Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 58 977,91 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, та 10 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у понесених ним розмірах. Позов обґрунтований тим, що 07.08.2016, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка, на думку позивача, сталась з вини [PERSON], йому заподіяна матеріальна шкода, оскільки належний йому автомобіль CHEVROLET Epika LF69K, за кермом якого він перебував, державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Розмір фактичних витрат, понесених позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля, склав 58 977,91 грн., у зв`язку з чим позивач і просить стягнути вказану суму. Крім того, позивач вважає, що такими діями відповідача також спричинена йому і моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн, оскільки як він, так і члени його сім`ї постійно перебували у пригніченому та знервованому стані через постійний пошук коштів на ремонт автомобіля. Також зазначено про перенесені душевні страждання, спричинені хвилюванням за пошкодження майна. Ухвалою суду від 06.12.2017 у справі було призначено судову автотехнічну експертизу, провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 22.03.2018 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта та призначено у судове засідання для продовження розгляду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві, зазначив, що надав усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на ремонт автомобіля, вважає, що ним під час руху були дотримані всі вимоги [PERSON] дорожнього руху України, а висновок експерта повністю підтверджує, що саме при дотриманні відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, зіткнення б транспортних засобів не відбулось. Також пояснив, що експерту були надані всі необхідні вихідні дані щодо ДТП, про які експерт сам зазначав, експертом були досліджені повністю всі матеріали справи, в тому числі і наявні в них матеріали кримінального провадження по даній ДТП, а також проводились всі необхідні заміри та вимірювання безпосередньо на місці. Вважає, що відповідач хоче уникнути відповідальності та відверто вводить суд в оману. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, зазначив, що не погоджується з висновком експерта, оскільки він складений експертом на підставі лише вихідних даних, наданих позивачем, а також з численними порушеннями експертом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5, містить суб`єктивні припущення експерта, у зв`язку з чим, на його думку, висновок експерта є недопустимим доказом, а інші матеріали справи не містять доказів, які б вказували саме на вину відповідача при ДТП. При цьому, сам факт дорожньо-транспортної пригоди за його участі відповідачем не заперечувався, а розмір позовних вимог, як в частині матеріальної шкоди, так і в частині моральної шкоди, відповідачем не оспорювався. Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначив, що не був присутній у численних попередніх судових засіданнях, оскільки готувався до складання іспиту для отримання права на зайняття адвокатською діяльністю, а також у зв`язку з оскарженням в касаційному порядку ухвали Апеляційного суду Сумської області про повернення його апеляційної скарги на ухвалу Недригайлівського районного суду про відкриття провадження у даній справі. У судовому засіданні судом неодноразово роз`яснювалось відповідачу його право клопотати про призначення повторної експертизи та про можливість виклику експерта для надання пояснень щодо складеного висновку, на що відповідач категорично відмовився. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Київ Ре», у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, будь-яких пояснень суду надано не було. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, присутнього у попередніх судових засіданнях представника позивача адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 12016270250000189 від 07.08.2016 по факту ДТП, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Позивач [PERSON] є власником автомобіля CHEVROLET Epika LF69K, легковий седан-В, 2007 року випуску, номер шасі Y6DLF69KE7B066351, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 55, І т.). З дослідженої у судовому засіданні оригіналу постанови від 07 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження № 12016270250000189, яке внесене в ЄРДР 07 серпня 2016 року за фактом ДТП встановлено, що близько 18 год. 30 хв. 07 серпня 2016 року на автодорозі «Київ-Суми-Юнаківка» біля повороту в смт. Срібне Чернігівської області сталось зіткнення автомобіля марки CHEVROLET Epika LF69K, легковий седан-В, 2007 року випуску, номер шасі Y6DLF69KE7B066351, д.н.з. [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON], а також в автомобілі перебувала пасажир [PERSON], із автомобілем марки HONDA CIVIC седан-В, 2008 року випуску, номер шасі NLAFD75408W050451, д.н.з. ВМ 0971ВЕ, за кермом якого перебував [PERSON]. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Оскільки тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 435 від 07.10.2016, відносились до легких тілесних ушкоджень, слідчий Срібнянського ВП Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області, [PERSON] постановив вказане кримінальне провадження закрити у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а копію постанови направити начальнику Срібнянського ВП для притягнення [PERSON], 11.10.1990 р. н., жителя [INFO], до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. (а.с. 14,116, І т.) З пояснень сторін встановлено, що дана постанова про закриття кримінального провадження, не оскаржувалась. З копії листа Срібнянського ВП Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області від 20.04.17 (а.с.15, І т.) та листа на ім`я начальника Недригайлівського ВП від 23.11.2016 (а. с. 115, І т.), встановлено, що матеріали щодо даної ДТП передані до органу поліції за місцем проживання [PERSON] для вирішення питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. З Висновку Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області за матеріалами Срібнянського ВП Прилуцького відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області за фактом ДТП, яке мало місце на автодорозі Н-07 183 км за участю [PERSON] для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, слідує, що дані матеріали розглянуто (а. с. 111, І т.), а з листа від 18.07.2017 за № 4991 Недригайлівського ВП, що за результатом розгляду вказаних матеріалів прийнято рішення про списання ЄО висновком до справи, протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП на [PERSON] не складався у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення за ст. 38 КУпАП (а. с. 17, І т.). За клопотанням представника позивача судом було призначено судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої було поставлені питання такого змісту: «Як повинен був діяти водій автомобіля HONDA CIVIC д.н. ВМ 0971ВЕ [PERSON] в даній дорожній ситуації відповідно до вимог [PERSON] дорожнього руху України?; Чи мав водій автомобіля HONDA CIVIC д.н. ВМ 0971ВЕ [PERSON] технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання [PERSON] дорожнього руху України?» (а. с. 155-156, І т.). З висновку автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/438е від 22 лютого 2018 року, проведеної Сумським науково-дослідним Експертно-криміналістичним центром, встановлено, що за наданих вихідних даних з технічної точки зору, від водія HONDA CIVIC, д.н.з. ВМ 0971ВЕ в даній дорожній ситуації вимагалось діяти відповідно до вимог п.12.6 ґ, 13.1 [PERSON] дорожнього руху України. За наданих вихідних даних, водій автомобіля HONDA CIVIC, д.н.з. ВМ 0971ВЕ в даній дорожній ситуації з технічної точки зору мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем CHEVROLET Epika LF69K, д.н.з. ВМ 1789АН шляхом виконання вимог пункту 13.1. [PERSON] дорожнього руху України (а. с. 175-180, І т.). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про незгоду з висновком експерта з мотивів порушення експертом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5 при його складенні, зазначив про суб`єктивні припущення експерта у даному висновку та про надання вихідних даних для дослідження експерту позивачем, при цьому клопотання про проведення повторної або додаткової експертизи, або ж клопотання про виклик експерта для надання пояснень, не заявляв, на пропозицію суду щодо цього, після роз`яснення такого права, відмовився. На підставі статей 76-79, 89, 110 ЦПК України, суд не вбачає у висновку автотехнічної експертизи неповноти, неясності, необґрунтованості або ж суперечності з іншими матеріалами справи, також висновок експерта не викликає сумніви в його правильності або ж у порушенні порядку його складення експертом, тому твердження відповідача щодо недопустимості вказаного висновку судом визнаються необґрунтованими. За таких обставин суд доходить до переконання, що винуватцем ДТП є відповідач [PERSON], а тому він повинен нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду. Відповідно до звіту № 5362 "Про визначення вартості матеріального збитку" від 04.11.2016, проведеного СПД "[PERSON]М." з додатками (а.с. 20-49), вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю CHEVROLET Epika LF69K, д.н.з. ВМ 1789АН, належного [PERSON], внаслідок ДТП, визначена як: вартість відновлювального ремонту КТЗ з витратним підходом 62 194,15 грн.; ринкова вартість з порівняльним підходом 149 294,60 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 39 806,50 грн. Згідно виставлених позивачу рахунків-фактур № [NUMBER] від 02.11.2016 (а. с. 47, І т.), № [NUMBER] від 20.02.2017 (а. с. 48, І т.) та Акту виконаних робіт № [NUMBER] від 20.02.2017 (а.с. 49, І т.) сума загального обсягу робіт по ремонту автомобіля позивача склала 58 977,91 грн., яка була сплачена позивачем згідно наявних у матеріалах справи квитанцій (а.с. 50-54, І т.) Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту (Постанова Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"). Пунктом 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 58 977,91 грн. на відшкодування матеріальної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд також враховує правові висновки ВСУ, висловлені у постановах у справах № 6-2808цс15, № 6-691цс15, № 6-49 цс 14 щодо абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди в сумі 10 000 грн., то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірної поведінки відповідача та у звязку із пошкодженням його майна. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, суд враховує те, що неправомірна поведінка відповідача, яка поставила під загрозу життя та здоров'я позивача обгрунтовано викликала у позивача душевні переживання. Пошкодження автомобіля призвело до вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, оскільки він на тривалий час втратив можливість вільно пересуватися. Відповідач від часу заподіяння шкоди до завершення розгляду справи у суді заподіяну майнову та моральну шкоду навіть частково не відшкодував, штучно створював умови для затягування розгляду справи у суді. За таких обставин суд вважає з відповідача слід стягнути 3000 грн., що є достатньою і справедливою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 139, 141 ЦПК України, з урахуванням доказів на підтвердження понесених судових витрат позивачем (а.с. 1, 68-70, 231-233, 241, І т.), з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають стягненню 619,78 грн. витрат по сплаті судового збору, 10 782,21 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 1 895,51 грн. витрат на проведення експертизи. Відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, з урахуванням доказів на їх підтвердження (а.с. 211-212, 219-220, 240, 242, 243, І т.), заявленого відповідачем розміру таких витрат, враховуючи, що відповідач особисто є адвокатом, протягом тривалого часу розгляду справи був присутній у судовому засіданні лише раз і особисто, без участі іншого адвоката, правничою допомогою якого користувався, беручи до уваги, процесуальну поведінку відповідача під час розгляду справи, суд вважає за необхідне залишити дані витрати за відповідачем і не стягувати їх з позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial