Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненим договору поруки 20.07.2007 року, укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", - з моменту укладення додаткової угоди, про яку позивачеві стало відомо з рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14.05.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між банком та позичальником укладено додаткову угоду, за умовами якої збільшено й обсяг відповідальності поручителя, про що його не повідомили. Представник відповідача вважав вимоги безпідставними, оскільки позивач як керівник підприємства особисто підписував додаткову угоду, тому був усвідомлений про зміну процентної ставки, тому просив у вимогах відмовити повністю. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що від позивача як фізичної особи-поручителя по кредитному договору згоди на збільшення процентної ставки банк не отримував, підписання ним додаткової угоди як керівником підприємства - отримувача кредиту, який є представником юридичної особи та виконує волю засновників, не є узгодженням з поручителем. Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Родеф" у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не звертались. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 20.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ТОВ «Родеф», був укладений Кредитний договір про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування №05/07/2007/980-К/416. За вказаним договором банк встановив позичальнику ліміт кредитування 5 000 000.00 грн. строком користування до 20.07.2009 року, зі сплатою 17,0 % річних, якщо строк користування траншем не перевищує 45 днів та 18.9 % річних, якщо строк користування траншем не перевищує 110 днів (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2., 1.1.3 Договору)-(а.с.6-11). У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 20.07.2007 року року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.4, 5). Як зазначено в п.1.1 Договору, Поручитель поручається перед кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. За умовами Договору поруки, [PERSON] зобов'язувався відповідати за належне виконання ТОВ «Родеф» зобов'язань за Кредитним договором. Згідно п.1.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Поручитель повинен виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для Позичальника за Кредитним договором про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування №05/07/2007/980-К/416, а саме: повернути до 20.07.2009 року кредит у сумі 5 000 000.00 грн., сплатити відсотки за користування Кредитом із розрахунку 17.0 % річних, якщо строк користування траншем не перевищує 45 днів та 18.9 % річних, якщо строк користування траншем не перевищує 110 днів, відповідно до вимог Кредитного договору, якщо інше не передбачено додатковими угодами до нього; сплатити пеню, штрафи в розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором, та відшкодувати збитки у випадках, передбачених ст.22 ЦК України. Порядок виконання зобов'язання, що виникає з умов кредитного договору визначається кредитним договором та додатковими угодами до нього. Відповідно до п.2.1., 2.2 договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами (а.с.4, 5). Разом з тим, між відповідачами 09.04.2008 року була укладена додаткова угода №24 до зазначеного Кредитного договору, за якою було збільшено відсоткову ставку за користування кредитною лінією до 20.9% (а.с.12), при цьому згоди позивача як поручителя на збільшення процентної ставки ні додаткова угода, ні безпосередньо договір поруки не містить. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Суд погоджується з обгрунтуваннями позивача, виходячи з наступного. Позивач договір поруки підписав особисто, жодних заперечень проти вказаних пунктів договору не заявляв, разом з тим, договір поруки не містить його згоди на збільшення процентної ставки. Також не надавалась згода позивача на укладення додаткової угоди №24 від 09.04.2008 року, що була укладена між відповідачами, за якою внесено зміни до пункту 1.1.3 кредитного договору про збільшення процентної ставки. До заперечень представника банку суд ставиться критично та повністю погоджується з позицією представника позивача, оскільки [PERSON] у якості поручителя згоди на збільшення процентної ставки не надавав, підписання ним додаткової угоди як директором підприємства - отримувача кредиту, який є представником юридичної особи та виконує волю засновників, не є узгодженням з поручителем. Тобто, у зобов'язаннях, в яких бере участь поручитель як фізична особа, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника - юридичної особи, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Отже, в результаті укладення додаткової угоди між відповідачами, з моменту виникнення заборгованості у позичальника, збільшився й обсяг відповідальності поручителя. Частиною 1 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. П.22 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. За таких обставин суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає, що в результаті укладення додаткової угоди між банком та позичальником кредиту, на яку поручитель згоди не надавав, обсяг відповідальності поручителя значно збільшився, тому права позивача порушені і підлягають судовому захисту шляхом припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України. Аналогічні висновки містять Постанови ВСУ від 28.11.2011 року, 12.12.2011 року та 19.12.2011 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Судові витрати при зверненні до суду не сплачувались, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 гривень із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved