Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] , яка представляє інтереси позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовом , вимоги якого уточнені, щодо визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Позивач просив визнати спільним майном подружжя: квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 45,5 кв.м. у ЖБК «Авіатор-9»; гараж в Обслуговуючому кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «Таврія» 2003 року випуску; поділити спільне майно подружжя та визнати за позивачем: право власності на 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] , загальною площею 45,5 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 03.03.1984 р. вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23.12.2016 р. було розірвано. За час спільного проживання з відповідачем, сторони набули рухоме та нерухоме майно, яке підлягає поділу. Ухвалою від 13.04.2017 року Святошинським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Що стусується визнання спільною сумісною власністю та поділ на садиби: земельної ділянки площею 0,4 га з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями в Борознянському районі Чернігівської області позивачем в усному порядку заявлено відмову за відсутністю превовстановлюючих документів на це майно. У судовому засіданні 25.06.2018 р. представником відповідача, подано зустрічну позовну заяву, яка в свою чергу заявою від 12.11.2018 р. була уточнена, про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, вимогами якого є: - визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 25/100 квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,5 кв.м.; - здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га в селі Дзвінкове Васильківського району, кадастровий номер 3221482201:01:017:0012 з розташованим на ній наземними і підземними комунікаціями, зовнішньою електричною мережею та багаторічними насадженнями; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0750 га у селі Дзвінкове Васильківського району, кадастровий номер 3221482201:01:017:0011 з розташованим на ній наземними і підземними комунікаціями, зовнішньою електричною мережею та багаторічними насадженнями; 1/2 частину будівельних матеріалів та констуктивних елементів, що були витрачені на будівництво будинку з надвірними спорудами на земельній ділянці площею 0,2500 га в селі Дзвінкове Васильківського району, кадастровий номер 3221482201:01:017:0012; 1/8 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплачених коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11082087000 в розмірі 836977,22 грн.; - визнати частки у статутному капіталі ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «ЛОТ, ЛТД» в розмірі 0,5 грн. об`єктом спільного сумісного майна подружжя, виділити частки у статутному капіталі ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «ЛОТ, ЛТД» в розмірі 0,5 грн. [PERSON] стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості внеску до статутного капіталу вказаного товариства 0,25 грн. Ухвалами суду від 25.06.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та об"єднано в одне провадження для спільного розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. У судовому засіданні представник позивачаза первісним позовом підтримує позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують, просять їх задовольнити. Суд, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2016 р. шлюб, зареєстораний 03.03.1984 року між [PERSON] та [PERSON] в Жовтневому відділі ЗАГС м. Києва, актовий запис № 85, був розірваний (а.с. 10, 11). За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно свідоцтва про право власності від 04 травня 2006 року сер. ЯЯЯ № 601461, вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] житловою площею 26,3 кв.метрів, загальною площею 45,5 кв.м. належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво про право власності видане підставі наказу головного управління житлового забезпечення від 27 квітня 2006р. № 838-С (а.с. 49). Оскільки шлюб між сторонами був зареєстрований 03 березня 1984 року, то фактично квартира за адресою [ADDRESS] була придбана у період шлюбу. Проте [PERSON] зазначає, що перший пайовий внесок був здійснений до укладення шлюбу. Зокрема, першочергово [PERSON] вніс пайовий внесок за однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Зазначена квартира була виділена [PERSON] 21 березня 1984 року, що підтверджується Ордером № 041708 серії Ж від 30 березня 1984року виданого на підставі рішення виконкому районної ради від 21 березня 1984 року № 300 (а.с. 154). Виходячи з змісту Довідки від 28 жовтня 1983 року [PERSON] рішенням виконкому районної ради від 27 жовтня 1983 року № 64/2-83 затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9», та йому дозволено внести пайовий внесок у розмірі 2000,00( дві тисячі) рублів на розрахунковий рахунок кооперативу. Квитанцією № 5 від 15 листопада 1983 року(тобто у період, коли сторони ще не перебували у шлюбі) підтверджується факт внесення [PERSON] на розрахунковий рахунок житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9» пайового внеску у сумі 2000,00( дві тисячі) рублів (а.с. 155, 156. 157, 158) Згодом, за рішенням зборів житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9» від 28 грудня 1989 року, виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] на сім`ю з трьох осіб був виданий ордер № 080167 на житлове приміщення у будинку належному житлово-будівельному кооперативу «Авіатор-9», а саме двокімнатну квартиру за [ADDRESS] житловою площею 26,3 кв.метрів, загальною площею 45,5 кв.м. Вартість пайового внеску за двокімнатну квартиру за [ADDRESS] складає 7904,00 (сім тисяч дев`ятсот чотири) рублів. Під час сплати пайового внеску за двокімнатну квартиру за [ADDRESS] [PERSON] було зменшено суму оплати шляхом зарахування у рахунок оплати суми внеску у розмірі 6010,56(шість тисяч десять) рублів 56 коп., який він попередньо сплатив за однокімнатну квартиру за [ADDRESS] житловою площею 16,14 кв. метрів, від якої він відмовився на користь житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-9» під час отримання двокімнатної квартири, що підтверджується Довідкою ЖБК «Авіатор-9» від 29.10.2018 р. № 29(а.с. 159). Згідно довідки виданої житлово-будівельним кооперативом «Авіатор-9» 19 листопада 1992 року сума паєнакопичень за двохкімнатну квартиру [ADDRESS] складає 7 904(сім тисяч дев`ятсот чотири) рублів. Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час обміну квартир, майно, що належало кожному з подружжя до укладання шлюбу, а також отримане ним під час шлюбу в дар чи в порядку спадкування є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно до абзацу 2 п. 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності. У п. п. "б" п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 18 вересня 1987 року "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя удар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю. Оскільки загальна сума пайового внеску за квартиру [ADDRESS] складає 7 904( сім тисяч дев`ятсот чотири) рублів, то, відповідно, 2000,00( дві тисячі) рублів сплачених [PERSON] в якості пайового внеску за квартиру [ADDRESS] , є часткою у розмірі 25/100 від пайового внеску за квартиру [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного 25/100 квартири [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , які не підлягають розподілу між сторонами. Відносно позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя гаража в Обслуговуючому кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки «Таврія» 2003 року випуску, слід зазначити наступне. Згідно договору купівлі-продажу гаража від 31.03.1994 р.. [PERSON] є власником гаража в Обслуговуючому кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Відносно поділу спільного нерухомого майна, сторони дійшли згоди про те, що даний гараж за адресою: [ADDRESS] , переходить у особисту приватну власність [PERSON] , а той в свою чергу компенсує [PERSON] її частку у спільному майні. Згідно висновку про вартість майна, ціна гаражного боксу за адресою: [ADDRESS] , становить 154596,00 грн. (а.с. 62). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2006 р., [PERSON] є власником автомобіля марки «Таврія» 2003 року випуску (а.с. 50). Відносно поділу спільного рухомого майна, сторони дійшли згоди про те, що даний автомобіль переходить також у особисту приватну власність [PERSON] , а той в свою чергу компенсує [PERSON] її частку у спільному майні. Згідно звіту про оцінку майна, вартість автомобіля марки «Таврія», 2003 року випуску, становить 26473,00 грн. (а.с. 32-45). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима. Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. З огляду на викладене, суд в порядку поділу спільного майна подружжя, визнає за [PERSON] право власності на цілу частку приміщення гаража, стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за її частку у спільному майні у розмірі 77298,00 грн. Також суд визнає за [PERSON] право власності на цілу частку автомобіля марки ЗАЗ 110247, стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за її частку у спільному майні у розмірі 13236,50,00 грн. Предметом даного позову є також садиба у с. Дзвінкове в Васильківському районі Київської області - земельна ділянка площею 0,2500 га. з розашованим на ній недобудованим садовим будинком, що не вводився в експлуатацію та не реєструвався як об`єкт нерухомого майна, господарсько-побутовими будівлями, наземним і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями та земельна ділянка площею 0,0750 га. у с. Дзвінкове в Васильківському районі Київської області з розташованими на ній господарсько-побутовими будівлями, наземним і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. На підставі договору купівлі -продажу земельної ділянки посвідченого 25.11.2006 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2884 на ім`я [PERSON] придбано для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,2500 га., що знаходиться у віддінні Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 95). На підставі даного договору на ім`я [PERSON] 16.04.2007 р. Васильківським районним відділом земельних ресурсів видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 57943766642 (а.с. 96). На підставі договору купівлі -продажу земельної ділянки посвідченого 25.11.2006 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2888 на ім`я [PERSON] придбано для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,075 га., що знаходиться у віддінні Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 97). На підставі даного договору на ім`я [PERSON] 16.04.2007 р. Васильківським районним відділом земельних ресурсів видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 57943866643 (а.с. 98). Згідно висновку про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,2500 га., що знаходиться у віддінні Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області становить 381456,00 грн. (а.с. 60). Згідно висновку про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 0,0750 га., що знаходиться у віддінні Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області становить 103126,00 грн. (а.с. 61). За час шлюбу сторонами на земельній ділянці площею 0,2500 га., що знаходиться у віддінні Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області, було побудовано будинок, який на даний час в експлуатацію не прийнято, та зведено господарські споруди. Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 2-08/04 від 08.04.2019 р. кошторисна вартість основних будівельних робіт та будівельних матеріалів з будівництва житлового дерев`яного будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га., кадастровий номер 3221482201:01:017:0012 становить 287890,00 грн., в тому числі вартість застосованих будівельних матеріалів становить 170843,00 грн. (а.с. 175-199). Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що земельні ділянки придбані під час шлюбу, то право спільної сумісної власності на них виниках в обох з подружжя. Окрім того, право спільної сумісної власностівиниках в обох з подружжя і на будівельні матеріали з яких побудовано за спільні кошти житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці за кадастровим номером 3221482201:01:017:0012, а отже [PERSON] має право на половину зазначеного майна. Предметом позову є також садиба в Борознянському районі Чернігівської області - земельна ділянка площею 0,4 га. з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а також ? частина трьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскількисторонами не надано доказів набуття у власність садиби в Борознянському районі Чернігівської області - земельної ділянки площею 0,4 га., у вимозі про визнання права спільної сумісної власності на це нерухоме майно слід відмовити. У обґрунтування та підтвердження вимоги про визнання права спільної сумісної власності на 1/8 частину трьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , сторонами надано лише інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте даний доказ не може вважатись доказом у визначенні права власності та вартості майна для визначення розміру компенсації. Також вимоги в уточненій зустрічній позовній заяві [PERSON] не зазначає. Оскількисторонами не надано належних доказів набуття у власність трьохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , у вимозі про визнання права спільної сумісної власності на це нерухоме майно слід відмовити. [PERSON] у своєму зустрічному позові просить стягнути з [PERSON] на свою користь частину сплачених коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11082087000 в розмірі 836977,22 грн. Проте суд відмовляє у задоволенні даної вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.11.2006 р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11082087000 (а.с. 99-105). У якості забезпечення виконання зобов`язань 22.11.2006 р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 32093, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С. за реєстровим № 4071 (а.с. 107-108). [PERSON] стверджує, що всі прибутки отримані від підприємницької діяльності витрачав на погашення кредиту № 11082087000, а позивач за первісним позовом про стан погашення кредиту не цікавилась. Після припинення шлюбних відносин з лютого 2006 р. він продовжував виконувати кредитні зобов`язання по погашенню кредиту та ним було сплачено 84504,95 грн., на підтвердження чого надає суду квитанції (а.с. 109, 110, 111, 112) та довідку про повне виконання кредитних зобов`язань (а.с. 113). [PERSON] заперечує проти задоволення вимоги про стягнення з неї на користь [PERSON] частину сплачених коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11082087000 в розмірі 836977,22 грн. посилаючись на те, що за наданими відповідачем квитанціями (а.с. 109, 110, 111, 112) саме вона є платником кредитної заборгованості згідно договору № 11082087000. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішкючи таку позовну вимогу ,суд досліджує рішення суду про розірвання шлюбу та встановленні ним обставини, договір про надання споживчого кредиту №1108208700 укладений 22.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , квитанції на погашення кредиту. Рішення суду про розірвання шлюбу ухвалене 23.12.2016 року. Судом при розірванні шлюбу встановлено, що сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Судом не було встановлено з якого часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а зазначення такої дати у позовній заяві не є тотожним встановленню судом такого факту та такої обставини, судом встановлено та сторонами підтверджено цільове призначення кредиту - купівля земельної ділянки та будівництво будинку, [PERSON] надані квитанції про оплату за кредитом осання з яких датована 08.11.2016 роком. Отже, суд доходить висновку, що кредит був погашений під час перебування сторін у шлюбі, а тому вимога про компенсацію сплачених за кредитом коштів не підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] не надано доказів, які в силу ст. 77 та ст.80 ЦПК України є належними та достатніми у підтвердження того, що саме ним були здійснені дані касові операції з погашення кредитної заборгованості, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Відносно вимоги про визнання частки у статутному капіталі ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «ЛОТ, ЛТД» в розмірі 0,5 грн. об`єктом спільного сумісного майна подружжя та виділення частки у статутному капіталі ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «ЛОТ, ЛТД» в розмірі 0,5 грн. [PERSON] стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості внеску до статутного капіталу вказаного товариства 0,25 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до правової позиції ВС України, висловленої в Постанові від 03.07.2013 року № 6-61цс13, яка обов`язкова для всіх судів України з огляду на норму ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України зазначено про те, що «з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям». Суд, вважає в цій частині позову слід відмовити. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Куруючись ст.ст. 3, 57, 60, 69, 70 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України,

Outcome: partial