Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 19 листопада 2020 року, в якій просить суд: стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (код ЄДРПОУ 00191307) на його користь 55 100 грн. 76 коп. за спричинену моральну шкоду у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві (без нарахування та утримання податків та інших зборів і платежів); стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (код ЄДРПОУ 24432974) на його користь 36 514 грн. 14 коп. за спричинену моральну шкоду у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві (без нарахування та утримання податків та інших зборів і платежів); стягнути з ПрАТ «Суха Балка» (код ЄДРПОУ 00191329) на його користь 13 050 грн. 18 коп. за спричинену моральну шкоду у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві (без нарахування та утримання податків та інших зборів і платежів); стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» (код ЄДРПОУ 00190977) на його користь 27 154 грн. 92 коп. за спричинену моральну шкоду у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві (без нарахування та утримання податків та інших зборів і платежів); судові витрати покласти на відповідачів. Пред`явлені вимоги позивач мотивував тим, що з 10 травня 1990 року по 15 липня 2002 року він працював на посаді помічника машиніста екскаватора та машиністом екскаватора у ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (відповідач - 1). Загальний період його трудової діяльності у Відповідача - 1 за професією помічник машиніста екскаватора та машиніста екскаватора склав понад 12 років та 2 місяці. З 22 липня 2002 року до 16 серпня 2010 року він працював машиністом екскаватора на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», який в подальшому перетворився у ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», а в подальшому у ВАТ «МітталСтіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та у теперішній час йменується як Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач - 2). Загальний період його трудової діяльності у Відповідча - 2 за професією машиніст екскаватора склав 8 років та майже 1 місяць. З 28 березня 2011 року по 12 лютого 2014 року працював машиністом екскаватора на ПрАТ «Суха Балка» (надалі Відповідач - 3). Загальний період його трудової діяльності у Відповідча - 3 за професією машиніст екскаватора склав 2 роки та 10,5 місяців. На ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі Відповідач - 4) працював машиністом екскаватора у період з 18 липня 2014 року до 16 липня 2020 року. Загальний період його трудової діяльності у Відповідча - 4 за професією машиніст екскаватора склав 6 років. За час роботи за вказаною професією позивач піддавався дії шкідливих виробничих факторів, в яких пропрацював 23 роки 4 місці. Починаючи з 2016 року, у [PERSON] почали постійно виникати захворювання, такі як гострий та хронічний бронхіти, захворювання хребта (люмбаго та радикулопатія) артрози ліктьових та колінних суглобів. Він був вимушений лікуватися та проходити як амбулаторне так і стаціонарне лікування. Протягом 2016 року ним пройдено 3 курси лікування, у 2017 році 8 курсів лікування, у 2018 році 2 курси лікування, у 2019 - 2020 роках 8 курсів лікування. Вжиті ним заходи щодо відновлення стану його здоров`я не дали ефективного результату, в наслідок чого його було направлено на лікування до ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», де йому після обстеження був виданий медичний висновок від 16 липня 2020 року №1069, згідно з яким, [PERSON] були встановлені захворювання, які мають професійний характер їх виникнення та визнані професійними. На підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність вперше виявленого хронічного професійного захворювання або рішення про підтвердження (відміну) раніше встановленого діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 липня 2020 року №599, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було утворено комісію з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами роботи якої був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 серпня 2020 року, затверджений 10 серпня 2020 року, яким встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання є шкідливі виробничі фактори, а саме: вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень ДБ:61, при гранично допустимому 59; пил переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксину від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 3.3 рази перевищує ГДК (6,6 мг/м Зри ГДК 2.0 мг/мЗ). За результатами огляду медико-соціальною комісією, 08 жовтня 2020 року йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких 40 % внаслідок вібраційного захворювання та 10% - внаслідок хронічного обструкційного захворювання легенів (ХОЗЛ), а також 28 вересня 2020 року встановлено ІІІ групу інвалідності. Через втрату здоров`я позивачу доводиться значний час витрачати на перебування у лікарні на обстеженнях та лікуванні. У зв`язку з вказаним професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. За для підтримання задовільного стану здоров`я позивачу доводиться купувати медикаменти, здійснювати поїздки до місця оздоровчого призначення, на що йому необхідно витрачати значні додаткові кошти. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, що негативно позначається на його душевному та фізичному станах та доводять факт завдання моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки ушкодження здоров`я отримано під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватись роботодавцем, яким не створив безпечних умов праці. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди позивач виходив з огляду на ступінь втрати працездатності, а також розмір мінімальної заробітної плати, який визначений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік», враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності та отриманого професійного захворювання і визначив її в сумі 131\~820 грн. (з розрахунку: 2 197 грн. * 50 мінімальних заробітних плат = 109\~850 грн. та додатково 10*2197=21970 грн. за отриману 3 групу інвалідності), яку просить стягнути пропорційно з відповідачів на свою користь, у відповідності до періоду його роботи на кожному з підприємств у шкідливих умовах праці. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року, позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача 2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Єфремова Т.О. подала 14 грудня 2020 року відзив на позовну заяву, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення мотивувала наступним. Дійсно, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 серпня 2020 року, визначено, що з 16 липня 2020 року [PERSON] встановлено остаточний діагноз вібраційна хвороба та хронічне обструктивне захворювання легень. Відповідно до аналізу п.17 зазначеного Акту, трудової книжки [PERSON] і та інформації з санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 04 березня 2020 №171/4.6-9, вбачається, що на виникнення та розвиток професійного захворювання впливав професійний маршрут [PERSON] , який працював: 05.1990-02.1996 - помічником машиніста екскаватора ВО «Кривбасруда», 02.1996 07.2002 машиністом екскаватора ВО «Кривбасруда» (12 років 2 місяці); 07.2002 08.2010 машиністом екскаватора ПАТ «АМКР» (8 років); 03.2011 02.2014 машиністом екскаватора ПрАТ « Суха Балка» (2 роки 10 місяців); 07.2014 по теперішній час машиністом екскаватора ПрАТ «Центральний ГЗК» (6 років). Оскільки позивач посилається на довідку про результати визначення ступеня професійної працездатності встановлено 50% втрату професійної працездатності, з них 40 % вібраційна хвороба, 10 % ХОЗЛ. Враховуючи вказані обставини позивач бажає стягнути суму 36\~514 грн. 14 коп. з Відповідача - 2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. При цьому представник відповідача - 2 зазначає, що позивачеві було відомо про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, однак позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідач - 2 в свою чергу не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію не порушував. Крім того, відповідач - 2 відповідно до вимог законодавства застосовує заходи щодо полегшення та оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки та техніки, засобів автоматизації та механізації виробництва. Представник відповідача зазначає, що сам факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди. Обов`язковою передумовою призначення відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, представник відповідача - 2 вказує, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б перебували в причинно-наслідковому зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв, а оскільки Актом вина не встановлена, вважати вину як безумовну неможливо, а тому відсутні підстави для стягнення з Відповідача - 2 компенсації моральної шкоди. Крім того, сума позовних вимог є явно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. 24 грудня 2020 року позивачем [PERSON] подано через канцелярію суду відповідь на відзив, який надійшов від відповідача - 2. З доводами викладеними представником відповідача - 2, він категорично не погодився та зазначив, що протягом роботи на підприємстві Відповідача - 2 з 22 липня 2002 року по 16 серпня 2010 року, він працював в умовах праці, які характеризуються наявністю шкідливих факторів: шум, вібрація, пил, статичне навантаження, які вплинули на його стан здоров`я та призвели до стійкої втрати працездатності. Так, Відповідач - 2 здійснюючи діяльність з використання екскаватору як механізму, підпадає під визначення володільця джерела підвищеної небезпеки, а тому у відповідності до вимог ч.1,2 ст. 1187 ЦК України повинен відшкодувати заподіяну мені шкоду внаслідок ушкодження здоров`я навіть й у тому випадку, коли його вина у цьому відсутня. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач - 2 не довів наявність умислу або грубої необережності з його сторони в тому, що саме з цим причин він отримав стійку втрату працездатності, а тому повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду, а ті доводи що наведені у відзиві є необґрунтованими. Представник відповідача 1 будучи не згодним з заявленими позовними вимогами, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, подав до суду відзив 31 грудня 2020 року. В обґрунтування зазначив наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Представник відповідача - 1 звертає увагу на те, що в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), взагалі не вказано конкретних посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. У свою чергу, позивач повністю погодився з висновками комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та в даній частині не оскаржував згаданий вище акт. В свою чергу, представник відповідача 1, акцентував увагу на те, що жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від позивача не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійних захворювань у позивача лежить безпосередньо на ньому самому. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань та обґрунтовували зазначений ним розмір, а тому представник відповідача - 1, вважає, що факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Таким чином, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та можливі наслідки. Тобто, відповідач 1 не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які знаходились в причинному зв`язку з настанням професійних захворювань не вчиняв, а внаслідок чого не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди і за цієї підстави. Враховуючи вище зазначене, представник відповідача 1, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача 3, також не погоджуючись з позовом подав до суду відзив 31 грудня 2020 року, позовні вимоги вважав незаконними та необґрунтованими. заперечення мотивував наступним. Відповідач 3 не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які знаходились в причинному зв`язку з настанням професійних захворювань не вчиняв, а внаслідок чого не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди і за цієї підстави. Згідно професійного маршруту, позивач на ПрАТ «Суха Балка» пропрацював 2 роки 10 місяців, в той час як загальний стаж роботи за професією становить 23 роки 3 місяці. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах праці залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Представник відповідача 3, вважає, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача - 3 будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, а отже, відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Позивач оцінив свої моральні страждання 13\~050 грн. 18 коп., що не аргументовано та необґрунтовано, сума є завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Представник відповідача 4 адвокат Громко Н.В. відзив у встановлений законом порядок не подавала, однак 02 лютого 2021 року на електронну адресу суду надіслала письмові пояснення. Відповідно до яких, вона зазначила, що дійсно позивач працював 6 років машиністом екскаватора на ПрАТ «ЦГЗК», однак лише тільки факт роботи у відповідача - 4 не є безперечним доказом вини відповідача у заподіянні шкоди здоров`ю [PERSON] . Крім того, позивач звертається з вимогою про відшкодування моральної шкоди до 4-х відповідачів. У зв`язку з чим можна зробити висновок, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням та діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці у відповідачів 1, 2, 3, 4 хоча він мав можливість змінити шкідливі умови праці на нормальні або перекваліфікуватися на іншу спеціальність. ПрАТ «ЦГЗК» завжди попереджає своїх працівників про важкість та шкідливість технологічного процесу, надає працівникам можливість отримати іншу професію, вживає заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників. Крім того, працівники мають медичну страховку та можливість отримати санітарно-лікувальні путівки і матеріальну допомогу на оздоровлення або лікування, що закріплено нормами колективного договору. Визначений позивачем розмір компенсації, представник вважає, значно завищеним та необґрунтованим. Шкода здоров`ю позивача заподіяна не тільки відповідачем 4. Позивач сам свідомо обрав роботу в шкідливих умовах праці, розуміючи наслідки від цього, та обираючи окремі пільги замість свого здоров`я. Представник позивача [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався. Надав суду заяву в якій пред`явлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові, розгляд просив проводити за його відсутності та позивача. Представник відповідача - 1 ПАТ «Кривбасзалізрудком» - адвокат Колісніченко І.В. надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити в письмовому провадженні, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача - 2 ПАТ «АМКР» - адвокат Єфремова Т.О. також надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити в письмовому провадженні, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача - 3 ПрАТ «Суха Балка» та відповідача - 4 ПрАТ «ЦГЗК» в судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції сторін та поданих ними заяв, суд вважає за можливе розгляд справи проводити в письмовому провадженні без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, а відповідачами визнано, що позивач [PERSON] працював на ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді помічника машиніста екскаватора та машиніста екскаватора в період з 10 травня 1990 року по 15 липня 2002 року, в умовах впливу шкідливих факторів 12 та 2 місяці. З 22 липня 2002 року по 16 серпня 2010 року [PERSON] працював на посаді машиніста екскаватора на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», який в подальшому перетворився у ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», а в подальшому у ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та у теперішній час йменується як Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» 8 років. В ПрАТ «Суха Балка» позивач також працював на посаді машиніста екскаватора у період з 28 березня 2011 року по 22 лютого 2014 року, що складає 2 роки та 10 місяців. В період з 18 липня 2014 року по 16 липня 2020 року працював на посаді машиніста екскаватора в ПрАТ «ЦГЗК», що складає 6 років його стажу. В загальному його трудовий стаж складає 23 роки 3 місяці. Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] (а.с. 30-33). Відповідно до акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 10 серпня 2020 року (а.с.8-11), ДУ «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» [PERSON] встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C5, C6, C7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилковий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.12). Згідно з п.17 акта розслідування професійного захворювання від 10 серпня 2020 року, у [PERSON] професійне захворювання виникло за таких обставин. Працюючи в Глеюватському кар`єрі машиністом екскаватора, позивач керував одноковшовим екскаватором під час виконання видобувних робіт. Навантажував гірничу масу у технологічний автотранспорт, розробляв гірничу масу, здійснював селективну розробку забою. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавши місце порушень режимів експлуатації екскаваторів підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. Крім того, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» від 16 листопада 2020 року протокол №1069 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 02.1996-07.2002 ВО «Кривбасруда», машиніст екскаватора; 07.2002 08.2020 ВАТ «АМКР», машиніст екскаватора (помічник); 03.2011 02.2014 АТ « Суха Балка», машиніст екскаватора. (а.с.10). В пункті 18 акта зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є вібрація загальна: вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень в дБ:61 при гранично допустимому 59; пил переважно фіброгенної дії: пил з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони в 3,3 рази перевищує ГДК (6,6 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони») (а.с. 10). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААБ №627306 від 08 жовтня 2020 року за результатами первинного огляду [PERSON] присвоєно ІІІ групу інвалідності та визначено з 28 вересня 2020 року втрату працездатності 50% у зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ (а.с.26). Так, ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34). З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999 року, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача [PERSON] з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 08 жовтня 2020 року. Частинами 1, 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення висновком МСЕК від 08 жовтня 2020 року [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст.13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на роботодавця з вини якого заподіяно цю шкоду. Згідно\~статті 153 Кодексу законів про працю України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.\~\~\~\~\~\~ Стаття 173 КЗпП України\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідачів в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідачів з порушення вимог\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України "Про охорону праці"\~та настанням у позивача [PERSON] негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої первинно з 08 жовтня 2020 року - 50%, терміном до 21 вересня 2021 року. Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідачів про відсутність у відповідачів підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності\~\~у\~\~позивача моральної шкоди,\~\~відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та\~\~його працею на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПрАТ «Суха Балка», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,\~оскільки пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 жовтня 2020 року, визначено, що підставою для встановлення [PERSON] , професійного характеру захворювання стала в тому числі його праця з лютого 1996 року по серпень 2020 року помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора. Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи відповідачами ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПрАТ «Суха Балка», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», не надано. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною\~законом № 3988-VI\~(3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Частиною 1\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу [PERSON] заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004\~року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж\~рішення\~ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПрАТ «Суха Балка», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки працюючи на підприємствах відповідачів позивач керував одноковшовим екскаватором під час виконання видобувних робіт. Навантажував гірничу масу у технологічний автотранспорт, розробляв гірничу масу, здійснював селективну розробку забою. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавши місце порушень режимів експлуатації екскаваторів підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорили підприємства - відповідачі, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачами моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про\~\~розмір\~\~відшкодування\~\~спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я,\~\~вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.\~\~\~\~ Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідачів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу з 08 жовтня 2020 року 50% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.\~Також суд враховує тривалість праці позивача на підприємствах відповідачів по справі в шкідливих умовах праці, що склала 31 рік 2 місяці при загальному стажі роботи в шкідливих умовах 23 роки 3 місяці, тобто враховує факт роботи позивача в шкідливих умовах на підприємствах, вказаних в акті розслідування хронічного професійного захворювання позивача. За даних обставин, доведеність факту стійкої втрати професійної працездатності [PERSON] на 50% при первинному огляді МСЕК та встановлення стійкої втрати ним працездатності з присвоєнням ІІІ групи інвалідності з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, необхідності періодичного проходження лікування (свідченням чому є виписні епікризи), приводять суд до переконання поза розумним сумнівом про наявність моральної шкоди, а відтак спростовують доводи представників відповідачів щодо недоведеності позивачем факту заподіяння такої шкоди. Відповідно до ст.ст.16, 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємствах відповідачів 23 роки 03 місяці, глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності та визнання особою з інвалідністю ІІІ групи, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Так, як слідує з наявної в матеріалах справи медичної документації, на чому також акцентував увагу представник позивача в обґрунтування пред`явлених вимог, після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя. Позивач періодично проходить лікування у зв`язку з професійними захворюваннями, постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, однак відновлення її стану здоров`я неможливе. Виходячи з цих обставин, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів, у вигляді одноразового відшкодування в загальному розмірі 109 850 грн., та відповідно до періоду роботи на підприємствах відповідачів в шкідливих умовах праці, розраховується пропорційно. Таким чином, відповідач 1 - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» має відшкодувати позивачеві 30\~318 грн. 60 коп., враховуючи, що позивач пропрацював 6 років та 5 місяців, що становить 27,60% від загального трудового стажу в шкідливих умовах праці за спеціальністю на посаді машиніста екскаватора, який складає 23 роки 3 місяці; відповідач 2 - ПАТ «АМКР» має відшкодувати позивачеві 37\~799 грн. 39 коп., враховуючи, що позивач пропрацював на вказаному підприємстві 8 років, що становить 34,41 % від загального трудового стажу в шкідливих умовах праці за спеціальністю на посаді машиніста екскаватора; відповідач 3 - ПрАТ «Суха Балка» має відшкодувати позивачеві 13 379 грн. 73 коп., враховуючи, що позивач пропрацював 2 роки 10 місяців, що становить 12,18 % від загального трудового стажу в шкідливих умовах праці за спеціальністю на посаді машиніста екскаватора; відповідач 4 - ПрАТ «ЦГЗК» має відшкодувати позивачеві 28\~352 грн. 29 коп., враховуючи, що позивач пропрацював 6 років, що становить 25,81 % від загального трудового стажу в шкідливих умовах праці за спеціальністю на посаді машиніста екскаватора. Наведені позивачем у позові розрахунки розміру моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року та оцінки її в 50 місячних розмірів мінімальної заробітної плати з огляду на ступінь втрати працездатності, суд вважає помилковими, оскільки при вирішенні даного питання слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями), з урахуванням обставин та критеріїв, зазначених в ч.3 ст.23 ЦК України, адже визначення моральної шкоди не підпадає під будь-які математичні розрахунки, застосування яких в даному випадку взагалі є недоцільним та некоректним. Компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Щодо проведення оподаткування моральної шкоди, завданої позивачеві ушкодженням здоров`я, присудженої судом до відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон №466) внесено зміни до п.п.164.2.14 «а» ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). Так,\~відповідно до\~п.п.164.2.14\~«а» ст.164\~ПК України\~(з\~урахування змін,\~внесених Законом\~№466),\~до загального\~місячного (річного)\~оподаткування доходу\~платника податків\~включається дохід\~у вигляді\~неустойки (штрафів,\~пені),\~відшкодування матеріальної\~або немайнової\~(моральної)\~шкоди,\~крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що з 23 травня 2020 року суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків [PERSON] внаслідок заподіяння йому шкоди здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити, що загальний розмір моральної шкоди у 109 850 грн. як такої, що заподіяна позивачеві внаслідок ушкодження його здоров`я, необхідно стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПрАТ «Суха Балка», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,\~ без урахування утримання з нього обов`язкових податків і зборів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідачів ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПрАТ «Суха Балка», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з кожного окремо в рівних частках, в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 1098 грн. 50 коп.).

Outcome: partial