Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів та супроводу для тимчасового виїзду за межі України в Федеративну Республіку Німеччину сина [PERSON], [INFO] без нотаріально посвідченого на це клопотання та без згоди його батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття та надати дозвіл на виїзд дитини за межі державного кордону Федеративну Республіку Німеччину у періоди кожного року: з 20 грудня по 20 січня, з 1 по 30 квітня, з 1 серпня по 3 вересня до досягнення ним повноліття без супроводу та згоди на виїзд його батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Богунського районного суду від 17.01.2013 року шлюб розірвано. Після розлучення син залишений на проживання разом з нею. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, має значну заборгованість по сплаті аліментів. Вона має можливість повезти дитину для відпочинку за кордон до своєї сестри у Федеративну Республіку Німеччину, проте батько не надає згоду на виїзд сина за кордон. Крім того син є інвалідом з дитинства та хворіє. З метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, виходячи з принципів належного забезпечення догляду сина [PERSON] спілкування його з тіткою та двоюріднім братом, доступу його до культурних та духовних цінностей, як найкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи те, що відповідач взагалі не займається ні вихованням, ні матеріальним забезпеченням сина, добровільно згоди від нього на виїзд за кордон дитини позивач не отримала, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 23.12.2014 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання 23.12.2014 року не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням (а.с.34). Заяв про розгляд справи у його відсутності та заперечень на позов суду не надано. Представник 3-ої особи Жалюк В.С. надав у судове засідання 23.12.2014 року заяву, в якій зазначив, що позов повинен бути задоволений частково, зокрема: під час винесення рішення просив надати згоду на виїзд дитини в канікулярний час, що не порушуватиме право дитини на здобуття освіти. Просив справу розглядати у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 158, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено обставини, зазначені вище, що підтверджуються письмовими доказами по справі. 04.07.2008 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в шлюбі народився син [PERSON] [INFO]. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17.01.2013 року по справі 4077/12 шлюб було розірвано. Син [PERSON] проживає з матір"ю, що підтверджується довідкою № 737 від 17.09.2014 року, яка видана ТОВ ЖЕД № 1 "Троєщина". Відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON], що підтверджується довідками-розрахунками видані Богунським ВДВС ЖМУЮ від 07.10.2014 року № 31542/6 та 31543/6. (а.с. 13-14) У позивачки є родичі в Федеративній Республіці Німеччина, рідна сестра - [PERSON] [INFO]. Позивачка планує кожного року їздити в гості до сестри разом з сином [PERSON] наступним чином: 20 грудня по 20 січня - на новій рік, різдво, день народження сестри [PERSON]; 1 по 30 квітня - на Пасхальні свята; 1 серпня по 3 вересня - на День народження [PERSON](сина сестри [PERSON]). Син [PERSON] є інвалідом з дитинства і хворіє. Про це свідчить Медичний висновок № 61/381 від 22 липня 2011 року виданий Центральною дитячою міською лікарнею поліклінікою № 3 Богунського району та посвідчення № [NUMBER] від 12.08.2011 року.(а.с. 10,11) У ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. В даному випадку виїзди дитини за кордон не пов'язані із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом. Враховуючи вищевикладене та враховуючите, що у шкільних закладах передбачені канікули для відпочинку та з метою не порушення навчального процесу і забезпечення розвитку та виховання дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову зокрема: в частині надання позивачці дозволу на оформлення проїзних документів та супроводу для тимчасового виїзду за межі України в Федеративну Республіку Німеччину сина [PERSON], [INFO] без нотаріально посвідченого на це клопотання та без згоди його батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття та надання дозвілу на виїзд [PERSON], [INFO] за межі державного кордону у Федеративну Республіку Німеччину у періоди кожного року: з 20 грудня по 20 січня, з 1 по 30 квітня, з 1 серпня по 3 вересня до досягнення ним повноліття без супроводу та згоди на виїзд його батька у випадках, коли дитина не буде навчатися в шкільному закладі, а у випадку навчання у шкільному закладі надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Федеративну Республіку Німеччину сина [PERSON], [INFO] без нотаріально посвідченого на це клопотання та без супроводу та без згоди на такий виїзд його батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття кожного року в періоди часу тільки шкільних канікул, які будуть надаватись з 20 грудня по 20 січня, з 1 по 31 квітня та з 1 по 31 серпня до досягнення ним повноліття. В решті частини позовних вимог відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243, 60 грн. судового збору сплаченого останнім.

Outcome: partial