відшкодована потерпілим і яку позивач оцінює у розмірі 70 000 грн. кожному, що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого [PERSON] , викликаним у зв`язку з цим змінами у їхньому житті та зусиллями, які вони змушені спрямувати для спроби відновлення попереднього стану, який в даному випадку повністю відновити неможливо. Названий розмір відшкодування немайнової шкоди є справедливою сатисфакцією, відповідає установленій судовій практиці в аналогічних справах та явно не призведе до збагачення позивачів. На момент скоєння кримінального правопорушення відповідач [PERSON] здійснював керування автомобілем Mercedes-Benz VITO, д.н.з. [NUMBER] , на підставі довіреності. Зазначений автомобіль на момент дорожньо-транспортної пригоди був забезпечений полісом № АС/4968506 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», чинного з 21.03.2014 року по 20.03.2015 року (ліміт відповідальності страхової організації за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 100 000 грн.). З огляду на страхове відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника розраховується за формулою: 100 000 грн. (розмір страхового ліміту) - 14 616,00 грн. (максимальний розмір відшкодування страховиком моральної шкоди) та у загальному становить 85 384 грн., що у свою чергу становить по 28 461 грн. 33 коп. на користь кожного. Відтак, решту відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , а саме 14 480,92 грн., 18 039, 67 грн. на користь [PERSON] , 6 651,67 грн. на користь [PERSON] , у загальному 39 172, 26 грн.. Зазначає і про те, що до моменту спливу трьох років з дня дорожньо-транспортної пригоди сторона позивача не мали змоги подати заяву про страхове відшкодування у зв`язку з відсутністю на той момент обвинувального рішення суду. Під час розгляду справи про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачем у межах цього кримінального провадження був поданий цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, який був залишений ним без розгляду з метою уникнення затягування розгляду справи з боку страхової компанії, що свідчить про те, що потерпіла зверталася до страховика, у порядку і в строки, встановлені законом. Відповідач ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна» в особі належно уповноваженого представника Усенка А. М . 11.12.2018 року подав відзив проти позову, в якому заперечує проти позовних вимог позивача до ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна» з наступних підстав. Зокрема зазначає, що між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС / 4968506, строком дії з 21.03.2014 року по 20.03.2015 року, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «Mercedes-Benz VITO» д.р.н. [NUMBER] . Як вбачається із змісту п. г п. 35.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок по обґрунтуванню вимоги заявника та надання доказів, що підтверджують заявлені вимоги відповідно покладений саме на заявника, тобто у даному випадку на позивача. Відтак, заява про виплату страхового відшкодування та документи, які є необхідними для з`ясування наявності підстав для виплати страхового відшкодування, позивачем наданні лише 23.03.2018 року, що підтверджують самі позивачі у своїй заяві. Вважає, що недотримання потерпілим процедури отримання страхового відшкодування є перевищенням меж здійснення їх цивільних прав. Відповідно до отриманої заяви позивача дорожньо-транспортна пригода сталась 27.07.2014 року та з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло більше трьох років, а тому у ПрАТ «СК «Провідна» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу, про що було повідомлено листом за вих. № 17-10/4551 від 11.04.2018 року. Викладена вище правова позиція щодо відсутності правових підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку із незверненням із заявою про виплату страхового відшкодування у строки, передбачені ст. 37 Закону, підтверджується існуючою судовою практикою, зокрема в Ухвалі ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року за № 6-36649ск15 та Ухвалі з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року за № 743/1620/15-ц, де колегія суддів чітко встановила, що норма ст. 37 Закону чітко визначає початок строку - з моменту дорожньо-транспортної пригоди. Цей строк є присічним і поновленню не підлягає. Не звернення до страховика у строк, більшим за три роки, призвів до неможливості ПрАТ «СК «Провідна» самостійно встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання. Стверджує, що відсутність обвинувального рішення суду не є поважною причиною пропуску строку для подачі заяви на виплату страхового відшкодування, оскільки Законом чітко передбачено обов`язок для подачі заяви на виплату, а рішення про виплату приймає страховик вже після отримання відповідного обвинувального рішення суду. Позивачі не виконали дій визначених Законом для здійснення свого права, а тому, відповідно, не мають правових підстав для отримання страхового відшкодування. Відтак, ПрАТ «СК «Провідна» вважає позовні вимоги позивача до ПрАТ «СК «Провідна» незаконними та необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Горохом В.В. подано пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких він зазначає, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлена вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.01.2018 року, який набрав законної сили 17.01.2018 року. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що докази вини гр. [PERSON] як водія іншого транспортного засобу, що був учасником дорожньо-транспортної пригоди, на досудовому слідстві не збирались, не досліджувались та не оцінувались через відсутність такої підозри й обвинувачення щодо нього. Поряд з цим, у матеріалах справи міститься висновок інженерно-транспортної експертизи від 30.10.2014 року, згідно якого водій [PERSON] повинен був керуватися технічними вимогами пунктів 9.2 «б», 12.3 та 14.2 Правил дорожнього руху України. Виходячи з вищенаведеного, шкода, пов`язана із смертю потерпілого [PERSON] , була заподіяна внаслідок взаємодії двох автомобілів, як джерелами підвищеної небезпеки, під керуванням водіїв [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України, водій [PERSON] зобов`язаний відшкодувати позивачам шкоду, заподіяної внаслідок зіткнення двох транспортних засобів, що призвело до смерті потерпілого [PERSON] , незалежно від його вини разом з водієм [PERSON] , у рівних частках відповідальності. Відтак, водій [PERSON] мав бути залучений до участі у даній справі в якості співвідповідача. Стверджує про те, що на утриманні померлого [PERSON] були непрацездатні особи, а саме діти [PERSON] та [PERSON] та мати [PERSON] , яка є пенсіонером. Натомість дружина [PERSON] не надала жодних допустимих та належних доказів, які б підтверджували що вона не працює, а тому підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення на користь позивача [PERSON] майнової шкоди, завданої смертю потерпілого [PERSON] , немає. Вважає, що розрахунок розмірів шкоди, завданої смертю [PERSON] , у відповідності до ч. 2 ст. 1200 ЦК України має проводитись, виходячи з розміру середньомісячного доходу останнього у виді пенсії по інвалідності у розмірі 949 грн. з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, та становить 1/5 частини від його середньомісячного доходу на кожного. При цьому слід врахувати обов`язок водія [PERSON] солідарно відшкодувати шкоду у рівних частинах відповідальності. Зокрема, за період з 27.07.2014 року по 06.09.2029 року, тобто до досягнення [PERSON] 18 років, йому припадала б сума в розмірі 17 176,90 грн., за період 27.07.2014 року по 04.12.2030 року, тобто до досягнення [PERSON] 18 років, сума в розмірі 18 600, 30 грн.. З врахуванням скрутного матеріального та фінансового становища відповідача [PERSON] , утримання ним багатодітної сім`ї відповідач готовий сплатити на користь малолітніх дітей померлого [PERSON] одним платежем по 3 416, 40 грн. кожному, з моменту смерті потерпілого 27.07.2014 року по 27.07.2017 року. Решта суми відшкодування матеріальної шкоди відповідач [PERSON] не заперечує сплачувати на користь малолітніх дітей померлого щомісячними платежами по 95 грн. кожному, починаючи з 01.08.2017 року до повного розрахунку згідно суми відшкодування. Щодо заявленого розміру на відшкодування моральної шкоди, то такий є явно завищеним, а тому вважає, що достатнім буде сплатити на користь дітей померлого [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду у розмірі по 40 000 грн. кожному, а дружині померлого [PERSON] - 20 000 грн. З врахуванням обов`язку водія [PERSON] солідарно відшкодувати шкоду потерпілим у рівних частках відповідальності, відповідач [PERSON] готовий сплатити дітям померлого моральну шкоду, завдану смертю потерпілого [PERSON] у розмірі по 20 000 грн. кожному, а дружині померлого [PERSON] - 10 000 грн.. Стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2 500 грн. не підлягає до задоволення, оскільки такі заявлені у кримінальній справі № 343/2/15-к, а, відтак, не пов`язані із розглядом даної справи. За наведених підстав, відповідач [PERSON] позовні вимоги вважає такими, що підлягають до задоволення у тому обсязі, які ним не заперечуються. Позивач [PERSON] та її уповноважені представники - адвокати Мицик О.В., Ревер С.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з урахуванням вирахування з суми відшкодування майнової шкоди, яку належить виплатити [PERSON] трьох місяців, під час яких вона працювала, а також враховуючи остаточні розміри витрат на правову допомогу [PERSON] , а саме 8 000 грн.. Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник - адвокат Горох В.В. позов визнав частково з підстав, зазначених у письмових поясненнях вх. № 1432 від 26.03.2019 року (а. с. 116-117). Відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»» про причини неявки уповноваженого представника у засідання щодо розгляду справи по суті не повідомлено. У поданому 11.12.2018 року відзиві проти позову вх. № 5969 представник зазначеного відповідача [PERSON] просив розглянути заявлений цивільний позов за відсутності представника ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»». Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 27.07.2014 року близько 19 год., керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz VITO д.н.з. [NUMBER] , рухаючись дорогою між с. Вигода та с. Мислівка Долинського району Івано-Франківської області у напрямку с. Вигода, відповідач [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не переконався, що це не створить небезпеки іншим учасникам руху, зокрема попутним, які здійснюють його обгін, повернувши ліворуч у напрямку другорядної дороги на с. Пшеничники Долинського району Івано-Франківської області, виїхав на зустрічну смугу, де з його автомобілем зіткнувся автомобіль Mercedes-Benz SPRINTER д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який вже у процесі його обгону рухався зустрічною смугою руху у попутному напрямку і знаходився на такій відстані, при якій вже не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування своєчасного гальмування чи об`їзду перешкоди. Внаслідок отриманих під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , який був пасажиром в автомобілі відповідача [PERSON] , помер. Дані факти були встановленні вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області, ухваленим 17.01.2018 року у кримінальній справі № 343/2/15-к, провадження № 11-кп/779/2/2018, про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України (копія мітиться у справі, а. с. 11-16), котрий, в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Загиблий у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] був батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також приходився чоловіком позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.06.2013 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області (копія мітиться у справі, а. с. 19), свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 19.02.2015 року Відділом ДРАЦС РС Сколівського РУЮ у Львівській області та серії [NUMBER] , виданим повторно 19.02.2015 року Відділом ДРАЦС РС Сколівського РУЮ у Львівській області(копії містяться у справі, а. с. 21, 22). В силу ч. 3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно роз`яснень, котрі містяться у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, пункт 1 с. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як встановлено у судовому засіданні, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] керував автомобілем Mercedes-Benz VITO, д.н.з. [NUMBER] , на відповідній правовій підставі та даних про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулося внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого досудовим слідством не встановлено. Крім того, згідно роз`яснень, котрі містяться у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В силу ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. В силу ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. З огляду на викладене, право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого [PERSON] , мають його малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , яка здійснює за ними догляд. Позовні вимоги, з урахуванням уточнених, про відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] протягом майбутніх періодів у розмірі: - на користь [PERSON] відшкодування шкоди до досягнення дитиною [PERSON] 14 років, тобто до [INFO] року (148-3=145 місяці), у розмірі 34 401, 25 грн.; - на користь [PERSON] на відшкодування шкоди до досягнення ним 18 років, а саме у період з 27.07.2014 року по 06.09.2029 року (181 місяці), у розмірі 42 942, 25 грн.; - на користь [PERSON] на відшкодування шкоди до досягнення ним 18 років, а саме в період з 27.07.2014 року по 04.12.2030 року (196 місяці), у розмірі 46 501, 00 грн., тобто щомісячними платежами по 237,50 грн. на одну особу, підставні і підлягають до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не працював, а, відтак, в силу ч. 2 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування визначається виходячи з розміру середньомісячного заробітку (доходу). Згідно з довідкою вих. № 788 від 19.02.2015 року, виданою Сколівського РУПСЗН [PERSON] . (а. с. 23), розмір державної соціальної допомоги інвалідам ІІ групи станом на липень 2014 року становив 949,00 грн.. Таким чином, виходячи з розрахунку, наданого позивачем, розмір відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , за три роки наперед на користь [PERSON] та [PERSON] за період з дня смерті до 27.07.2017 року включно становить 17 082,00 грн. (по 8 541,00 грн. кожному), а на користь [PERSON] - 5 939,92 грн.. З врахуванням викладеного, вказаний вище розмір відшкодування, на думку суду, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] та її дітей одноразово, а, відтак, вимога у цій частині також підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000, 00 грн., то така підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Під моральною шкодою, згідно з роз`ясненнями, котрі містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (ч. 1 п. 9 ПостановиПленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань позивача та її малолітніх дітей, суд вважає, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, факт заподіяння зі сторони відповідача моральних страждань позивачам, які полягають у спричиненні стресу у зв`язку з смертю чоловіка, батька дітей, порушенні нормального ритму життя після смерті [PERSON] .. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, який ніде не працює (а. с. 104, 108), наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей (а. с. 105-107), суд приходить до переконання, що з врахуванням матеріального становища відповідача, з нього на користь малолітніх дітей загиблого - [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 50 000 грн. моральної шкоди кожному. Щодо морального відшкодування на користь позивача [PERSON] , то суд вважає, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, а саме враховуючи, що позивач [PERSON] та загиблий [PERSON] не проживали разом більше п`яти місяців до дня смерті останнього, фактично позивач не брала участі у похороні свого чоловіка, який проживав зі своєю матір`ю, а тому з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути 35 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Щодо заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна», то суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ст. 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно із ст. 8 Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 році № 719-VII (редакції Закону № 1165-VII від 27.03.2014 року) мінімальна заробітна плата з 1 січня 2014 року становила 1 218 грн.. Відтак, страхове відшкодування моральної шкоди становить 14 616,00 грн. (100 000 грн. (ліміт страхового відшкодування) - 12 мінімальних заробітних плат * 1 218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на липень 2014 року), що, у свою чергу, становить по 4 872,00 грн. на користь позивача та двох її малолітніх дітей. Щодо відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, то така підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» у розмірі 85 384 грн., по 28 461, 33 грн. кожному (100 000 грн. (розмір страхового відшкодування) - 14 616,00 грн. (максимальний розмір відшкодування страховиком моральної шкоди). Щодо покликань відповідача ПрАТ «СК «Провідна» на незаконність та необґрунтованість позовних вимог у зв`язку із неподанням у терміни, передбачені законом, позивачем заяви про виплату страхового відшкодування, то суд розцінює їх як такі, що суперечать чинному законодавству, адже жодних доказів на підтвердження наявності перешкод ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» переконатись, що ця подія є страховим випадком, суду не надано. Так, у постанові від 21.08.2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Відтак, суд погоджується, що подання заяви потерпілою про виплату страхового відшкодування відноситься до юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування. Проте, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування позивачу у зв`язку із пропуском трирічного строку з моменту подання такої заяви, оскільки зібраними у справі доказами встановлено поінформованість відповідача про страховий випадок, а саме про факт настання страхового випадку, причини його настання, розмір заподіяної шкоди, повідомлення відповідача про страховий випадок. Відтак, відмова у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із порушенням визначеного договором страхування строку подання документів, за наявності факту своєчасного повідомлення, а також наявності у межах кримінального провадження цивільного позову потерпілої особи до ПрАТ «СК «Провідна», суд розцінює як намагання уникнути відповідачем виконання своїх зобов`язань. Суд критично оцінює покликання представника відповідача [PERSON] - адвоката Гороха В.В. про відшкодування сім`ї [PERSON] коштів у сумі 20 000 грн., як витрат на поховання, оскільки позивачем не заявлялись вимоги про стягнення таких. Також суд критично оцінює покликання представника відповідача про обов`язок водія [PERSON] як другого учасника дорожньо-транспортної пригоди солідарно відшкодувати шкоду, завдану смертю [PERSON] , у рівних частках відповідальності з відповідачем [PERSON] , оскільки вина водія [PERSON] встановлена судовими рішеннями, котрі набрали законної сили та, згідно з постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року (справа № 343/2/15-к, провадження № 51-5654км 18) (копія міститься у справі, а. с. 87-90), з технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди була невідповідність дій водія [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України, а водій [PERSON] у даній ситуації не мав технічної можливості попередити (уникнути) дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України та роз`яснень, котрі містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а тому саме відповідач [PERSON] , як винна у смерті [PERSON] особа, повинен відшкодувати шкоду. Щодо покликань на недоведеність факту перебування позивачів та утриманні [PERSON] , то, на думку суду, положеннями ст. 1200 ЦК України передбачене право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого суб`єктам, які визначені у пунктах 1-5 частини 1 цієї статті, у тому числі ті, які мали на день його смерті право на одержання від потерпілого утримання, а не лише знаходилися на утриманні. За таких встановлених судом обставин позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З оригіналів квитанцій та актів виконаних робіт (а. с. 165, 166, 167, 168) вбачається, що адвокатом Мициком О.В., який діє на підставі договору та ордеру про надання професійної правничої допомоги, позивачу надано та нею оплачено за правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.. Виходячи з наведеного, ці витрати на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів порівну, тобто по 4 000 грн.. Водночас, стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слід відмовити, оскільки ці кошти є процесуальними витратами і порядок їх стягнення регулюється ст. 124 КПК України, а, отже, такі повинні були бути стягнуті у межах розгляду кримінального провадження. Віднесення ж цих витрат до збитків, завданих внаслідок смерті потерпілого, суд вважає невірним. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь держави за ставками судового збору на час подання позову, порівну.

Outcome: partial