Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, як власник будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2008 р., просив зняти арешт з належного йому будинку, накладений 25.06.2009 р. старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні Нікішиною І.М., при цьому власником майна вказаний [PERSON] . Посилаючись на безпідставність накладення арешту на майно, що належить йому, а не [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.02.2020 року замінено третю особу на її правонаступника, розгляд справи відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.06.2020 року залучено до участі у справі співвідповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судове засідання відкладено. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини не явки суд не повідомляли. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про причини не явки суд не повідомляв. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу посвідченим 26.12.2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим №6491 та додатковою угодою до договору купівлі-продажу посвідченою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 09.02.2009 року за реєстровим №291, витягом з Державного реєстру правочинів №6884250 від 26.12.2008 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21540451 від 13.01.2009 р. (арк. справи 9-12). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171634129 від 25.06.2019 року, 26.06.2009 року реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» на підставі постанови про накладення арешту на майно, АВ №489964 від 25.06.2009 року винесеної ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, старшим державним виконавцем Нікішиною І.М. накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 8838508, власник майна: [PERSON] (арк. справи 13-14). Листом від 26.07.2019 року за №24987 ВДВС Дніпровського РУЮ м. Херсона повідомило, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження в рамках якого в 2009 році державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АВ №489964, на підставі якого було накладено арешт на все нерухоме майно. Перевіривши АСВП встановлено, що виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа у підсистемі відсутнє, що унеможливлює прийняти рішення щодо звільнення майна з-під арешту, оскільки встановити факт сплати боргу не можливо. Станом на 26.07.2019 року будь-яка інформація щодо суми боргу та стягувача відсутня (арк. справи 16). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.01.2009 року по справі № 2-704/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в порядку забезпечення позову накладений арешт, зокрема на все майно, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвала набула законної сили 27.01.2009 року. Згідно обліково-статистичної картки на цивільну справу № 2-704/09, остання розглянута суддею Дорошинською В.Е. 16 березня 2009 року. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 березня 2009 року позов задоволено частково стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь: - [PERSON] 3000,00 Євро - в рахунок відшкодування боргу за розписками від 22.08.2007р. та 23.08.2007р.; моральну шкоду 1000,00 грн., 3000,00 грн. витрати на правову допомогу; - [PERSON] 4000 доларів США в рахунок відшкодування боргу за розпискою від 21.07.2007р.; 1000 Євро в рахунок відшкодування боргу за розпискою від 21.07.2007р., 1000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 3000,00грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; - [PERSON] 5000,00 доларів США в рахунок відшкодування боргу за розпискою від 27.09.2007р.; 1000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 3000,00грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; - держави судовий збір в сумі 1580,60 грн. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на вищезазначене нерухоме майно, постановою про накладення арешту на майно АВ № 489964 від 25.06.2009 року старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні накладено арешт, реєстраційний номер 8838508. 24.07.2019 р. [PERSON] звернувся до Дніпровського РВ ВДВС м.Херсона ГТУЮ в Херсонської області (правонаступником якого є третя особа) із заявою про зняття (припинення) арешту будинку, власником якого він є. Заява [PERSON] була залишена без задоволення та обґрунтована тим, що виконавче провадження в АСВП відсутнє, а тому зняти арешт неможливо, інформація про стягувача та суми боргу відсутня, запропоновано звернутися до суду про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Згідно ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Заходи забезпечення позову вживались у цивільній справі №2-70/09, в якій [PERSON] не був учасником справи, а тому, не може звертались до суду про скасування таких заходів в межах даної справи, його право власності визнано державою, відомості про нього, як власника нерухомості містяться у Реєстрі права власності на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прийнято 13.01.2009 року, тобто до вжиття старшим державним виконавцем Нікішиною І.М. постанови про арешт майна боржника [PERSON] , пр. цьому на час прийняття постанови [PERSON] вже не був власником будинку, а тому арешт накладений безпідставно на майно особи, яка не були боржником у виконавчому провадженні. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2\~ст. 321 ЦК України). Таким чином,\~стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 392\~ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). З огляду на те, що відповідно до ст.328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномустаттею 392\~ЦК України. Згідно зі ст. 59\~Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Частинами 1 та 2\~статті 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Такі роз`яснення викладено в абзаці 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Відповідачами законність набуття права власності позивачем не оспорюється, а тому накладення арешту на майно [PERSON] , який не був боржником у виконавчому провадженні є безпідставним. За приписами ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки за матеріалами справи не вбачається, що реєстрація права обтяження на будинок прав була проведена відповідно до законодавства, запис про обтяження №8838508 від 26 червня 2019 року підлягає скасуванню з припиненням обтяження речових прав, а саме: арешту на будинок [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, а також за відсутності у відповідачів в цій справі та будь-яких інших осіб обґрунтованих заперечень щодо наявності підстав для обтяження квартири, а також враховуючи, що наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки збереження арешту на нерухоме майно та запис про обтяження обмежують права позивача щодо вільного розпорядження майном, тому позов підлягає задоволенню з припиненням обтяження речових прав, а саме арешту на будинок [ADDRESS] . Враховуючи, що існування арешту, накладеного на житловий будинок, порушує право позивача на розпорядження своїм майном, суд вважає, що його вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню.\~\~ Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в\~повному обсязі\~складено 13\~грудня 2021 року з урахуванням приписів ч. 3 ст. 124 ЦПК України.

Outcome: approved