Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 61557 гривень 81 копійку та судові витрати у розмірі 1 378 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22 988 гривень 56 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним і банком кредитний договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю (а.с.37). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, підтримала свою письмову заяву від 27.07.2016 року та клопоче перед судом шодо зменшення суми штрафу, який необхідно стягнути з відповідача. На думку представника, сума штрафу в розмірі 19863,98 гривень не відповідає п.2.2. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 року. Відповідач [PERSON] має сплатити штраф у сумі 9 931 гривня 99 копійок. Крім того, адвокат вважає, що суму нарахованої до стягнення з відповідача комісії, слід розцінювати як пеню, та відповідно також зменшити її до однієї тисячі гривень. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, судом встановлено, що 14 квітня 2006 року [PERSON] була заповнена та особисто підписана письмова анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с 6).У вказаній письмовій анкеті заяві вказано про те, що особа, яка її заповнила та підписала, згідна з тим, що ця заява, разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, становить між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг. 27 грудня 2012 року [PERSON] було підписано генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.7). Дії сторін при укладенні договору про надання банківських послуг (письмова анкета заява [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» та генеральна угода про реструктуризацію заборгованості), відповідають нормам ст. 634 Цивільного кодексу України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Досліджуючи письмовий розрахунок заборгованості станом на 25.02.2016 рік за договором №б/н від 27 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] встановлено, що після підписання [PERSON] генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, йому було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в сумі 22 988 гривень 56 копійок (а.с.5). Дослідженний письмовий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], станом на 25.02.2016 рік підтверджує фактичні обставини щодо виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем щодо видачі йому кредиту(а.с.5). Згідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які разом із генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 у «Приватбанку» становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії (а.с.7,26). Відповідно до п.2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 року, ПАТ КБ "Приватбанк" надає позичальнику (відповідачу [PERSON]М.) кредит, а позичальник (відповідач [PERSON]М.) зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти та інші витрати (а.с.7). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача [PERSON] штраф за невиконання зобов'язань у сумі 19863,98 гривень згідно п.2.2. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 року. Дослідивши генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012 року, суд встановив, що п.2.2 даної угоди вказує на стягнення із позичальника (відповідача [PERSON]М.), в разі порушення строків погашення заборгованості, штрафу в розмірі 9 931 гривня 99 копійок (а.с.7). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON]штраф за невиконання зобов'язань у сумі 9 931 гривня 99 копійок. Дослідженні судом письмові докази, надані представником відповідача, а саме: копія податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON], копії свідоцтв про народження, копії посвідчень особи підтверджують обставини наявності у відповідача неповнолітніхдітей, батьків пенсіонерів та відсутності офіційних доходів, які підлягають декларуванню(а.с.75-80). Суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] Так, представник відповідача оцінює нараховану суму комісії як пеню і, на його думку, вважаючи на матеріальний стан відповідача [PERSON], її треба зменшити. Твердження представника відповідача [PERSON] є безпідставними та не відповідають нормам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У позовній заяві ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача комісію за користування кредитним договором, а саме за надання банком послуг позичальнику. Заборгованість по комісії не є неустойкою і, відповідно, не може бути зменшена у відповідності до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України. Дослідженні в судовому засіданні письмові докази по справі (довідка АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, банківська ліцензія № 22 від 5 жовтня 2011 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, статут публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк») свідчать про цивільну правоздатність позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та про право надання ним банківських послуг (а.с.33-36). Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які частково обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання [PERSON] своїх зобовязань за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.12.2012, який був укладений між ним та ПАТ КБ» Приватбанк». Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» наявну заборгованість [PERSON]М за генеральною угодою, включаючи нараховані суми заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії за користування кредитом, а також суму штрафу, яка визначена п.2.2 генеральної угоди від 27.12.2012 року. У своїй постанові від 24.06.2015 року по цивільній справі №6-738 цс15, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідачем та його представником, під час розгляду справи по суті, не заявлялися клопотання щодо застосування судом позовної давності до правовідносин між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 1378 гривень. Відповідно до п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року"Про застосування судами законодавства про судові витрати", вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial