Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 000 (шість тисяч ) гривень. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 1981 року по 1995 рік він знаходився у трудових відносинах з вугільними підприємствами і працював "прохідник" 5-го розряду з повним робочим днем у шахті. 31 жовтня 1995 року висновком ЛЕК Криворізького інституту гігієни праці та профзахворювань, захворювання виявлені у нього визнано - професійними і пов'язані саме з роботою як відкатника з 1972 року по 1973 рік та з 1976 року по 1980 р. на Акчаутському ГОКе так і підземним прохідником з 1981 року по 1995 рік на підприємствах "Павлоградвугілля". На підтвердження даного професійного захворювання було складено Акт П-4 від 17.11.1995 року. Діагноз "Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ЛН першого - другого ступеню. Захворювання професійне - 31.10.1995 року. Висновком МСЕК 27.11.1995 року спочатку було встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності з 27.11.1995 року по 01.12.1998 рік та встановлена третя група інвалідності по професійному захворюванню. 23.02.1999 року МСЕК встановила 60% стійкої втрати працездатності з 01.12.1999 року по 01.12.2000 рік , з них 20% по пиловому бронхіту та 40 % за наслідками виробничої ЧМ травми 21.04.1989 року , інвалід третьої групи по професійному захворюванню. 14.12.1999 року МСЕК встановила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.12.1999 року по 01.12.2000 рік , з них : 20% по пиловому бронхіту та 40 % за наслідками виробничої ЧМ травми 21.04.1989 року. Інвалід третьої групи - по виробничій травмі. 21.11.2000 року МСЕК встановила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.12.2000 року по 01.12.2002 рік , з них : 20% по пиловому бронхіту та 40 % за наслідками виробничої ЧМ травми 21.04.1989 року. Інвалід третьої групи - по виробничій травмі. 28.11.2002 року МСЕК повторно встановила 60% стійкої втрати професійної працездатності з 01.12.2002 року - безстроково , з них : 20% по пиловому бронхіту та 40 % за наслідками виробничої ЧМ травми 21.04.1989 року. Інвалід третьої групи - по виробничій травмі. Наказами по підприємству йому було призначено відшкодування шкоди, як щомісячна виплата так і одноразова допомога, але йому не була відшкодована моральна шкода. В зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності, встановлення 3-ої групи інвалідності він вважає , що йому спричинена моральна шкода, оскільки фізичний біль та душевні страждання , викликані наслідками професійного захворювання стали невід'ємною частиною його існування. У зв'язку з хворобою він був змушений змінити свій звичайний уклад життя, через вади хвороби погіршились його відносини з близькими. Почуття безпорадності та неповноцінності приносять особливі страждання та приниження. Це спричиняє йому не тільки фізичні , але й моральні страждання. У зв'язку з цим він вважає, що внаслідок втрати працездатності йому завдано моральної шкоди, так як він змушений постійно лікуватись, він не витримує навіть легких фізичних навантажень, не може займатись домашніми справами. Хвороба, пов'язана з професійним захворюванням порушила та змінила його звичайний спосіб життя, що призводить до душевних страждань. Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 6 000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення щодо обставин справи. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Косікова Н.С. у судовому засіданні позов не визнала. Надала суду свої заперечення проти позовних вимог та пояснення, крім того наголосила, що позивач не мав права звертатися до суду , оскільки сплив строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони дійсно знаходились у трудових відносинах, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Факт хронічного професійного захворювання підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17.11.1995 року. Згідно довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА -01 № 313454 від 28.11.2002 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності. Витягами з історії хвороби позивача підтверджується наявність втрати професійної працездатності та зазначається , що останній продовжує лікуватися і потребує подальшого курсу лікування . Тобто , даним документом підтверджується , що втрата професійної працездатності не пройшла без ускладнень і на протязі всього часу дає про себе знати , що позивач вже не відновить свій нормальний стан здоров'я . Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Сукупність наданих позивачем і досліджених судом доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із амбулаторної картки позивача , довідка МСЕК , виписки із історії хвороби , заперечення представника відповідача, підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд не приймає до уваги довід представника відповідача про те , що для визнання факту завдання позивачу моральної шкоди необхідно висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана стійка втрата працездатності, наявність якої у зв'язку із професійним захворюванням МСЕК встановлена 28.11.2002 року у розмірі 60 % , безстроково . Також суд вважає безпідставними доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності на підставі ст. 233 КЗпП України . Адже , п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди , завданої каліцтвом , іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Аналогічної думку суд дійшов відносно доводів представника відповідача про те , що в діях відповідача не вбачаються ознаки протиправності , які є необхідною умовою при відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд не приймає довід представника відповідача про те , що згідно норм ЗУ " Про охорону праці " обов'язок відшкодувати моральну шкоду покладено на Фонд , відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання , які спричини втрату працездатності". Адже відповідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зупинена дія вищезазначеного Закону в частині відшкодування моральної шкоди з Фонду , оскільки вказаний Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік набрав чинності . Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги даної норми Закону, суд вважає , що в даній конкретній ситуації відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду . Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд враховує всі вищезазначені конкретні обставини справи, та вважає , що сума в розмірі 6 000 гривень відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості, та обставинам справи. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст. 28 Закону України " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності " ,

Outcome: approved