Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту того, що [PERSON] та померла [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та просив визнати його спадкоємцем 4 черги за законом всього майна після [PERSON]. Крім того, просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 1998 року по [INFO] [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу, за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. В судовому засіданні позивач і представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вказаний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [INFO] померла [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме: квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. 26 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до ПН КМНО Ганчук Ю.Я. із заявою про прийняття спадщини після померлої та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою від 26 грудня 2014 року ПН КМНО Ганчук Ю.Я. відмовила позивачу в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з недоведеністю останнього родинних відносин з спадкодавцем. Позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання свого порушеного права власності на це майно. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вимоги позову [PERSON], у тому числі, ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004. Згідно з ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Допитані у ході розгляду даної справи свідки, які протягом тривалого часу постійно спілкувались і мали дружні відносини із позивачем та спадкодавцем - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у судовому засіданні суду повідомили про те, що [PERSON] проживав разом з [PERSON], як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за місцем її проживання у [ADDRESS] з 1998 року по день смерті [PERSON], вели спільне господарство; разом із тим, свідки вказували на те, що [PERSON] за її життя говорила про те, що у неї є успадкована нею квартира на вулиці Святошинській у м.Києві. Крім того, матеріалами справи підтверджується те, що позивач здійснював організацію та проведення поховання спадкодавця, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії договору № 8 на організацію та проведення поховання від 05.01.2014 року, що був укладений із ритуальною службою та позивачем на поховання та організацію поховання, додатковим підтвердженням чого є чек сплати за договором № 8, довідка про отримання праху №176 (а.с. 10-11). Позивачем було подано суду довідку про причину смерті [PERSON] №37 від 06.01.2014 року і свідоцтво про смерть [PERSON] № [NUMBER] від 06.01.2014 року (а.с. 9-12). Разом із тим, у підтвердження спільного із [PERSON] проживання однією сім'єю із спільним побутом, позивачем було надано суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг за вказану квартиру [ADDRESS], починаючи з 2011 року по січень 2015 року (а.с. 21-28). З врахуванням викладеного, суд вважає наявними підстави для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON], як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1998 року по [INFO], що, відповідно до положень статті 1264 ЦК України, є правовою підставою для визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. На запит суду приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлія Ярославівна надіслала суду копію спадкової справи №41/2014, яка була заведена після смерті [PERSON] (а.с. 30-39). Матеріали даної спадкової справи містять заяву позивача від 26.12.2014 про прийняття ним спадщини після померлої [PERSON], [INFO] (а.с. 31). Іншими особами заяви про прийняття спадщини не подавались. Із копії свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що вона померла [INFO] (а.с. 32). Підставою для відмови нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] стало те, що позивачем не було подано нотаріусу доказів родинних відносин з померлою, а також оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS]. У ході розгляду даної справи позивач вказував на те, що після смерті [PERSON] він не зміг знайти оригіналу свідоцтва про право власності на вказану квартиру, а знайшов лише його копію. Крім того смерть [PERSON] була раптовою і вони не обговорювали своїх майнових відносин. Із наданої копії свідоцтва про право власності на житло від 31.07.2000р. вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Крім того, позивач вказував на те, що у ході їх спільного проживання із спадкодавцем, [PERSON] повідомляла йому про те, що у неї є квартира на [ADDRESS]. Однак, у ході розгляду даної справи позивач не вчинив жодних процесуальних дій, з метою підтвердження права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; жодних доказів даної обставини ним суду подано не було. У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.07.1999 сина [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 8). Із копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] вбачається, що [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], 01.04.1980 року (а.с. 33). 22.04.1985р. даний шлюб було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 25.03.1989 року (а.с. 33). Відтак, із часу відкриття спадщини інших спадкоємців [PERSON] виявлено не було, а єдиним спадкоємцем, у даному разі, є [PERSON], який є спадкоємцем 4 черги і який з 1998 року по день смерті спадкодавця проживав із нею однією сім'єю. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, є необґрунтованими вимоги даного позову про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], так як позивач, у порушення статті 60 ЦПК України, не виконав свого процесуального обов'язку із доказування цієї обставини і не надав суду належних і допустимих доказів того, що спадкодавець була власником вказаної квартири; крім того, позивач не вчинив процесуальних дій і щодо встановлення даної обставини, шляхом витребування необхідних доказів. Наведене свідчить про недоведеність даної позовної вимоги, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення. Враховуючи викладене і

Outcome: partial