Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він являється власником земельних ділянок площею 4,88 га та 0,48 га. Так, між ним та ДП "Нафком - Агро" були укладені договори оренди на вищезазначені земельні ділянки строком на 5 років, які були зареєстровані в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 07 травня 2010 року, проте, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у підписаних сторонами договорах, на час їх реєстрації, була відсутня така істотна умова, як умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а також відсутні план земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, що є підставою для визнання їх недійсними. У судове засідання позивач не з"явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2008 року між позивачем та ДП «Нафком-Агро» було укладено два договори оренди земельних ділянок площею 4,88 га та 0,48 га (а.с. 9-14), які були зареєстровані в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії «Центр ДЗК» 07 травня 2010 року, про що в Державному реєстрі земель були вчинені відповідні записи. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно зі ст. 210 та ст. 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору є: об'єкт оренди (місцерозташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час підписання сторонами договорів оренди земельних ділянок (29 липня 2008 року) не було передбачено необхідності зазначення в них умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», якими було передбачено необхідність зазначення в договорі оренди землі такої умови, було внесено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16 вересня 2008 року № 509 - VІ, який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після підписання сторонами договорів оренди землі і погодження ними їх умов. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Посилання позивача на відсутність у договорі оренди такої істотної умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не заслуговує на увагу, оскільки, під час підписання 01 вересня 2008 року договорів сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, підписали його на момент, коли зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які були внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16 вересня 2008 року № 509 - VІ, який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, ще не діяли. Крім того, вищевказані договори зареєстровані у порядку, встановленому законом та виконувалися сторонами фактично протягом 3-х років. Також позивачем не надано суду доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди чи невиконання обов'язків орендаря, які передбачені ст. 25 Закону України "Про оренду землі". Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed