Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

В провадженні Виноградівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа- Олешницька сільська рада про відновлення меж земельної ділянки. Зазначений позов обґрунтований тим, що за рішенням сільської ради позивачу було виділено 0,18 га землі, а фактично відміряно в натурі 0,21 га, оскільки будинок позивача розташований у куті між вулицями. Відповідач [PERSON], який є відповідачем за цим позовом, порушив межі між земельними ділянками, і заглибився на натериторію позивача, приблизно на 0,04 га, що на думку позивача є значним порушенням меж. На прохання позивача відновити межу відповідач [PERSON] не реагує жодним чином. Позивач [PERSON] вважає його відмову безпідставною, оскільки раніше межа проходила так, як було визначено генпланом забудови і виділено в натурі. Звернення позивача з цього приводу в Олешницьку сільську раду жодного позитивного результату не дали, а тому дана обставина змушує позивача звернутися з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з підстав його безпідставності. Представник третьої особи Олешницької сільської ради Виноградівського району, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, а тому суд розглядає справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні дійшов висновку про наступне. Так, рішенням виконкому Олешницької сільської ради Виноградівського району за №9 від 23.04.1997 року позивачу [PERSON], було вирішено виділити земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд орієнтовною площею 0,18 га, однак на виконання вказаного вище рішення позивач [PERSON] не розпочав виготовляти технічну документацію на дану земельну ділянку, поскільки між сторонами виник спір з приводу встановлення меж земельної ділянки. Тому просить суд встановити (відновити) межі між земельними ділянками, розташованими в [ADDRESS]. Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженоюНаказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376 зі змінами та доповненнями (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 16.06.2010р. за №391/17686), який набрав чинності з 01.01.2011р. Зокрема пунктами 4.1-4.5 цієї Інструкції визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли перемістились або стали невиразними. Закріплення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу 111 цієї Інструкції. Виконавцем робіт встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) може бути юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Замовником зазначених робіт може виступати орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Фінансування робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, незаборонених законом. Згідно п.2.1 Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно дост.186 ЗК України: -технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками: -технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи обєднанні земельних ділянок (частина перша та другастатті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина 3статті 56 закону України «Про землеустрій»)при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи обєднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно пунктів 2.8,3.16 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі( на місцевості) включає: а) пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок,стислий опис виконаних робіт; б) технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; г) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; д) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; е) план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок,усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; є) перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; ж) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); з) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання , який включається до документації із землеустрою після виконання робіт зі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. При цьому витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тобто, діючим законодавством детально встановлений порядок встановлення (відновлення) фактичних меж земельних ділянок. Втім, жодну із вказаних дій, в тому числі замовлення виготовлення виконання робіт із встановлення (відновлення, визначення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) у юридичної чи фізичної особи, яка має відповідну ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт позивач [PERSON] не вчинив, доказів виконання наведених вище вимог Інструкції та ЗК України суду не надав. Також суд звертає увагу на те, що станом на час розгляду справи в суді жодних дій для виготовлення технічної документації позивачем не вчинялося. Позовні вимоги не містять будь-якої вказівки на те, яким саме чином мають бути встановлені чи відновлені межі земельних ділянок, плану їх розташування. А тому, суд позбавлений можливості встановити, яким чином мають бути розташовані межові знаки, що підлягають встановленню чи відновленню. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із встановлених обставин вбачається, що позивачем не обгрунтовано позовних вимог належним чином, не надано суду належних доказів на їх підтвердження, в звязку з чим в позові слід відмовити. Відповідно та

Outcome: dismissed