Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом про визнання за ними права власності на самочинно збудовану прибудову „а3", яка була збудована в 2013 році, до домоволодіння [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що є співвласниками домоволодіння [ADDRESS], також є співвласниками земельної ділянки, що знаходиться за зазначеною адресою. В 2013 році до будинку в зазначеному домоволодінні без відповідних дозволів, самочинно була добудована прибудова площею 10,70 кв.м., яка позначена в технічному паспорті літерою „а3". В 2014 році було отримано архітектурне рішення реконструкції вказаного житлового будинку з урахуванням самовільно збудованої прибудови „а3" та виготовлено технічний паспорт. З моменту побудови вказаної прибудови вони нею користуються в повному обсязі, однак з 01.01.2014 року було припинено процес узаконення самочинного будівництва по спрощеній системі без подання позовної заяви до суду. На підставі ст. 319 ЦК України вони мають право розпоряджатися своїм майном, але не мають такої можливості в повному обсязі в зв'язку з відсутністю права власності на прибудову „а3", а тому просять визнати право власності на самочинно збудоване майно. В судовому засіданні [PERSON], яка діє в якості представника [PERSON], а також позивачка [PERSON] позов підтримали, пояснили що прибудова була збудована без будь яких дозволів. Представник відповідача позов не визнав, вважає, що Сумська міська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки вона ніяким чином не порушує права позивачів, також позивачами не надано ніяких доказів в обґрунтування позовних вимог. Суд, вислухавши думку сторін та дослідивши докази вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі проживають за адресою [ADDRESS] (а.с. 18) та є співвласниками земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 27-30). Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15.04.1987 року (а.с. 32) за [PERSON] було визнано право власності на 48/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до договору від 31.07.2006 року (а.с. 31) [PERSON] прийняла в дар 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. В 2013 році позивачі до будинку в зазначеному домоволодінні без відповідних дозволів, самочинно добудували прибудову площею 10,70 кв.м., яка позначена в технічному паспорті літерою „а3", що визнається позивачами та підтверджується копією технічного паспорту (а.с.23-26). В 2014 році на замовлення позивачів було виготовлено архітектурне рішення реконструкції вказаного житлового будинку (а.с.10-17). В зв'язку з здійсненням самочинного будівництва інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області була проведена перевірка та видано припис № 54 від 30.12.2014 року про усунення порушень. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. П. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статі 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснює, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 6 Закону України № 2780-ХП "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями архітектурно-будівельного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 Цивільного Кодексу України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закону) в чинній редакції, забудова присадибних, дачних та садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Надання будівельного паспорту здійснюється спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі. Стаття 34 вказаного Закону передбачає направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, а також реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Сам лише факт перебування спірної прибудови на земельній ділянці, що перебуває у власності позивачів, не може бути підставою для визнання права власності на зведену прибудову до будинку споруджену з порушенням встановленого законом порядку. Будь-яких доказів того, що при проведенні добудови не були порушені будівельні норми і правила, позивачами не надано. Крім того позивачами в судовому засіданні не було обгрунтовано та не надано доказів відносно того, яким чином відповідач не визнає або порушує права позивачів, зокрема не надано доказів, що питання оформлення права власності було предметом розгляду Сумською міською радою, що за певних обставин могло свідчити про наявність спору про право. Враховуючи викладене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed