Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов`язання надати земельну ділянку у власність, в якому зазначає, що йому стало відомо про наявне у нього право на земельну частку (пай) як члена КСП, однак не залишилось жодних документів, які б посвідчували його право і він не знав та не міг знати про порушення свого права на земельну частку (пай). Він звернувся до Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області з метою отримання інформації про його трудовий стаж і стало відомо, що з 1991 року по 1995 роки [PERSON] працював у колективному сільськогосподарському підприємстві КСП "Нива" та перебував членом трудового колективу та 07.12.1995 року згідно військового квитка № [NUMBER] був призваний на військову службу до лав збройних сил України. Відповідно до архівної довідки від 12.06.2020 року №01-19/330 колгосп "40-річчя Жовтня" с. Кулига 23 лютого 1993 року рішенням зборів уповноважених колгоспу (Протокол №1 від 23.02.1993 р.) реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство КСП "Нива". Рішення загальних зборів КСП "Нива" відповідно до протоколу №1 від 05.02.2000 року було реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю СТОВ "Нива". Постановою Господарського суду Віннциької області від 24.12.2004 року СТОВ "Нива" було визнано банкрутом і ліквідовано. Тому, позивач вважає. що після проведення реорганізації колгоспу "Нива" не тільки рахувався членом КСП "Нива", а й продовжував перебувати у трудових відносинах, рішення про його виключення з членів КСП не приймалось. Згідно відповідді Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Архівного відділу від 16.07.2020 року №01-21/36 рішенням загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Нива" с. Кулига від 08 лютого 1996 (протокол №1) затверджено списки громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства "Нива", які мають право на земельну частку (пай), однак позивач у даному списку не значиться. Однак на час розпаювання [PERSON] був та залишався членом КСП "Нива". Відповідно до відповідді Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області за №02-15/167 від 20.07.2020 року на території Кулизької сільської ради Літинського району знаходиться земельна ділянка з якої можливо надати у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності для сінокосіння та випасання худоби. Позивач звернувся до Кулизької сільської ради Літинського району про включення його списку пайовиків КСП "Нива", яким надається право на земельну частку (пай). Кулизькою сільською радою Літинського району було роз`яснено, що це неможливо, адже спілка по розпаюванню відсутня та порекомендовано звернутись до суду. Позов мотивує тим, що, що він був членом КСП "Нива" та 07.12.1995 року згідно військового квитка [NUMBER] був призваний на військову службу до лав збройних сил України, мав право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не був включений до списку до державного акту на право колективної власності на землю і відповідно не отримав сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Враховуючи ту обставину, що він не знав про порушене право на земельну частку пай, тому просить поновити пропущений строк позовної давності для звернення до суду, визнати за ним право на земельну частку (пай), як члена КСП "Нива" та зобов`язати Кулизьку сільську раду Літинського району Вінницької області надати йому земельну ділянку у власність за рахунок земель комунальної власності для сінокосіння та випасання худоби Кулизької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) 3,2542 в умовних кадастрових гектарах. 07.12.2020 р. до суду надійшов відзив третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області на позовну заяву, в якому по суті заявлених вимог повідомляють наступне. Відповідно до додатку до позовної заяви, а саме архівної довідки від 12.06.2020 року №01-19/329 позивач перебував членом трудового колективу КСП "Нива" з 1991 по 1995 рік. 07.12.1995 року був призваний на військову службу. Виходячи зі змісту статей 22,23 ЗК та Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. право на земельний пай у таких випадках набуває особа за наявності усіх трьох умов (перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акту). Як вбачається з тексту позовної заяви та додатків до неї, відповідно до протоколу №1 від 02.08.1996 року загальних зборів уповноважених членів КСП "Нива" с. Кулига, були затверджені списки по паюванні земель колективної власності КСП "Нива" с. Кулига. Позивача не було внесено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). За таких підстав, позивач міг і мав дізнатись про можливе порушення свого права претендувати на земельну частку (пай) з 1996 року. Причини пропущення строку позовної давності позивач не вказав. Враховуючи вищевикладене, Головне управління вважає причини пропуску строку позовної давності не поважними. Вказують, що з прийняттям ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року (яким внесено зміни до Земельного Кодексу України, які набрали чинності з 1 січня 2013 року), розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Однак, щодо земель колективної власності, лише з прийняттям ЗУ за №2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності з 01.01.2019 року, було внесено зміни зміни до частини 5 та 15 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних частко (паїв)", відповідно до яких, виключно сільські, селищні та міські ради наділені повноваженнями щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв, а також повноваженнями щодо розпорядженням нерозділених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Даний ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" є спеціальним законом щодо порядку та процедури виділення власникам земельних паїв в натурі та із земель, що належали сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності. Вищевказаними нормами Закону чітко визначено, що лише органом місцевого самоврядування здійснюється прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). тобто виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості здійснюється з земель колективної власності колишнього КСП "Нива", а не із земель державної власності, де розпорядником таких земель є відповідна сільська рада, а не Головне Управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Тобто в даному випадку, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту. Враховуючи вищевикладене, просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а також здійснювати розгляд справи без участі представників. 11.05.2021 р. від представника відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Бичка А.І. надійшла заява про відмову у задоволенні позовної заяви за наступних підстав. По-перше, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо права на отримання земельної частки (паю), відповідно до п.2 "Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям", якого мають члени колективного сільськогоподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. По-друге, доказів того, що підприємством вирішувалось питання надання останньому земельної частки (паю), матеріали справи не містять. Отже, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що позивач [PERSON] був членом КСП. В протоколах засідань правління та зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Нива" с. Кулига за 1994-1997 роки рішення про прийняття на роботу та у члени КСП [PERSON] відсутні. По-третє, не має підтвердження, що позивач [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, а саме відповідно до п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122, у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). Крім того, Літинська селищна рада вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності. Як вбачається, в матеріалах справи є рішення загальних зборів КСП "Нива" відповідно до протоколу №1 від 05.02.2000, яке було реорганізоване в СТОВ "Нива", а згідно Постанови Господарського суду Вінницької області від 24.12.2004 СТОВ "Нива" визнано банкрутом і ліквідовано, однак доказів звернення позивача до даного підприємства у вказаний період часу, а також і в подальшому, до його ліквідації, в матеріалах справи відсутні. З позовом позивач [PERSON] звернувся до суду лише 13.11.2020, тобто через 20 років, без відповідних та переконливих доказів щодо пропущення строку позовної давності без поважних причин. За таких підстав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду із цим позовом. Представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук С.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позові. Суду пояснив, що його довіритель [PERSON] дійсно перебував членом трудового колективу КСП "Нива" з 1991 по 1995 рік, а 07.12.1995 року був призваний на військову службу. Після повернення з армії, він звертався до контори для отримання трудової книжки, однак її йому не видали з невідомих причин. За таких підстав, пояснюється у нього відсутність доказів перебування у трудових відносинах, лише наявна архівна довідка, де вказується його трудовий стаж відпрацьований у КСП "Нива". Тому, на момент розпаювання, він був членом КСП "Нива" і відповідно мав право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не був включений до списку до державного акту на право колективної власності на землю та не отримав сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Його довіритель не знав про таке право, тому і не звертався у відповідні інстанції. Після того, як йому стало відомо, він звернувся у сільську раду, яка повідомила про можливість надати у власність за рахунок земель комунальної власності для сінокосіння та випасання худоби. В добровільному порядку надати йому земельну ділянку не надають, тому позивач змушений до суду з вказаним позовом і просить його задовольнити. Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Ткачук І.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Також просить врахувати раніше подану нею заяву про застосування строків позовної давності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився. У наданому відзиві просять справу розглянути у їхню відсутність. Відповідно до копії військового квитка [NUMBER] (а.с.13) [PERSON] 07.12.1995 р. був призваний на військову службу до лав збройних сил України. Відповідно до копії архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №01-19/330 від 12.06.2020 р. (а.с.14) колгосп "40-річчя Жовтня" с. Кулига 23 лютого 1993 року рішенням зборів уповноважених колгоспу (Протокол №1 від 23.02.1993 р.) реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) "Нива". Рішенням загальних зборів КСП "Нива" (Протокол №1 від 05.02.2000 р.) було реорганізоване в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) "Нива". Постановою Господарського суду Вінницької області від 24.12.2004 року СТОВ "Нива" визнано банкрутом і ліквідовано. Документи з особового складу та основної діяльності здані в архів. Відповідно до копії архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №01-19/329 від 12.06.2020 р. (а.с.15) у документах КСП "Нива" с. Кулига за 1991-1995 роки значиться [PERSON] (так у документі), де вказано, що його трудовий стаж становив: РокиКількість відпрацьованих людиноднівВстановлений мінімумСума заробітку 1991*- 17-22 1992215060-00 19941481503864168 1995341501824000 Відповідно до архівної довідки Літинської районної державної адміністрації за №01-23/456 від 16.06.2020 р. (а.с.16) у протоколі загальних зборів КСП "Нива" с. Кулига від 08 лютого 1996 року затверджено список громадян, які мають право на земельний пай КСП "Нива" с. Кулига, [PERSON] у даному списку відсутній. Даний факт підтверджується також Протоколом №1 від 08.02.1996 р. (18-37) та складеним Списком (а.с.38-50). Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю (а.с.63-66) відповідно до рішення 3 сесії 22 скликання Кулизької сільської ради народних депутатів від 2 травня 1995 року №10 передано у колективну власність КСП "Нива" с. Кулига землі площею 1542,5 гектарів в межах згідно з планом. Відповідно до Інформації Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області за №02-15/167 від 20.07.2020 (а.с.67) встановлено, що на території сільської ради міститься земельна ділянка, яку можливо надати у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме землі комунальної власності для сінокосіння та випасання худоби. Встановлена площа умовних кадастрових гектарів на одного пайовика КСП "Нива", відповідно до розпорядження Літинського РДА №62 від 21.02.2003 року, становить 3,2542 га. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу суд приходить до такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК"). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до частини другої статті другої Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Всупереч вимогам статті 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] на момент дії "Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям" був членом КСП "Нива" с. Кулига Літинського району Вінницької області, оскільки надана суду архівна довідка Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №01-19/329 від 12.06.2020 р. (а.с.15) у документах КСП "Нива" с. Кулига за 1991-1995 роки значиться [PERSON] (так у документі) свідчить лише про наявність трудового стажу, а не членства в колективному сільськогосподарському товаристві. Крім того, зазначена кількість відпрацьованих людиноднів у 1995 році - 34 і робочий час не вказаний. Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права і його вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості виконати вимоги частини другої статті 5 ЦПК України і визначити спосіб захисту цього права, який би не суперечив закону. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed