Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

31 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати укладеним Договір № 102776 про відпуск теплової енергії через транзитні трубопроводи приміщень квартири. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач надає послуги теплопостачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] у цьому будинку є відповідач. Житловий будинок має централізовану систему теплопостачання, облаштований загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. Система теплопостачання з верхньою розводкою по горищу та технічних каналах на першому поверсі. Квартира відповідача відключена від централізованої системи теплопостачання, однак через неї проходять транзитні трубопроводи Ду20 (стояк), що засвідчується актом обстеження від 05.01.2021, яке проведене представниками позивача та представником управляючої компанії ТОВ "Місто для людей Кременчук". Згідно розрахунку обсягу теплової енергії, що надходить від транзитних трубопроводів (стояків), прокладених в приміщеннях квартири [ADDRESS] , тепловіддача від транзитних трубопроводів, що проходять через квартиру відповідача становить 0, 07139 Гкал/міс. Позивач стверджує, що власники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла. Зазначає, що відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»," основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. 26 січня 2021 року на адресу відповідача був надісланий лист з пропозицією про укладення Договору №102776 па відпуск теплової енергії через транзитні трубопроводи приміщень квартири з двома примірниками. Однак вказаний проект договору відповідач не підписав та на адресу позивача не повернув. У зв`язку з тим, що відповідач, отримавши від позивача пропозицію про укладення договору, продовжує і надалі користуватися тепловою енергією, яку отримує від транзитних трубопроводів, позивач вважає, що відповідний договір на відпуск теплової енергії через транзитні трубопроводи приміщень квартири між позивачем та відповідачем є укладеним. Представник позивача в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені позову з підстав та обґрунтувань викладених у відзиві та письмових поясненнях. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надає послуги теплопостачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] у цьому будинку є [PERSON] . Житловий будинок має централізовану систему теплопостачання, облаштований загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. Квартира відповідача відключена від централізованої системи теплопостачання. Відповідно до вимог ст. ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч.3, 6 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він ґрунтований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у ч. 1 цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавство може передбачати обов`язкові умови таких договорів. Згідно зі ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону, і в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо це передбачене угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Отже, за законом можливе спонукання до укладення договору за рішенням суду за умови виникнення переддоговірного спору з таких підстав:- укладення договору необхідне у сфері державних закупівель;- обов`язковість укладення договору прямо передбачена законом;- укладення договору випливає з попереднього договору;-укладення договору передбачене будь-яким іншим договором;- укладення договору випливає з умов мирової угоди, затвердженої судом. Суд звертає увагу, що надана та досліджена копія Договору №102776 на відпуск теплової енергії через транзитні трубопроводи приміщень квартири, не відповідає вимогам за формою, змістом та умовами Типовому договору, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Велика палата Верховного Суду в постанові від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 зазначила, що з правовою позицією про можливість надання судового захисту за позовною вимогою "про зобов`язання укласти договір у певній редакції" погодився Верховний Суд України у постанові №15/095 від 27.05.2015 у справі №924/1134/14, у випадку надання позивачем проекту договору та якщо укладення такого договору є зобов`язанням відповідача в силу закону, (пункт 45 Постанови) Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається жодних обставин, які б свідчили про наявність прямої вказівки саме в Законі на необхідність укладення запропонованого позивачем проекту договору. Щодо долученого до позовної заяви акту обстеження від 05.01.2021 року, суд зазначає, що в даному акті зафіксовані відомості про квартири та їх власників із зазначенням коефіцієнту тепловіддачі для кожної із значених квартир, однак в ньому відсутні підписи власників (їх представників). Крім того, в акті не зазначено яким чином проводилося визначення даного коефіцієнту тепловіддачі та з використанням яких спеціальних приладів. Також необхідно зазначити, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово- комунальні послуги». Згідно з п.5 4.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 5 цього Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово- комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Відповідно до п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Системний аналіз наведених правових норм, які регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг та їх оплати, дає підстави для висновку, що оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється виключно на договірних засадах, які відповідають типовому договору і не можуть містити інших оплачуваних додаткових умов, як от надання послуг з постачання теплової енергії через транзитні трубопроводи (фактично оплата втрат теплової енергії існуючими трубопроводами системи централізованого опалення у багатоквартирному будинку мешканцями квартир з індивідуальними (автономними) системами опалення). За загальним правилом послуга - це дія або діяльність когось на користь іншої особи. В комерції це трудова доцільна діяльність, результати якої відображаються у корисному ефекті, особливій споживній вартості. Особливістю послуги є збіг у часі та в просторі процесів виробництва, реалізації і споживання її споживної вартості. Суд зазначає, що такої послуги як втрата тепла жодним нормативним актом не передбачена та має нульову споживну вартість, ніким не замовляється, не надається і не отримується. Позивач посилається фактично на відшкодування вартості втрат теплової енергії, у той же час, не наводить будь-яких відомостей про те, що відповідачем дійсно отримано (спожито) послуги з теплопостачання в приміщенні, зокрема, теплову енергію, яка проходить через транзитні неізольовані трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи централізованого опалення будинку. Належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин позивачем суду не надано. При цьому, згідно зі ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174, тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат ліцензіата, планованого прибутку, коригування витрат, які встановлюються НКРЕКП без урахування податку на додану вартість. Структура тарифів - складові економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних із провадженням у планованому періоді ліцензованого виду діяльності у сфері теплопостачання, які групуються за статтями відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що затверджені Міністерством фінансів України (далі - Мінфін), витрати на покриття втрат та коригування витрат. Витрати на покриття втрат - складова витрат у структурі тарифів на виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії, яка може мати як додатне, так і від`ємне значення та яка враховує відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про теплопостачання», та/або відшкодування втрат підприємств, які виникають унаслідок встановлення (зміни) цін/тарифів на паливно-енергетичні ресурси у строки, що унеможливлюють своєчасне їх урахування (з моменту такої зміни цін/тарифів на паливно-енергетичні ресурси та встановлення скоригованих тарифів) у тарифах на теплову енергію. Компенсація витрат - різниця між фактичними витратами окремих статей структури тарифів на виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії, які умовно не залежать від обсягу реалізації теплової енергії споживачам та не перевищують планованих витрат, урахованих у тарифах, що діяли в цьому періоді, і відповідними їм фактично профінансованими витратами, що включається як складова окремих статей витрат структури тарифів (може мати як додатне, так і від`ємне значення). Отже, технологічні (неминучі) втрати тепла транзитними трубопроводами закладені у тариф і оплачуються споживачами під час оплати послуги з централізованого опалення, а не окремо від неї. Згідно з наказом №209 від 22 червня 2006 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про скасування наказу Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 червня 2005 року №95», наказ від 17 червня 2005 року N 95 Про затвердження галузевих комунальних норм України «Розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками в квартирах та стояками і нагрівальними приладами приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир (за власним бажанням мешканців) від системи централізованого опалення» був скасований як такий, що не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. Крім того, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 підстави і порядок оплати споживачами послуг з централізованого опалення транзитних трубопроводів взагалі не передбачений. Методика нарахування плати за користування ізольованими транзитними трубопроводами теж відсутня. Отже, оплата послуг за втрати тепла існуючими трубопроводами та методика розрахунку цих послуг нормативно-правовими актами не передбачена. Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (заява № 21037/05; остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх безпідставністю та недоведеністю. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed