Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач в особі представника позивача - адвоката Лабика Р.Р. звернулась до суду з позовом доПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" на користь позивача, яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : 150228,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у мінімально гарантованому загальному розмірі нарахованого відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV; 12215,00 грн. решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника щомісячно кожній малолітній дитині по 1423,73 грн. починаючи з дати прийняття рішення суду; 37557,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] та двом її малолітнім дітям у зв`язку зі смертю [PERSON] ; 16000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 30.05.2019 року приблизно о 07.35 водій [PERSON] керував автомобілем "RENAULT MAGNUM" реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом "FRUEHAUF" реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі М18 Харків-Сімферополь з боку м. Василівка в напрямку м. Мелітополь в Мелітопольському районі Запорізької області. В цей же час пішохід [PERSON] , який страждав на психічне захворювання та перебував на обліку у психоневрологічному диспансері, знаходився на узбіччі 403 км + 450 м автодороги Харків-Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області, перед виходом на проїзну частину не впевнився у безпеці та відсутності транспортних засобів, що наближалися до нього, несподівано вибіг на проїзну частину в невстановленому для пішохідного переходу місці, чим поставив себе та інших учасників дорожнього руху в небезпечне становище. Водій [PERSON] виявивши небезпечні дії пішохода [PERSON] , який несподівано вибіг на його смугу руху в безпосередній близькості від його автомобіля, не маючи технічної можливості уникнути ДТП, застосував гальмування, але своїми односторонніми діями уникнути наїзду не зміг. Внаслідок наїзду [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019080000000231 від 30.05.2019 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2019 року старшого слідчого в ОВС BP ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Рощина В.С., кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: дружині [PERSON] , дочці [PERSON] , [INFO] , дочці [PERSON] , [INFO] , тому у позивача виникло право на відшкодування завданої їм шкоди. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.04.2020 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовче засідання. 13.05.2020 року представником відповідача поштовим відправленням подано відзив на позовну заяву. 04.06.2020 року ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова доручено Господарському суду Київської області забезпечити проведення підготовчого засідання з представником відповідача - ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» в режимі відеоконференції по цивільній справі, забезпечити проведення підготовчого засідання, з представником позивача - адвокатом Лабиком Р.Р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, доручено Господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання з представником відповідача - ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» в режимі відеоконференції по цивільній справі, забезпечити проведення судового засідання, з представником позивача - адвокатом Лабиком Р.Р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON. 31.07.2020 року представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якому просить стягнути з ПАТ "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС" на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : 75114,00 грн. решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у мінімально гарантованому загальному розмірі нарахованого відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV; 12215,00 грн. решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника щомісячно кожній малолітній дитині по 1423,73 грн. починаючи з дати прийняття рішення суду; 18778,50 грн. решти страхового відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] та двом її малолітнім дітям у зв`язку зі смертю [PERSON] ; 16000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Представник позивача в судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON, уточнені позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, просила відмовити в задоволенні уточненої позовної заяви в повному обязі посилаючись на те, що відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірв 50 відстоків від заявленої суми, а саме: відшкодування моральної шкоди в розмірі 18778. 50 грн. та витрати пов`язані із втратою годувальника у розмірі 75114 грн., а всього 93892. 50 грн. та пені в розмірі 2088. 21 грн. Отже, враховуючи участь 30.05.2019 року у ДТП 2 осіб - водія та пішохода, з вини якого сталось зіткнення, то здійснена виплати страхового відшкодування у розмірі 93982. 50 грн. та є обгрунтованою сумою, є потанова про закритття кримінального провадження, за відсутністю вини водія, існують підстави для залишення позову без задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 30.05.2019 року приблизно о 07.35 водій [PERSON] керував автомобілем "RENAULT MAGNUM" реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом "FRUEHAUF" реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі М18 Харків-Сімферополь з боку м. Василівка в напрямку м. Мелітополь в Мелітопольському районі Запорізької області. В цей же час пішохід [PERSON] , який страждав на психічне захворювання та перебував на обліку у психоневрологічному диспансері, знаходився на узбіччі 403 км + 450 м автодороги Харків-Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області, перед виходом на проїзну частину не впевнився у безпеці та відсутності транспортних засобів, що наближалися до нього, несподівано вибіг на проїзну частину в невстановленому для пішохідного переходу місці, чим поставив себе та інших учасників дорожнього руху в небезпечне становище. Водій [PERSON] виявивши небезпечні дії пішохода [PERSON] , який несподівано вибіг на його смугу руху в безпосередній близькості від його автомобіля, не маючи технічної можливості уникнути ДТП, застосував гальмування, але своїми односторонніми діями уникнути наїзду не зміг. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019080000000231 від 30.05.2019 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2019 року старшого слідчого в ОВС BP ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Рощина В.С., кримінальне провадження, внесне до ЄРДР за №12019080000000231 від 30.05.2019 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [PERSON] на момент смерті [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 22.08.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доньками померлого [PERSON] , що підтверджується віповідними копіями свідоцтв про народження. Відповідно довідки від 01.08.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області № п/с 0004725/75 і одержує пенсію по втраті годувальника. Позивач 28.10.2019 року в особі представника [PERSON] звернулась до ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобілю "RENAULT MAGNUM" реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом "FRUEHAUF" реєстраційний номер [NUMBER] , з метою отримання страхового відшкодування. Відповідно до листа ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» адресованого представнику [PERSON] - [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки не можливо кваліфікувати даний випадок як страховий. Однак на підставі Акту Нацкомфінпослуг №217/13-4/15 від 28.02.2020 року «Про правопорушеня, вчинені ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на ринку фінансових послуг», враховуючи посилання на абзац перший п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» виплатило [PERSON] 93892. 50 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. 16.04.2020 року розпорядженням №745 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг закрито справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, вчинені ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС», у зв`язку з тим, що порушення та його наслідки усунено порушником самостійно до застосування зоходу впливу. Відповідно до ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведених вище положеньзакону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Шкоду потерпілому [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 357/6237/19-ц, на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 27.2 Закону №1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно п.27.2 ст.27 Закону № 1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленихзаконом на день настання страхового випадку. Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2. ст. 27 Закону № 1961-ІV) Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 150228,00 грн., який розрахований за формулою: 36 х 4173,00 (мінімальну заробітну плату у 2019 році). Таким чином з відповідача на користь позивача, з урахуванням виплачених коштів відповідачем, підлягає стягненню 75114 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173. 00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить [PERSON] , з урахуванням виплачених коштів, становить 18778. 50 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідач не повинен виплачувати сто відсотків страхового відшкодування [PERSON] , оскільки в діях померлого пішохода [PERSON] наявні порушення п.4.7, 4.14 ПДД України та знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП на її наслідками, виплачена сума страхового відшкодування є обгрунтованою. Представником відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що шкоди було завдано внаслідок діїнепереборної сили або умислу потерпілого. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Що стосується позовних вимог в частині стягнення на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - 12215,00 грн. решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника щомісячно кожній малолітній дитині по 1423,73 грн. починаючи з дати прийняття рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю позовних вимог. Також позивач просить стягнути з відповідача 16000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне: 07.04.2020 р.між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №0162-ц предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором №0162-ц від 07.04.2020 року, надавалась Адвокатом Лабиком Р.Р., який працює на посаді Адвоката в АО «АВТОПОМІЧ», що підтверджується довідкою №1 від 12.09.2019 року (копія довідки додається). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч. 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги №0162-ц від 07.04.2020 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ»; рахунок-фактуру на сплату правничої допомоги; квитанцію про сплату правничої допомоги у розмірі 16000 грн.; акт виконаних робіт з детальним розрахунком наданої правничої допомоги. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір судових витрат пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги в розмірі 16000 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 2 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial