Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 18 липня 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 13/МК/2008-980, у відповідності до умов якого Банк надав кредит у розмірі 150000 грн., строком до 18 липня 2018 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 20,9 % річних, в порядку та на умовах встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов"язань, передбачених кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 13/МК/2008-980 від 18.07.2008 року. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачці кредитні кошти у вищевказаній сумі. Відповідачка зобовязання не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 05.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 808614,57 грн. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженної особи Фонду на ліквідацію банку у ПАТ "КБ Надра" розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, а тому позивач просить стягнути заборгованість в зазначеній сумі та судові витрати з відповідачів по справі, в солідарному порядку. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі по справі в судове засідання не з"явилися, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. До суду повернулися конверти з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ст.74 ЦПК України сторони по справі у разі відсутності їх за місцем реєстрації вважаються такими, що повідомлені про день час і місце розгляду справи. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Згідно вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини справи. 18 липня 2008 року між ВАТ КБ " Надра ", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 13/МК/2008-980, у відповідності до умов якого Банк надав кредит у розмірі 150000 грн., строком до 18 липня 2018 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 20,9 % річних, в порядку та на умовах встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов"язань, передбачених кредитним договором, між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 13/МК/2008-980 від 18.07.2008 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 року " Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженної особи Фонду на ліквідацію банку у ПАТ "КБ Надра" розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідачка як позичальник зобовязання не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 05.08.2014 року утворилась заборгованість в сумі 808614,57 грн., в тому числі: - прострочена заборгованність по сумі кредиту становить - 150000 грн.; - заборгованність по сплаті відсотків 436629,34 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту 196957,82 грн.; - штраф за порушення умов кредитного договору - 25027,41 грн.; Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України, та умов укладеного договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 509, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Крім того, зобов`язання є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язків. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов"язання забезпеченного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Разом з тим, вiдповiдно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК у разi, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разi прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентiв. Згiдно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється пiсля закiнчення строку, встановленого в договорi поруки. Якщо ж такий строк не встановлено, то порука припиняється, коли кредитор протягом шести мiсяцiв вiд дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що договором поруки не визначено строк, пiсля закiнчення якого порука припиняється, оскiльки умовами цього договору встановлено, що вiн дiє до повного припинення усiх зобовязань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є 18 травня 2009 року згідно наданного позивачем розрахунку заборгованності та графіку повернення кредиту та сплати відсотків, не предявив протягом шести мiсяцiв вимоги до поручителя про виконання зобовязання, тому суд приходить до висновку про те, що зобовязання відповідача [PERSON] за договором поруки припинилися. При цьому, суд звертає увагу на те, що порука це строкове зобовязання i незалежно вiд того, встановлений строк її дiї договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строкiв. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк iснування самого зобовязання поруки. Таким чином, i право кредитора, i обовязок поручителя пiсля його закiнчення припиняються, а це означає, що жодних дiй щодо реалiзацiї цього права, в тому числi застосування примусових заходiв захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зробив Верховний Суд України у справi № 6-6цс14-1 (постанова вiд 17 вересня 2014 р.). Строк дiї поруки (будь-який iз зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дiї поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК ); протягом шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК ); протягом одного року вiд дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК )) не є строком захисту порушеного права, а є строком iснування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, пiсля закiнчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалiзацiю даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченнi ч. 4 ст. 559 ЦК словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинностi поруки розумiється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої iншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не заперечує можливостi предявлення кредитором до поручителя iншої письмової вимоги про погашення заборгованостi за боржника, однак i в такому разi кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК , вимога до поручителя про виконання ним солiдарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дiї поруки, тобто упродовж шести мiсяцiв iз моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту перiодичними платежами), або iз дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалiзацiї ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК , або iз дня настання строку виконання основного зобовязання (у разi, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закiнчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести мiсяцiв вiд дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року вiд дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дiї поруки не звернувся з позовом до поручителя. За таких обставин, суд вважає підставними та підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованності за кредитним договором лише з боржника - відповідачки [PERSON] у розмірі позовної суми, а позовні вимоги заявлені до [PERSON] залишає без задоволення. На підставі наведеного, та

Outcome: partial