Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

24.11.2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він народився в селі Єлизаветовка Катеринопільського району Черкаської області, про що підтверджує свідоцтво про народження видане на російській мові. В 1996 році йому було видано паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] . 03.07.1960 році одружився з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження де записано його прізвище як « [PERSON] ». 17 квітня 1967 року заявником було придбано житловий будинок [ADDRESS] , посвідчений Пераківська Л.А., державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори. В даному договорі прізвище заявника зазначено як « [PERSON] ». Згідно рішення Фастівської міської ради № 4/14-ХІХ від 26.04.2007 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на ім`я [PERSON] . В шлюбі народився син [PERSON] . Дружина заявника [PERSON] померла [INFO] . Для отримання пенсії дружини, заявник звернувся до Фастівське об`єднане управління пенсійного фонду України, однак йому було відмовлено в отриманні пенсії в зв`язку з тим, що різниця прізвища в паспорті та свідоцтві про шлюб. Оскільки заявник не може реалізувати своє право на отримання пенсії після смерті дружини змушений звернутися до суду для встановлення юридичного факту: що він є чоловіком померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання заявник не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність. Вимоги заяви задовольнити. В судове засідання представники зацікавлених осіб не з`явилися, повідомлялися вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи. Від представника КП ФМР «Фастівське БТІ» та Фастівська міська державна нотаріальна контора надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність, вирішення справи послалися на розсуд суду. Представник Фастівське об`єднане управління пенсійного фонду України до суду не з`явився, повідомлялися вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи.причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України та за участю заявника і заінтересованої особи ( частина 3, частина 4 статті 294 ЦПК України). Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимоги ч.4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: - тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; - якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. При зверненні до суду заявник однією із вимог просить суд встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] є однією особою. Згідно з абз. 2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судами не встановлюється тотожність особи, а відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Згідно Узагальнення Верховного Суду України від 01.01.2013 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено що при звернення із заявою про встановлення фактів, необхідно довести, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Вищезазначене узагальнення, а також п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року ( із змінами та доповненнями) передбачають, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, в тому числі, щодо:п.13) тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. Відповідно до ст. ст. 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року (в редакції Закону № 191-VІІІ від 12.02.2015 року) органи державної реєстрації актів цивільного стану (центральний орган, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головних управлінь юстиції в областях, районних у містах, міськрайонних управлінь юстиції належать до органів виконавчої влади. Дії або бездіяльність працівника органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства закордонних справ України та/або до суду. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Однак, слід враховувати, що заяви про встановлення факту належності документів, які посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видає документ. Із змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факт тотожності особи, а саме, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тією ж особою, що суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України та є підставою для відмови у задоволені вимоги так, як дані обставини не підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Разом з тим, Пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17 квітня 1967 року посвідчений нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Пераківською Л.А., реєстр N1140 заявнику [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно паспорту громадянина України Серії [NUMBER] виданого Фастівським МРВ ГУМВС України в Київській області 23 травня 1996 заявник значиться як " [PERSON] ", а згідно договору купівлі-продажу від 17 квітня 1967 року нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, реєстр N1140 заявник зазначений як " [PERSON] . Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих ми майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321ЦК України правовласності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити. Щодо вимоги заявника про встановлення факту що [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , суд зазначає: За змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тобто, в порядку окремого провадження дійсно може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, однак родинними стосунками (у праві) є кровний зв`язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Виходячи з вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. При розгляді письмових матеріалів судом встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За положеннями чч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Тобто, законом чітко передбачено, що факт шлюбу може бути підтверджено лише свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Також можливе вирішення в судовому порядку питання про встановлення факту реєстрації шлюбу, однак, наприклад у випадку втрати свідоцтва. У даному ж випадку шлюб було зареєстровано у встановленому порядку. Таким чином, доводи заяви, про необхідність встановлення факту родинних відносин між дружиною та чоловіком, не знайшли свого обгрунтування. Так згідно ст.315 ЦПК України та будь-які інші норми права не містять застережень щодо встановлення факту родинних відносин між подружжям, родинні відносини можуть бути встановлені лише між кровно спорідненими родичами, а не між чоловіком та дружиною. Отже, враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити частково.

Outcome: partial