Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2015 року задоволено позов [PERSON], [PERSON] до приватного підприємця Мігалат`єва [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення коштів. Стягнуто з відповідача на користь позивачів 2080грн., залишено відповідачу стабілізатор напруги релейного типу «PULS» DWM 10000, а також стягнуто судові витрати. В апеляційній скарзі Мігалат`єв О.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що в матеріалах справи відсутній висновок експертизи який би підтверджував наявність істотного недоліку товару, також відсутні докази, що стабілізатор напруги релейного типу автоматичний «PULS» DWM 10000 було відремонтовано і він знову вийшов з ладу. Представник відповідача Мігалат`єва І.П. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивачі [PERSON], [PERSON] до апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю, в задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач Мігалат`єв І.П. в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 серпня 2014 року позивач придбав в магазині "Успіх" стабілізатор напруги автоматичний "PULS" DWM 10000, про що свідчить копія товарного чеку від 23.08.2014 року (а.с.4). Термін дії гарантії на даний товар складає 24 місяці. З тексту позовної заяви та пояснень позивачів наданих в суду вбачається, що 8 лютого 2015 стабілізатор вийшов з ладу - відключився автомат на вводі близько електричного лічильника. При повторних спробах включення автомат не включався. При відключенні стабілізатора від електричної мережі, електрична енергія стала подаватися. 10 лютого 2015 року позивачі здали стабілізатор в магазин "Успіх", про що продавець поставила відмітку на фіскальному чеку (а.с.4). У 20 числах лютого 2015р. позивачі із телефонного повідомлення продавця дізналися про номер гарантійної майстерні і майстра в м.Дніпропетровськ. Через деякий час на вимогу позивачів майстер по телефону відповів що він нічого лагодити не буде, тому що не є представником фірми "PULS" і гарантію на даний стабілізатор він давати не має права. Після цього позивачі 15.03.2015 року написали скаргу на ПП "Мігалат`єва" (а.с.5). Останній запропонував їм забрати стабілізатор і протестувати його ще раз в домашніх умовах, та якщо стабілізатор не буде працювати, то відповідач відправить його у м.Київ в сервісний центр КТ "Україна". 16 березня 2015 позивачам подзвонили з магазину і повідомили що можна забирати стабілізатор, на нього дана сервісна гарантія з м.Харкова. У гарантійному талоні КТ "Україна" зазначено, що всі гарантійні ремонти проводяться тільки в сервісних центрах КТ "Україна", у випадку самостійного ремонту виробів торгової фірми "PULS" проводиться онулювання гарантії. 25 березня 2015 року позивачі отримали відповідь на свою скаргу від ПП "Мігалат`єва", в якій зазначено про акт о дефекті, копію якого позивачі не отримали (а.с.7). Задовольняючи позов суд, пославшись на ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що відповідачем передано позивачам товар не належної якості і це є підставою для його заміни чи повернення коштів за їх вибором. Також зазначив що при ухваленні рішення керується правовими позиціями викладеними в постанові Верховного Суду України від 23.05.12р. по справі №6-35цс12. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вірно зазначив суд, між сторонами склалися правовідносини які регулюються ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»від 12 квітня 1996 року №5 роз'яснив, що заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст.137 ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості про те: яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З позовної заяви вбачається, що позивачами (з посиланням на ст.22 Закону) ставиться питання про стягнення вартості придбаного ними стабілізатора, але при цьому останні зазначають, що їх обманули. Такий наслідок як розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми (про що саме просять позивачі в своїй позовній заяві) передбачено ст.8 Закону і застосовується у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Враховуючи наведене та встановлені судом фактичні обставини справи, задовольняючи позов суд, хоча і зазначив в тексті рішення, що відповідачем передано позивачам товар не належної якості і це є підставою для його заміни чи повернення коштів за вибором останніх, але послався на ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 23.05.12р. по справі №6-35цс12. Апеляційний суд зазначає, що вказана норма закону помилково застосована судом, оскільки регулює питання заборони нечесної підприємницької діяльності. При вирішенні даної справи апеляційний суд виходить з наступного. Законодавець у ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» розмежував товари неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари. Як зазначено вище, такий наслідок як розірвання договору та повергнення сплаченої за товар суми (про що і ставили питання позивачі) застосовується у разі встановлення істотних недоліків товару. Відповідно до визначення термінів у ст.1 Закону недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Якщо через недолік неможливе чи недопустиме використання товару відповідно до його цільового призначення, виник він із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення був виявлений знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад 14 календарних днів; робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару. Істотні недоліки, що виникли з вини виробника (продавця, виконавця), чи фальсифікований товар у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, підтверджуються висновком експертизи, яку продавець відповідно до п.13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002р. №506 "Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів", зобов'язаний організувати у триденний термін із дня одержання письмової заяви від споживача. Як встановлено судом, позивачі з даною вимогою до відповідача не звертались. Останні 10.02.15р. ставили питання про здійснення гарантійного ремонту. Товар було направлено до СЦ «Агромаштрейд», тобто на інше підприємство, а ні на те, що зазначено в гарантійному талоні. Після чого позивачі 15 березня 2015 року звернулись з відповідною заявою і просили повернути сплачені за товар кошти. 16.0315р. відповідач (і це не заперечується сторонами) зателефонував, а в подальшому - 25.03.15р. письмово відповів, та запропонував відповідачам забрати товар, оскільки він працює та на нього подовжена гарантія сервісним центром «КТ Україна» (м.Харьків). В ході розгляду справи факт наявності істотних недоліків придбаного позивачами товару (стабілізатора) не знайшов свого підтвердження, та спростовується матеріалами справи (а.с.46-48). Тобто по справі не встановлено фактичних обставин, які б давали законні підстави для задоволення саме поставлених позивачами вимог. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до п.п.,3 4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed