Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та відповідачі зареєстровані у неприватизованій квартирі [ADDRESS]. Однак з 2014 року відповідачі в зазначеній квартирі фактично не мешкають, проте добровільно знятись з реєстрації місця проживання не бажають. Вона тривалий час одноособово несе витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні платежі, а реєстрація відповідачів в квартирі за таких умов створює надмірні витрати по сплаті комунальних послуг та перешкоджає в оформленні права на субсидію. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Виклик відповідачів був здійснений через оголошення у пресі. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, нада до суду клопотання с проханням розглядати справу за їх відсутності та винести рішення здігно вимог чинного законодавства. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 2367 від 30.08.2016 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]- наймач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 01.04.1997 року, про що видавно свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та зроблено актовий запис № 233. Згідно квитанцій про сплату комунальних послуг встановлено, що оплату здійснює [PERSON] Сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 24.01.2015 року, 09.09.2015 року, 02.04.2016 року, 23.08.2016 року були складені акти, якими встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з лютого 2014 року фактично не проживають за адресою: [ADDRESS]. Рішенням № 108-3 від 07.04.1987 року Комінтернівської районної ради народних депутатів [PERSON] у користування надана квартира [ADDRESS]. Згідно відповіді Т.в.о. начальника Слобідського ВР ГУНП в Харківській області зазначено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з приводу перешкоджання їм в користуванні житлом за адресою: [ADDRESS], не зверталися. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що вони є сусідами позивачки, з лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, їх речей в квартирі немає. Про дану обставину ними був складений та підписаний акт. Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу в квартирі [ADDRESS] не проживають, оплату за комунальні послуги не здійснюють, майна, що належить відповідачам в квартирі немає. Окрім того відповідачі не приймають жодних засобів щодо збереження за ними права користування житловою площею в спірній квартирі. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються нормами Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК УРСР. Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 статті 65 ЖК УРСР визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в пунктах 9 і 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У справах про визнання наймача або члена його сім*ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У частині 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Пленум Верховного Суду України в пункті 2 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що суди при розгляді конкретних прав мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституцій, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись наКонституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Відповідно до положень статей 10 і 60 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачі в спірному жилому приміщенні відсутні понад рік, оплату за житло не здійснюють суд вважає, що є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved