Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 жовтня 2017 року звернувся до Київського районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, укладений між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20.04.1998 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798, за умовами якого [PERSON] придбала у [PERSON] нерухоме мано квартиру №70 в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі. Право власності за [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 23 квітня 1998 року, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №109-стр.105-кн6допк. 01 липня 2017 року у віці 87 років померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно, у тому числі на квартиру №70 в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі. Позивач зазначив, що він [PERSON] є сином [PERSON], померлої 01.07.2017 року, тому є спадкоємцем першої черги, у звязку з чим у встановлений законом шестимісячний строк він 28 серпня 2017 року звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 01.07.2017 року. Також позивач зазначив, що крім нього спадкоємцем [PERSON], померлої 01.07.2017 року, є його рідний брат, син померлої [PERSON], який у встановлений законом строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом не звертався. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №389/02-14 від 13.10.2017 року йому [PERSON] було розяснено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме зазначено що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, укладений між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798, не відповідає вимогам законодавства України, оскільки нотаріально не посвідчений та вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений за участю представника продавця, що діяв по довіреності і не був брокером, зареєстрованим на біржі відповідно до її статуту. У звязку з чим нотаріусом було розяснено [PERSON] право на звернення до суду з позовом про визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним. На підставі вищевикладеного, позивач, як спадкоємець до майна [PERSON], померлої 01.07.2017 року, був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.10.2017 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста [PERSON] від 20 жовтня 2017 року, відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста [PERSON] від 30 квітня 2018 року підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 11.05.2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.20), [PERSON], зареєстрованою чи знятою з реєстрації в місті [PERSON] та Одеській області не значиться. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. Оскільки відповідач по справізареєстрованою чи знятою з реєстрації в місті [PERSON] та Одеській області не значиться, судом здійснювався виклик [PERSON] шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що відповідач [PERSON] не зявилась у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення, не повідомила про причини неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЖ №472626, актовий запис №906 від 06 червня 1955 року (а.с.5). 01 липня 2017 року у віці 87 років померла [PERSON], про що 03 липня 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складений відповідний актовий запис №6961 (а.с.4). За час життя, 20 квітня 1998 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала нерухоме мано квартиру №70, загальною площею 50,50 кв.м., в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі. Право власності за [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 23 квітня 1998 року, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №109-стр.105-кн6допк. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина (ч.1 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Після смерті [PERSON], померлої 01.07.2017 року, відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно. Спадкоємцем померлої за законом є її син - позивач [PERSON] Судом під час розгляду справи, а саме 30.04.2018 року було постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи №45/2014 до майна [PERSON], померлої 01 липня 2017 року, з якої вбачається, що вказана спадкова справа заведена на підставі заяви [PERSON] від 28 серпня 2017 року поданої до приватного нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], померлої 01 липня 2017 року. Позивач зазначив, що крім нього спадкоємцем [PERSON], померлої 01.07.2017 року, є його рідний брат, син померлої [PERSON], однак, як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом не звертався. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №389/02-14 від 13.10.2017 року [PERSON] було розяснено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме зазначено що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, укладений між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798, не відповідає вимогам законодавства України, оскільки нотаріально не посвідчений та вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений за участю представника продавця, що діяв по довіреності і не був брокером, зареєстрованим на біржі відповідно до її статуту. У звязку з чим нотаріусом було розяснено [PERSON] право на звернення до суду з позовом про визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним. На підставі вищевикладеного, позивач, як спадкоємець до майна [PERSON], померлої 01.07.2017 року, був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вже зазначалось, 20 квітня 1998 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON], та [PERSON], на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22798 від 20.04.1998 року, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала нерухоме мано квартиру №70, загальною площею 50,50 кв.м., в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 22798, а також зареєстрований 23 квітня 1998 року в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №109-стр.105-кн6допк. Відповідно до пункту 5 спірного договору, квартира продана за 14319 гривень, які були отримані продавцем до підписання цього договору та належить новому власнику [PERSON] У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченнб не підлягає. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобовязання за договором № 22798 від 20.04.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі покупцеві була передана у власність квартира №70, загальною площею 50,50 кв.м., в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі, а продавцеві передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами. Крім того, з довідки №93 від 21.09.2017 року, виданої ЖБК «Київський-9», вбачається, що у квартирі №70, загальною площею 50,50 кв.м., в будинку №68 «Б» по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі, мешкала та була зареєстрована [PERSON], з 03 червня 1998 року по день смерті 01 липня 2017 року. Таким чином, [PERSON] усі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Також суд зазначає, що як вже було встановлено, від імені продавця - [PERSON], на час укладення спірного договору купівлі-продажу № 22798 від 20.04.1998 року, на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку діяв [PERSON]. Між тим, за змістом\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про товарну біржу» членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржи. На момент укладення угоди купівлі-продажу представник продавця, що діяв по довіреності не був брокером, зареєстрованим на біржі відповідно до її статуту. Однак у вказаному договорі, товарною біржею зазначено, що особистість осіб, що підписали договір встановлена, їх дієздатність і правоздатність та приналежність відчуженого майна [PERSON] перевірені, що засвідчено експертом [PERSON] Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] були членами біржі, оскільки доказів спростовуючи до суду не надано, а [PERSON] здійснював представництво від імені [PERSON], в межах прав наданих йому на підставі довіреності № 923/97, посвідченої консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорку, США 16.10.1997 pоку. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, тому враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у звязку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі вищевикладена

Outcome: approved