Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія заповіту [PERSON] від 18.12.2018р. складеного на імя [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія пенсійного посвідчення [PERSON] ; копія довідки ПАТ «КБ» «Надра банк»; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району від 14.01.2020р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 194865; копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 071631; копія витягу з ДЗК земельної ділянки; копія державного акту на земельну ділянку зареєстрованого у Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 287; копії звітів про проведення незалежної оцінки вартості трактору, земельної ділянки площею 0,40 га, житлового будинку та присадибної земельної ділянки; копія свідоцтва про реєстрацію трактору; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 210994-20»; копія нормативно грошової оцінки вартості земельної ділянки; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.01.2020р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . За життя йому належало: житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , про що свідчить витяг з погосподарської книги № 5 об`єкт № 453 , земельна ділянка площею 0,0886 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 194865, земельна ділянка площею 2,21 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 071631, земельна ділянка площею 0,40 га, на підставі державного акту зареєстрованого у Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 287, автомобіль марки «ВАЗ» модель 210994-20 р/н [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.01.2008р., згідно довідки ПАТ "КБ" "Надра", кредит на придбання авто був погашений у повному обсязі, трактор марки "Т-25А" р/н [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію машини [NUMBER] від 05.12.2006р. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 18.12.2018 року залишив заповіт на ім`я позивача, тобто своєї доньки [PERSON] , яким заповідав їй усе своє майно, яке йому буде належати та в чому б воно не полягало на день його смерті. Тому, спадкоємство здійснюється за заповітом. Так, відповідач - [PERSON] (дружина спадкодавця), як непрацездатна вдова [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, як непрацездатна особа, що підтверджується пенсійним посвідченням. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, на момент відкриття спадщини, сторони проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить відмітка у паспорті про реєстрацію у спадковому будинку. Після смерті батька, чоловіка, сторони залишилися проживати у спадковому будинку, тобто, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, сторони прийняли спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті, проживають разом із родиною у спадковому будинку та доглядають за ним, сплачують комунальні платежі, обробляють присадибну ділянку. Однак, відповідач [PERSON] не зважаючи на те що прийняла спадщину на неї претендує , не заперечує щоб позивач (донька) оформила її на своє ім`я. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Відповідач на спадщину не претендує, про що надала відповідну письмову заяву. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved