Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14.01.2016 року Управлінням запису актів цивільного стану Адміністрації м. Сургут Ханти - Мансійського автономного округу - Югри, актовий запис № 35. Представник позивача [PERSON] позов мотивує тим, що після реєстрації шлюбу подружжя [PERSON] приїхало у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, та стали разом проживати у будинку по [ADDRESS] , що належить позивачу. Деякий час, після початку спільного проживання, в їхній сім`ї була злагода, розуміли одне одного, не сварились. Із плином часу їхні взаємовідносини почали псуватися. Між ними зникла довіра, яка була до шлюбу, зникло взаєморозуміння. Позивач намагався зберегти сім`ю, спроби налагодити відносини нічого не дали. Починаючи з серпня 2019 року відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем [PERSON] , спільного господарства не ведуть, також не спілкуються в телефонному режимі, оскільки на дзвінки не відповідає. Укладаючи шлюб позивач сподівався на сімейні відносини, які відповідають традиційному суспільному розумінню цього поняття, але не отримав цього, відповідач в добровільному порядку не бажає розірвати шлюб, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду. Вважає, що подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу надалі неможливе, так як суперечить його інтересам. Мають спільних дітей, сина і доньку, але вони вже повнолітні. До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належно. Представник позивача [PERSON] , через канцелярію суду надала заяву про проведення засідання без присутності позивача, представника позивача, позовні вимоги підтримують, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] без повідомлення причин не прибуття, є повідомлена, за адресою по місцю реєстрації: [ADDRESS] , підтверджено рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення № 1950202805800, з відміткою про повернення "адресат відсутній", та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України, згідно ст.128 ЦПК України, належно та своєчасно. Відповідач правом на надання відзиву не скористалася. Заяв та/або клопотань про перенесення судового засідання, чи слухання справи за відсутності, з висловленням позиції щодо заявленого, не надходило. Суд, приходить до думки про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін. Розгляд справи відбувається за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, врахувавши думку позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.3 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Із змісту позову вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу між громадянами Росії, які мають зареєстроване місце проживання на території України. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Пунктом 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Виходячи з положень Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу з іноземним громадянином здійснюється відповідно до наступних положень: спільного особистого закону подружжя права держави, громадянами якої вони є; права держави, в якій подружжя постійно проживало; права, з яким обидва подружжя мають тісний зв`язок. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя. Відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України та якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані місцем проживання на території України, та до серпня місяця 2019 року проживали разом в с. Мліїв, Городищенський район, Черкаська область. Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов'язки іноземців. Так, у статті 18 Закону, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов'язки у шлюбних і сімейних відносинах. Вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є іноземцями, мають громадянство Росії, шлюб зареєстрували 14.01.2016 року на території Росії, місце державної реєстрації - Управління запису актів цивільного стану Адміністрації м. Сургут Ханти - Мансійського автономного округу - Югри, актовий запис № 35, підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , та мають з 2010 року (позивач), з 2017 року (відповідач) зареєстроване місце проживання на території України, за адресою: [ADDRESS] , та останнім спільним місцем проживання подружжя є Україна, відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми національного права. Як регламентує частина друга статті першої Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Шлюб, за нормами ч.1 ст.24 СК України, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч.1 підпункту "с", "однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання". В силу статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В даній справі подружжя [PERSON] та [PERSON] з серпня 2019 припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Наміру поновлювати подружні відносини не мають. На даний час їх сім'я розпалася остаточно, шлюб носить лише формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них (позивача), що має істотне значення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач щодо заявленого позову, розірвання шлюбу, не висловила. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу (ч.2 ст.112 СК України). Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Так, пунктом 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". З врахуванням того, що подружжя [PERSON] не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.3 ст.105 СК України). Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, сім'я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Шлюб між сторонами необхідно розірвати. При цьому, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За нормами, ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved