Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - Шістнадцята київська державна нотаріальна контора про визначення права на приватизацію та його включення до складу спадщини. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] у віці 62 років, який за життя проживав та був зареєстрований в однокімнатній ізольованій квартирі, загальною площею 18,88 кв м, [ADDRESS]. Вказана квартира була надана [PERSON] на сім»ю із однієї особи у постійне користування згідно ордеру № 04143 серії «Б» від 04.02.1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Дарницької районної Ради народних депутатів від 12.01.1987 року. За життя батько неодноразово звертався до органу приватизації житла із заявами про приватизацію квартири, як це передбачено чинним законодавством України, проте з невідомих причин процедура приватизації житла не була розпочата. Вважає, що в разі не передання квартири у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимогати визнання за ними права власності на неї в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правових послуг від 12.08.2014 року (а.с. 32), позовні вимоги підстримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: визнати за [PERSON] право на приватизацію житла - квартири [ADDRESS] та включити це право до складу спадщини його померлого батька. В судовому засіданні представник відповідача Напханюк І.Ю., діюча на підставі довіреності від 05.01.2015 року (а.с.64), позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю вимог. Вказала, що за життя померлий батько позивача до органу приватизації житла із заявами про приватизацію спірної квартири не звертався, а тому у позивача, як спадкоємця, не виникає право на її приватизацію. Третя особа в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] у віці 62 років (а.с.7), який за життя проживав та був зареєстрований в однокімнатній ізольованій квартирі, загальною площею 18,88 кв м, [ADDRESS]. Вказана квартира була надана [PERSON] на сім»ю із однієї особи (нього) у постійне користування згідно ордеру № 04143 серії «Б» від 04.02.1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Дарницької районної Ради народних депутатів від 12.01.1987 року (а.с.10). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року (а.с.59-60) з метою всебічного та об»єктивного розгляду справи витребувано з Органу приватизації Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації інформацію про те, що [PERSON] до органу приватизації із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] не звертався (а.с.65). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Відтак, оскільки судом встановлено, що померлий [PERSON], будучи наймачем спірної квартири, за життя не висловив свою волю на її приватизацію, не звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, й у зв"язку з чим у позивача, як його спадкоємця, не виникає право на визнання за ним права на приватизацію та його включення до складу спадщини. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, з урахуванням частини п'ятої пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності",

Outcome: dismissed