Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений та з урахуванням останніх уточнень просив: визнати за ним право на земельну частку (пай), площею 7,33 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського р-ну Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрайсь спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 9,31 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Красносільської сільської ради. Зазначену земельну ділянку [PERSON] фактично отримала після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила належним чином. В результаті перерахунку, земельна частка розміром умовних 9,31 га, була розпайована та загальна площа становить 7,33 га, про що свідчить викопіювання поділу земель КСП «Кубанський». Після смерті матері, він в установлений законом строк звернувся до Лиманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановчого документа, у зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність та підтримання позовних вимог. Представник відповідача Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просив проводити слухання справи у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до запису акту про смерть №11 від 13.03.2003 року, [PERSON] помер [INFO] /а.с.69/. Листом з Відділу Держгеокадастру у Лиманському р-ні ГУ Держгеокадастру в Одеській області, підтверджено, що [PERSON] включений до списку членів КСП «Кубанський», зазначене також підтверджується списком громадян КСП «Кубанський» затверджений рішенням загальних зборів від 20.02.1997 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] - не видавався /а.с.77-79/. Відповідно до розпорядження №197 від 09.03.1998 року, голова Комінтернівської райдержадміністрації, затвердив розмір земельної частки /пая/ в розмірі 9,31 умовних кадастрових гектарів /а.с.84/. Згідно довідки Красносільської сільської ради від 01.06.2020 року, земельна частка розміром 9,31 умовних кадастрових гектарів, яка була розпайована [PERSON] , була змінена та відповідно викопіюванню поділу земель КПС «Кубанський», земельна ділянка [ADDRESS] розподілена [PERSON] , становить 7,33 га. /а.с.85-86/. Відповідно до довідки від 16.05.2003 року, виданої виконкомом Красносілької сільської ради Лиманського р-ну Одеської області, [PERSON] , дійсно проживав в [ADDRESS] разом із гр. [PERSON] до дня його смерті в одному будинку та вели спільне господарство /а.с.59/. Актом від 10.06.2019 року, складеного депутатами Красносільської сільської ради, [PERSON] , дійсно проживав в [ADDRESS] разом із [PERSON] , яка доглядала, купувала ліки, вела спільне господарство та поховала його /а.с.60/. Відповідно до довідки виконкомом Красносільської сільської ради Лиманського р-ну Одеської області від 30.04.2020 року, [PERSON] проживав разом із [PERSON] з 1997 року до дня його смерті [INFO] /а.с.92/. Відповіддю з Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, повідомляється, що спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] - не заводилась /а.с.76 [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с.5/. Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем - [PERSON] , підтверджується, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.6/. Відповідно до копії спадкової справи №178/2016 до майна померлої [PERSON] , окрім позивача - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався /а.с.20-54/. Державним нотаріусом Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 9,31 умовних кадастрових га., у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів /а.с.57/. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, однак помер, не завершивши її, за життя не отримав документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, не здійснив державної реєстрації права, проте право на завершення процедури приватизації, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до [PERSON] та після її смерті до [PERSON] , який є спадкоємцем померлої, та зазначене право підлягає захисту в судовому порядку До таких висновків суд дійшов з того, що [PERSON] був включений до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Кубанський» Комінтернівського р-ну Одеської області та відповідно до розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області № 197 від 09.03.1998 року мав право на отримання земельної частки (пай). Відповідно до ст. 1264 ЦК України ( в редакції 16.01.2003 року, тобто дійсній на момент смерті [PERSON] ) У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України ( в редакції 16.01.2003 року, тобто дійсній на момент смерті [PERSON] ), визначено, що Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України". Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Крім того, суд звертає увагу на те, що право на земельний пай (частку) вперше було закріплено Земельним Кодексом України в редакції 1992 року. Зокрема, згідно зі ст. 5 цього Кодексу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Цим же Кодексом передбачалось, що право на земельну частку могло передаватися у спадщину і продаватися. Правовий режим земельного паю (частки) визначений Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва». Серед іншого, Указ установив, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах із числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Форма сертифікату на право на земельну частку пай і зразок книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 року № 177 затверджений Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, відповідно до п.2 якого для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна; скласти список осіб, які мають право на майновий пай; визначити індивідуальні майнові паї. Відповідно до п.4 цього Порядку встановлений вичерпний список осіб, які мають право на майновий пай до якого включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай. До цього списку, серед іншого, можуть бути включені і спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай. Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується співвласниками. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право на отримання земельної частки (паю) площею 7,33 (9,31 умовних) кадастрових гектарів, яка розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського р-ну Одеської області на підставі списку громадян КСП «Кубанський» затвердженого рішенням загальних зборів від 20.02.1997 року та на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області № 197 від 09.03.1998 року Право на завершення процедури отримання цього майнового паю частки, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування на загальних підставах перейшло до [PERSON] , як до спадкоємця, який проживав разом із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та в подальшому до позивача - [PERSON] . Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що уточненні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню На підставі наведеного,

Outcome: approved