Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

17.01.2013 р. між [PERSON] та позивачем було укладено договір № 3112/256/000127 добровільного страхування наземного транспорту (надалі - договір). Відповідно до преамбули, п. 1.1. договору його предметом є інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим ТЗ - «Мегсесedes-bеnz g1 350 сdі 4 matiс", д.н.з. [NUMBER]. Згідно п. 1.12., 10.1.2. договору сторони обрали, що розрахунок страхового відшкодування буде визначатись на підставі калькуляції СТО, запропонованої страховиком. 08.07.2013р. о 13 год. 55 хв. [PERSON] (надалі - Відповідач) на 63 км дороги Київ-Овруч, керуючи ТЗ «Shkoda rapid», д.н.з. [NUMBER], та при здійсненні обгону не переконався у безпечності маневру, чим спричинив ДТП, здійснивши зіткнення з автомобілем «Мегсесedes-bеnz g1 350 сdі 4 matiс”, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] 04.09.2013 року Постановою Іванківського районного суду Київської області у адміністративній справі № 3 66/2599/13-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладене стягнення у вигляді штрафу. 09.07.2013р. до позивача звернувся [PERSON] із заявою про відшкодування матеріального збитку, зазначивши обставини, викладені вище та просив суму страхового відшкодування перерахувати на рахунок СТО. На підставі ремонтної калькуляції від 05.08.2013р., Звіту № 14/08/13 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), рахунку на оплату, аварійного сертифікату, страхового акту № 18000/к/п, листа вигодонабувача - ПАТ «Банк «Київська Русь» вих. № 911/44.3 від 21.08.2013р., позивач визнав дану подію страховим випадком та прийняв рішення виплатити страхове відшкодування у розмірі 120 234,67 грн. вигодонабувачу. Позивач перерахував грошові кошти: платіжним дорученням № 42031 від 10.09.2013р. - 40 234,67 грн. платіжним дорученням № 42102 від 11.09.2013р. - 40 000,00 грн. платіжним дорученням № 42182 від 12.09.2013р. - 40 000,00 грн. Ст. 1188 ЦК України зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» згідно полісу АВ/1278011. Ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. П. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно полісу АВ/1278011 франшиза становить 500,00 грн. Ст. 1194 ЦК України зазначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобов'язаний сплатити: 120 234,67 - 50 000,00 - 500,00 = 70 734,67 грн. Вимогою УН3886Р від 04.10.2013р. позивач письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошові кошти, але жодної відповіді не отримав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає розмір спричиненої шкоди значно завищеним та вважає, що сума збитків цілком покривається страховим відшкодуванням пор договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ним та ПрАТ «СК «Юнівес». Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення сторін та досліджуючи в судовому засіданні докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав: На виконання умов договору позивачем платіжним дорученням № 42031 від 10.09.2013р., платіжним дорученням № 42102 від 11.09.2013р., платіжним дорученням № 42182 від 12.09.2013р. було виплачено вигодо набувачу ПАТ «Банк «Київська Русь» страхове відшкодування в розмірі 120 234,67 грн. Розмір страхового відшкодування позивач визначив на підставі ремонтної калькуляції від 05.08.2013р., звіту № 14/08/13 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ). Суд, дослідивши звіт № 14/08/13 про оцінку вартості збитку приходить до висновку про його недопустимість в силу ст. 59 ЦПК України, і вважає його необ'єктивним та недостовірним виходячи з наступного. Датою оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ є 08.07.2013 року (а.с. 31), про те як огляд КТЗ, відповідно до акту огляду транспортного засобу, проводився 12.07.2013 року (а.с. 35), тобто вже після проведення оцінки. Крім того, згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. N 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей, що також зазначено у листі Верховного Суду України від 19.07.2011р. «Про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування". Відповідно ж до Аварійного сертифікату (а.с. 43) фізичний знос не враховувався. Ухвалою суду від 09.04.2014 року було призначено судову товарознавчу експертизу з метою встановлення реальної матеріальної шкоди спричиненої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проте, повідомленням Київського НДІ судових експертиз від 13.08.2014 року № 6186/14-54 «Про неможливість надання висновку» було поінформовано суд, що кількість наданих фотографій унеможливлює проведення експертизи, а на огляд не було надано транспортний засіб. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Оцінка шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом положень Закону та ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов'язана сплатити потерпілому, в нашому випадку позивачу, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке сплатило ПрАТ «С «Юнівес». Сторонами не надано жодного доказу, щодо сплати ПрАТ «СК «Юнівес» страхового відшкодування будь-якій із сторін, а також розміру зазначеного страхового відшкодування. Позивачем лише зазначена сума максимального страхового відшкодування передбачена Законом, а тому суду позивачем не доведено, що відповідач зобов'язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 70 734,67 грн. При прийняті рішення судом прийнято до уваги лист Верховного Суду України від 19.07.2011р. «Про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.02.2012, "Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках", Постанова Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992, № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами справи, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з вищенаведених норм закону, позивачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на підтвердження позовних вимог.

Outcome: dismissed