Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

01 липня 2014 року прокурор в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до СВК "Колонтаївський" про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 119974, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,6803 га, яка розташована на території Колонтаївської сільської ради. Разом з цим, 08.07.2011 державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Гук С.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1160, за яким право власності на вищевказану земельну ділянку переходить до [PERSON]. Крім того, 28.03.2012 між [PERSON] (орендодавець) та СВК «Колонтаївський» в особі Ващенко М.Ю. (орендар) укладено договір оренди землі відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,6803 га ріллі строком на 8 (вісім) років. Також відповідно до пп.9,10 даного договору розмір орендної плати за користування земельною ділянкою становить 5001,14 грн., яка повинна вноситись до 30 грудня поточного року. Станом на 18.06.2014 заборгованість СВК «Колонтаївський» з виплати орендної плати становить 4250,97 грн.. Викладені обставини змусили прокурора в інтересах [PERSON] звернутися до суду за захистом її прав. В судове засідання прокурор та [PERSON] не прибули, однак надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Представник відповідача - СВК "Колонтаївське" в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установлений законом строк. У відповідності до ст.ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,6803 га, розташованої на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №119974. 28.03.2012 між [PERSON] (орендодавець) та СВК «Колонтаївський» в особі Ващенко М.Ю. (орендар) укладено договір оренди землі відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,6803 га ріллі строком на 8 (вісім) років Рішенням Краснокутського районного суду від 23.04.2014 договір оренди землі від 28.03.2012, який укладений між [PERSON] та СВК «Колонтаївський», земельну ділянку повернуто власнику. Заборгованість по пені станом на 23.04.2014 складає 1130,25 грн.. Пеня відповідачами не сплачувалась. Зокрема, статтями 1 та 13 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди землі виникає після укладання договору оренди та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Указом Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" від 02.02.2002 року N 92/2002, запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Згідно п. 11 Договору орендна плата вноситься у грошові формі до 30 грудня поточного року. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про оренду землі" орендар зобов'язаний виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди. Однак, як вбачається з пояснень представника позивача, відповідачем систематично порушувалися зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, а орендну плату за 2013 рік взагалі не сплачено та жодних побутових послуг зі сторони відповідача в рахунок орендної плати позивач також не отримував. Окрім цього, відповідачем в порушення п.14 Договору, жодного разу не сплачувалася пеня за несвоєчасну сплату орендної плати. Натомість, відповідачем, на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань щодо оплати позивачу за орендовану земельну ділянку, не надано жодних доказів. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, рішенням Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року "Пайн Велей Девелопмент ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що невиплата передбаченої договором орендної плати та пені є порушенням істотних умов договору зі сторони відповідача, що, в свою чергу, є підставою для розірвання договору оренди, стягнення орендної плати за 2013 рік в розмірі 7304,88 грн. та пені в розмірі 1750,20 грн.

Outcome: partial