Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

12.08.2015 року Жидачівська районна державна адміністрація Львівської області, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві представник позивача вказав, що відповідач є матір"ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей Жидачівької РДА, відповідно вимог чинного законодавства, малолітніх дітей відповідача влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Львівської ОДА, оскільки при обстеженні місця проживання відповідача у с. Руда Жидачівського району Львівської області було встановлено, що мати дітей [PERSON] більше тижня відсутня за місцем проживання та малолітні діти залишені нею без догляду. Окрім того, було встановлено, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків з приводу виховання своїх дітей, в приміщенні непридатні умови для проживання, антисанітарія, відсутні продукти харчування, діти недоглянуті, не забезпечені засобами гігієни. Представник позивача за довіреністю Гавдик Н.І. у судовому засіданні позов підтримала на підставах, вказаних у ньому та просила відібрати у відповідача її малолітніх дітей і стягнути аліменти. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, заявивши, що відсутні підстави для відібрання у неї малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, оскільки вона піклується про дітей. Залучений до участі у справі в якості третьої особи батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] у письмовій заяві, адресованій суду, вказав, що після офіційного розлучення у 2004 році з ним постійно знаходиться дочка [PERSON], а син - з мамою. Вважає, що [PERSON] дбайливо ставиться до дітей, тому висловився проти задоволення позовних вимог. Прокурор Томашевська Н.Ю. позов підтримала, вважала за можливе відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO] [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] у відповідача [PERSON] ([PERSON] ) без позбавлення останньої її батьківських прав. Суд, вислухавши сторони, думку прокурора, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги про відібрання дітей та стягнення аліментів підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини, згідно положень ст.164 СК України, є ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров"я та морального виховання. Правовий сенс відібрання дитини за ст.170 СК України полягає в екстренності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір"ю малолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження останніх(а.с.8-12). Згідно із висновком Жидачівської РДА Львівської області №02-17/2453 від 10.08.2015 року, відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, в приміщенні житлового будинку в с.Руда Жидачівського району Львівської області, де проживає відповідач з дітьми, санітарно-гієнічні умови проживання дітей незадовільні: у житловому будинку всюди бруд та безлад, постільна білизна брудна, відсутні продукти харчування, діти недоглянуті, не забезпечені сезонним одягом, взуттям, засобами гігієни, а також нею не створено належних умов для здобуття дітьми освіти (діти запізнюються на уроки, їхній зовнішній вигляд неохайний). За вказаних обставин орган опіки та піклування вважає доцільним відібрати від відповідачів їх малолітніх дітей. Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2011 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст.11 вищевказаного Закону передбачає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, ч.1,2 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" вказує, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Таким чином, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як мати дітей, не в повному обсязі виконує свої обов'язки та мало уваги приділяє вихованню малолітніх дітей, не здійснює за ними належний догляд та контроль, не піклується про їхній духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться їхнім здоров'ям, не проявляє до них батьківську увагу та турботу, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню і вихованню малолітніх дітей. Приймаючи до уваги, що малолітні: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] позбавлені належного батьківського піклування з боку своєї матері, а залишення дітей у відповідача є небезпечним для життя останніх, здоров'я і морального виховання, враховуючи, що інші особи не звернулися до суду із заявою про передачу дітей їм, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо відібрання дітей у відповідача [PERSON] без позбавлення батьківських прав, так як відповідач на даний час не може забезпечити повне і всебічне виховання власних дітей та підтримання на належному рівні стану їх здоров'я й життєдіяльності, оскільки не проявляє до малолітніх дітей достатньої батьківської турботи та не приймає належної участі у їх вихованні, тому відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у відповідача є доцільним та відповідатиме найвищим інтересам дітей. При цьому, суд приходить також до висновку, що відібрання дітей повинно відбутися без позбавлення відповідача батьківських прав, так як остання може змінити своє ставлення до своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їхніми батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей на час знаходження у притулку для дітей, хоча має таку можливість, так, як є працездатною особою молодого віку, суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей та із заявленим розміром аліментів, суд погоджується. Згідно із ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved