Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в розмірі 49584 грн. 25 коп.. Позовні вимоги мотивує тим, що він являється власником квартири № 132 у будинку № 6 на вул. Б. Михеєвих в м. Бердичеві. Відповідачка являється власником квартири № 136 в цьому ж будинку. 9 березня 2015 року з 05 год. по 08 год. його квартиру було затоплено. Причиною затоплення стало халатне відношення мешканців квартири № 136 при користуванні сан-технічними приладами. 9 березня 2015 року о 5 год. він виїхав з вказаної квартири і повернувся 14 березня 2015 року після 18.00 год.. Коли він зайшов до квартири світла в ній не було. В квартирі стояв запах сирості і цвілі. Він включив автомати світла, і побачив, що на кухні люстра згоріла, а в кімнаті полопалися лампочки. Холодильник був розморожений, продукти харчування зіпсувалися. Коврові покриття в прихожій, кухні, і кімнаті були мокрі. На кухні і в кімнаті шпалери повідклеювалися, і покрилися чорними п"ятнами. Меблі на кухні і в кімнаті прийшли в непридатний стан. Коврове покриття в кімнаті і ламінад не пригодне до використання. В наслідок залиття квартира потребує поточного ремонту, проживати в ній не можливо. Крім того внаслідок залиття квартири йому спричиненно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 25000 гривень. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачка відмовляється. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Крім того зазначив, що моральна шкода, яка спричинена йому позивачкою, виразилася в моральних стражданнях, оскільки вони з дружиною в у вищевказаній квартирі недавно зробили ремонт витративши значну суму коштів. Після залиття квартири значно погіршились умови проживання їх сім'ї, оскільки в квартирі не можливо, потрібно знову робити ремон. Крім того щоб довести факт затоплення він вимушений ходити по різних інстанція, а також до суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги не визнала., та надала заперечення проти позову. У відкритому судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Статтею 11 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом статті 1166 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, згідно частини першої статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач має довести, що йому така шкода завдана. Відповідно до п.п. 18, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями за № 572, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92 року, власники квартир, наймачі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватися правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходи до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності, які порушують нормальну експлуатацію цього будинку. Суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються положеннями ст.ст. 22, 23, 386, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 177 Житлового кодексу України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 року. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 132 у будинку № 6 на вул. Б. Михеєвих в м. Бердичеві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с. 6, 7). Відповідачка [PERSON] є власником квартири № 136 у будинку за вказаною адресою, даний факт під час розгляду справи сторонами і представником відповідачки не оспорювався. Як було встановлено в судовому засіданні 09.03.2016 року відбулося залиття квартири № 132 у будинку № 6 на вул. Б. Михеєвих в м. Бердичеві, що підтверджується показами свідка [PERSON]. Також даний факт зафіксовано актом складеним 16.03.2015 року комісією МК ВЖРЕП № 7, згідно якого залиття вказаної квартири відбулося з квартири № 136(а.с.11). Згідно акту залиття були встановлені пошкодження, а саме: в кімнаті відклеїлися від основи шпалери по стиках(по всій довжині 2.50 м.-3 шт.), вверху від стелі відокремилися шпалери по довжині 2 метри. На підлозі покладено ламінат, який на стиках деформувався, в кімнаті відсутнє світло. В кухні відклеїлися від основи шпалери в двух місцях, в квартирі не працює телефон, на кухні відсутнє світло, на стелі жовта пляма розміром 02. х 02. м.. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року№ 927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Згідно Додатку № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вбачається з вказаного Акту про залиття квартири позивача від 16.03.2016 року, в ньому зазначено: дату його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; описано характер залиття та його причини, а саме, як причину залиття зазначено, що залиття відбулося з квартири № 136; описано пошкодження, які завдані внаслідок залиття; також викладено висновок щодо вини особи, що вчинила залиття(а.с.6). Факт складання даного акту підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON], яка зазначила, що до МК ВЖРЕП № 7 звернувся із заявою гр. [PERSON], який є власником квартири № 132 у будинку № 6 на вул. Б. Михеєвих в м. Бердичеві. Вона в складі комісії, за вказівкою керівництва підприємства, вийшла до даної квартири, де було виявлено сліди затоплення, які вони зафіксували в акті. Обстеження квартири № 132 відбулося в присутності її власника. Запросити [PERSON] вони не змогли, як і не змогли попасти до квартири відповідачки, оскільки їм ніхто дверей кв. № 136 не відкривав, хоча вони приходили туди неодноразово. Таким чином, з огляду на те, що факт обстеження квартири позивача підтверджується як і позивачем, так і показами свідка [PERSON], яка як член комісії підписала акт залиття разом з іншим майстром, то посилання представника відповідачки про те, що акт залиття від 16.03.2016 року є недійсний з підстав невідповідності його вимогам Типовій формі такого акту, регламентованої Додатком 4 до п. 2.3.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року є безпідставними, оскільки відповідачкою і її представником не доведено відсутність вини відповідачки при залитті квартири позивача та акт про залиття, як доказ, ними не спростований, а тому суд вважає даний акт належним та допустимим доказом по справі. Твердження представника відповідачки про те, що акт про залиття також є недійсним, оскільки він складений комісією не в повному складі, в акті відсутні ім"я та по-батькові осіб, які його підписали, квартира [ADDRESS] на предмет залиття чи виявлення причин залиття жодного разу не оглядалася, сторони, як власник квартири, з підписом з даним актом під розпис не ознайомленні, дата залиття не встановлена, та не встановлені причини залиття, до уваги судом не приймаються, оскільки в суді встановлено, що пошкодження стін і стелі, полів, які характерні для залиття, були виявлені саме в квартирі № 132, і відповідачкою і її представником ці обставини не спростовані належними доказами. Посилання представника відповідачки на можливість залиття квартири позивача іншими особами, які проживають в сусідніх квартирах, є припущенням, оскільки ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Посилання представника відповідачки, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки не встановленна дати залиття, і позивач звернувся до МК ВЖРЕП № 7 тільки 16.03.2015 року і тоді був виготовлений даний акт, на думку суду, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що з 09.03.2015 року по 14.09.2015 року позивач відпочивав на курорті Буковель, що підтверджується копіями фіскальних чеків(а.с.15). І тільки після повернення 14.09.2015 року до квартири за вищевказаною адресою виявив факт залиття квартири, і в подальшому 16.03.2015 року звернувся із заявою до МК ВЖРЕП з проханням скласти акт про залиття квартири(а.с.10). А тому суд вважає, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідачки, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі, оскільки протилежного відповідачкою і її представником суду не доведено. При цьому суд бере до уваги той факт, відповідачка в судовому засіданні 17.11.2015 року позовні вимоги визнала частково, самого факту залиття квартири позивача саме з її квартири не заперечувала, доказів на спростування своєї вини не надала, і не погоджувалася тільки з сумою шкоди, яку просив стягнути позивач. Подання в подальшому [PERSON] заяви про не визнання позову та заперечень, на думку суд, є спробою уникнути відповідальності за заподіяну шкоду. Крім того, правила ст. 1166 ЦК України, презюмуються, що в свою чергу вказує на те, що відповідачка і її представник стверджуючи, що залиття сталося не з вини відповідачки, не звернулися до МК ВЖРЕП № 7 із заявою про проведення обстеження квартири відповідачки. При винесенні рішення суд виходив з того, що вина відповідачки доведена, оскільки вона як користувач несе відповідальність за майно, в тому числі комунікації, які знаходяться у її квартирі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (зі змінами та доповненнями) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд також звертає увагу, що судом додатково було роз"яснено відповідачці і її представнику право, передбачене ст. 143 ЦПК України, однак вони клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для з'ясування обставин, причин і розміру майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири позивача, не заявляли. А тому суд вважає, що відповідачка зобов'язана слідкувати за санітарно-технічним обладнанням у своїй квартирі, нею в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, не вжито всіх необхідних заходів щодо унеможливлення завдання шкоди, що спричинило пошкодження стелі та стіни, підлоги у приміщеннях кухні, кімнати квартири № 132. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. На підтвердження розміру завданої майнової шкоди внаслідок залиття квартири позивачем було надано звіт № 384 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику квартири № 132 через затоплення, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власникові квартири № 123 за адресою: Житомирська область вул. Б. Міхеєвих 6, внаслідок затоплення, без урахування ПДВ становить 16321 грн.(а.с.18-39). Крім того, на думку суду, підлягає стягненню з відповідачки також кошти сплачені позивачем на визначення вартості матеріального збитку в розмірі 500 грн., за виготовлення акту в розмірі 500 грн., кошти за чистку ковра в розмі 835 грн., придбання люстер - 992 грн., лампочок в розмірі 165 грн., вимикача в розмірі 74 грн, оскільки їх понесення підтверджено документально( а.с.12-13). Що стосується стягнення з відповідачки шкоди в розмірі 2790 грн. вартості ковра, 240 грн. за зняття та поставку 4 люстри, 30 грн. на поставку 6 вимикачів розетки, та 300 грн. робота електрика, то суд вважає, що вказані кошти стягненню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів їх понесення. Таким чином, з урахуванням наданих сторонами доказів, які були дослідженні в судовому засіданні, збитки спричиненні позивачу залиттям квартири становлять 18934.25 грн., і достовірність цих доказів відповідачкою і її представником не спростована. Підлягають частковому задоволенню і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з наступних підстав. Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, згідно частини першої статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та тих доказів, які зібрані та дослідженні судом, довід позивача, що залиття квартири змусило його докладати додаткових зусиль для організації життя, призвела до моральних страждань, оскільки після залиття квартири значно погіршились умови проживання його сім'ї, так як в квартирі не можливо проживати, потрібно робити ремон, хоча до залиття ремонт даної квартири ним був проведений, що підтверджується показами свідка [PERSON], а тому суд вважає, що компенсація за моральні страждання визначається в сумі 1000 грн.. Відповідно до частини 2 статті 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач є інвалідом 2 групи, а тому звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір стягується з відповідачки на користь держави.

Outcome: partial