Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

У лютому 2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вироком Київського районного суду м.Одеси від 02 вересня 2011 року за вчинення шахрайства була засуджена [PERSON] Потерпілими по цій кримінальній справі були, крім інших, сторони по цій справі [PERSON] та [PERSON], на користь яких з [PERSON] було стягнуто відповідно 202000 гривень та 308000 гривень. Відповідачка вимагала від позивачки [PERSON] виконання обов'язків [PERSON] щодо повернення на її користь грошових коштів та 06 липня 2010 року звернулась до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про те, що позивачка [PERSON] викрала в неї з автомобіля золоті прикраси. В ніч з 09 на 10 липня 2010 року у житловому будинку позивачки було проведено обшук, після чого її було доставлено до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Під тиском робітників міліції вона погодилась передати у розпорядження відповідачки автомобіль та укласти договір позики, тому 10 липня 20110 її було доставлено до приватного нотаріуса Зілковської К.Л., де вже знаходилась відповідач [PERSON] та де позивачка підписала довіреність на право відповідачки розпоряджатися автомобілем "Мазда-3", реєстраційний номер [NUMBER], та договір позики, відповідно до якого вона нібито позичила у відповідачки 20000 доларів США. Після звільнення з-під варти 12 липня 2010 року вона звернулась з приводу незаконних дій працівників міліції до Управління СБУ в Одеській області, а у наступний перший робочий день 13 липня 2010 року звернулась до приватного нотаріуса Зілковської К.Л. із заявою про скасування довіреності на право розпорядження відповідачки автомобілем від 10 липня 2010 року. До нинішнього часу позивачці нічого невідомо про результати досудового слідства по кримінальних провадженнях за заявою [PERSON] та за її заявою до Управління СБУ в Одеській області. Відповідно до заяви від 26 березня 2015 року та після залишення судом 10 квітня 2015 року без розгляду позовних вимог про стягнення майнової шкоди у подвійному розмірі позивачка остаточно просила суд визнати договори позики та довіреність від 10 липня 2010 року недійсними, зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй автомобіль "Мазда-3", реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 200000 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, вважав, що строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду не пропущений, позов просив задовольнити. У судовому засіданні представники відповідачів проти задоволення позову заперечували посилаючись на недоведеність стороною позивача фактичних обставин щодо укладення договору позики та видачі довіреності 10 липня 2010 року внаслідок застосування до позивачки насильства, а також заявили про застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 липня 2010 року відповідач [PERSON] звернулась до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про вжиття заходів до невідомої особи, яка з належного їй автомобіля викрала золоті прикраси (а.с.76). Згідно з показаннями свідка [PERSON] на прохання [PERSON] вона в якості понятої була присутня під час проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] Обшук проводився з приблизно з 22 годин 09 липня 2010 року до 4 годин ранку 10 липня 2010 року та в результаті на одній з шаф було знайдено та вилучено ювелірні прикраси. [PERSON] заперечувала належність цих виробів саме їй та посилалася на те, що ці предмети їй підкинули. Друга понята Губанова відмовилась підписувати протокол обшуку, після чого [PERSON] відвезли до Київського райвідділу міліції. Вже в день 10 липня 2010 року вона бачила [PERSON] біля її житлового будинку. Згідно з записами журналу обліку відвідувачів та запрошених Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №1529 [PERSON] прибула до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області о 3.00 10 липня 2010 року (а.с.70). 10 липня 2010 року між сторонами по цій справі було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у позику 158200 гривень та зобов'язалась повернути їх у строк до 10 липня 2013 року. Даний договір позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. та зареєстрований у реєстрі за №1544 (а.с.46). Крім цього, 10 липня 2010 року позивачка [PERSON] видала відповідачці [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем "Мазда-3", реєстраційний номер [NUMBER], яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. та зареєстрований у реєстрі за №1542 (а.с.40). Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей зазначеної довіреності сформований приватним нотаріусом Зілковською К.Л. о 14.02. 10 липня 2010 року (а.с.44). Згідно з записами книги обліку осіб, які доставлені до чергової частини Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №1437 [PERSON] була доставлена до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області о 19.00 10 липня 2010 року (а.с.74). 13 липня 2010 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської К.Л. з заявою про скасування (припинення дії) довіреності від 10 липня 2010 року на ім'я [PERSON] При цьому [PERSON] зобов'язалась повідомити [PERSON] про скасування (припинення дії) довіреності. Справжність підпису [PERSON] на цій заяві засвідчена зазначеним нотаріусом та заяву зареєстровано у реєстрі за №1561 (а.с.54). Згідно з повідомленням Центу надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м.Іллічівськ та Овідіопольського району УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 03 квітня 2015 року №667 належний [PERSON] автомобіль марки "Мазда-3" був знятий з реєстрації 30 липня 2010 року громадянкою [PERSON] та з 05 лютого 2014 року цей автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] Вироком Київського районного суду м.Одеси від 02 вересня 2011 року [PERSON] визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.3, 190 ч.4, 358 ч.2 КК України, та з неї на користь потерпілої [PERSON] стягнуто 308000 гривень, на користь потерпілої [PERSON] стягнуто 202000 гривень (а.с.7-13). Суд звертає увагу, що зазначений вирок суду був ухвалений більш ніж через 1 рік від дня укладання оспореного договору позики та видачі оспореної довіреності. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Із позовної заяви вбачається, що предметом судового спору є, в тому числі, визнання недійсними довіреності та договору позики від 10 липня 2010 року як укладених внасдіок застосування до неї насильства. Інші позовні вимоги є похідними від них. Докази того, що позивачка раніше зверталась до суду з вимогами про захист таких своїх цивільних прав або інтересів суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.258 ЦК України (в редакції закону станом на день укладання спірної угоди), позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI, ч.3 ст.258 ЦПК України виключена. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. З огляду на те, що вимоги про визнання недійсними договору позики та довіреності від 10 липня 2010 року заявлені з підстав їх укладання позивачкою внаслідок застосування до неї насильства, суд має врахувати правила п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI до даних спірних правовідносин. Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI набув чинності 15 січня 2012 року. Передбачений п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону трьохрічний строк на звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, сплинув 15 січня 2015 року. Але позивачка звернулась до суду з даним позовом тільки 10 лютого 2015 року. При таких обставинах суд вважає, що позивачкою дійсно пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому у його задоволенні має бути відмовлено.

Outcome: dismissed