Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У липні 2015 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 21 жовтня 2011 року відповідно до Умов та правил надання банківських послуг [PERSON], підписавши анкету-заяву, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту та платіжну картку «Універсальна», яку 29 січня 2014 року було переоформлено на престижну кредитну картку «Gold», за умовами якої передбачено сплату 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. У звязку з неналежним виконання позичальником умов кредитного договору станом на 2 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 26 232 грн. 39 коп., з яких: 11 286 грн.50 коп. заборгованість по тілу кредиту, 11 982 грн. 54 коп. заборгованість про процентам, 1 238 грн. заборгованість по пені та комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 225 грн. 35 коп. штраф (процентна складова). Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 232 грн. 39 коп., яка утворилась станом на 2 липня 2015 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено. Банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов. Зазначив, що суд не взяв до уваги те, що договір кредиту було вчинено у письмовій формі, т. я. [PERSON] 21 жовтня 2011 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна» та фактично належним чином не виконував взяті на себе зобовязання. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Банку задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 286 грн. 50 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія судів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розяснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21 жовтня 2011 року та Умови та Правила надання банківських послуг складають договір кредиту. Вважав встановленими обставини щодо отримання позичальником [PERSON] 21 листопада 2011 року кредитної картки «Універсальна», яку 29 січня 2014 року було змінено на кредитну картку «Gold». Однак зазначив, що позивачем не доведені обставини щодо зміни процентної ставки та розміру заборгованості. Такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Розглядаючи по суті заявлені Банком вимоги, апеляційний суд відзначає, що 21 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитним договір, який складався з анкети-заяви останнього, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку. За цим договором Пат КБ «ПриватБаннк» надало відповідачу на платіжну картку «Універсальна» грошові кошти у вигляді кредитного ліміту. 29 січня 2014 року платіжну картку «Універсальна» відповідачем переоформлено на престижну кредитну картку «Gold», за умовами якої передбачено сплату 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Згідно з пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 21 жовтня 2011 року станом на 2 липня 2015 року сума заборгованості складає 26 232 грн. 39 коп., з яких: 11 286 гнр. 50 коп. заборгованість за кредитом, 11 982 грн. 54 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 238 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 225 грн. 35 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 6-7). Беручи до уваги те, що доказів належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, колегія судів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 286 грн. 50 коп. та відсоткам у розмірі 11 982 грн. 54 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, вимоги щодо стягнення пені та штрафних санкцій за прострочений період станом на 2 липня 2015 року не можуть бути задоволені з огляду на таке. Відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405 на території Донецької та Луганської областей проходить антитерористична операція. Ця операція відбувається на підставі Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20 березня 2003 року № 638-IV і полягає у вжитті скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (стаття 1). Для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які провадять діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з цієї зони під час її проведення, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII запроваджено ряд заходів. Водночас у цьому законі визначено, що завершення періоду проведення антитерористичної операції обумовлюється набранням чинності указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України (частина перша статті 1). Статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки зобовязані скасувати зазначеним у ст. 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07 квітня 2014 року визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Крім того, проведення антитерористичної операції на території Донецької області є загальновідомим фактом, який на підставі ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Згідно з копією паспорта громадянина України серії ВВ 145373 виданого 8 грудня 1997 року Словянським МВ УМВС України в Донецькій області [PERSON], [INFO], з 5 вересня 2008 року зареєстрований за адресою: м. Слов`янськ Донецької області, вул. Куйбишева, буд. 19. (а.с. 35). Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який є чинним, на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Дію даного Закону в частині введення мораторію зупинено не було. Листом від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 Національний банк України повторно нагадав всім банкам про необхідність скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО та про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", невиконання яких тягне відповідальність керівників банків. Додатково листом від 18 січня 2016 року № 18-0005/3839 Національний банк України на додаток до зазначеного розяснив, що розпорядженням Кабінету Міністрів від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визначено такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено м. Слов`янськ Донецької області місце реєстрації відповідача [PERSON] Оскільки застосування штрафних санкцій у спірній ситуації на підставі Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є неправомірним, апеляційний суд відзначає, що позивач нараховував суму комісії та пені, а також застосував штрафні санкції за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором починаючи з 1 червня 2014 року безпідставно (а.с. 6). Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафних санкцій за несвоєчасність виконання зобовязань за договором слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 232 грн. 39 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 23 269 грн. 04коп. що складає 88,70% ( (23269,04 х 100) : 26232,39 = 88,70%). За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 262 грн. 32 коп.(а.с. 2), за подачу апеляційну скаргу - 288 грн. 55 коп.(а.с. 93), за подачу касаційної скарги - 288 грн. 55 коп.(а.с. 108), а всього 839 грн. 42 коп. 88,70% від понесених судових витрат становить 744 грн. 56 коп., які повинні бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial