Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Представник позивача за довіреністю адвокат Шишлюк М.О. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить : звернути стягнення на спадкове майно предмет іпотеки, а саме на будинок [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідачів з будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1074, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 20000 гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 грудня 2018 року та сплатою відсотків\~ за користування кредитом у розмірі 14 % річних н придбання житлового будинку. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 18 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. та зареєстрований в реєстрі за №4928, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] з надвірними та іншими спорудами, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого\~ приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. 18 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №4923. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 09 березня 2011 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №2-92/2011, яким стягнуто\~ з [PERSON] \~\~\~ на користь Тарутинського відділення № 6789 ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості в розмірі 21 160\~ гривень 44 копійки за кредитним договором № 1074\~ від 18 грудня 2007 року,\~ судовий збір в розмірі 211\~ гривень 65 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 гривень. Також, 01 жовтня 2015 року\~ Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №514/921/15-ц, яким стягнуто\~ з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі\~ 26 259 гривень 18 копійок, суму судових витрат в розмірі 262 гривень 59 копійок. В процесі виконання судового рішення з отриманої 29 листопада 2016 року постанови державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області\~ від 18 листопада 2016 року про закінчення виконавчого провадження №52527397, оскільки [PERSON] , [INFO] померла, про що внесено актовий запис №300 від 13 липня 2016 року. Вищезазначені рішення суду залишились не виконаними та на дату смерті позичальника за вищевказаним Кредитним договором існує заборгованість, яка на поточну дату залишається не погашеною. В свою чергу, на виконання вимог ст. 1281 ЦК України, позивач 05.12.2016 року направив на адресу Тарутинської районної державної нотаріальної контори заяву кредитора щодо наявності можливих спадкоємців померлої [PERSON] . 19 грудня 2016 року на адресу Банку надійшов лист від 13 грудня 2016 року за № 1414/02-14, в якому Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від спадщини не звертались. В подальшому, АТ «Ощадбанк» повторно звернувся до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою від 05 вересня 2017 року, в якій просив повідомити хто із спадкоємців [PERSON] звертався з заявою про відкриття спадщини, чи порушена спадкова справа. Листом від 14 вересня 2017 року Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області на вищезазначену заяву повідомила Банк, що спадкоємці з заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертались. У зв`язку з відсутністю спадкоємці АТ «Ощадбанк» було змушене звернутися до Тарутинського районного суду Одеської області з заявою від 20 березня 2019 року про визнання спадщини померлої [PERSON] , що складається з будинку [ADDRESS] з надвірними та іншими спорудами - відумерлою. Однак, як з`ясувалось в процесі розгляду вищезазначеної справи, спадкоємцями майна [PERSON] , 1964 року народження, яка померла [INFO] , є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. На адресу спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позивачем було направлено вимогу кредитора від 08 серпня 2019 року, яка залишилась не виконаною. Станом на дату смерті [PERSON] ,\~ а саме на 12 липня 2016 року, загальна заборгованість за кредитним договором останньої становить 36225 гривень 45 копійок. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. Представник позивач в судове\~ засідання не з`явився, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання\~ не з`явились, викликались належним чином. На адресу суду від відповідачів повернулись поштові конверти з відмітками «адресат не проживает». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачі до суду в судове засідання, однак останні в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явились, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи наведе, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими\~\~ про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1074, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 20000 гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 грудня 2018 року та сплатою відсотків\~ за користування кредитом у розмірі 14 % річних на придбання житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13-15). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 18 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. та зареєстрований в реєстрі за №4928, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] з надвірними та іншими спорудами, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого\~ приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. 18 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №4923 (а.с.18-20). 09 березня 2011 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №2-92/2011, яким стягнуто\~ з [PERSON] \~\~\~ на користь Тарутинського відділення № 6789 ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості в розмірі 21 160\~ гривень 44 копійки за кредитним договором № 1074\~ від 18 грудня 2007 року,\~ судовий збір в розмірі 211\~ гривень 65 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 гривень (а.с.22). 01 жовтня 2015 року\~ Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №514/921/15-ц, яким стягнуто\~ з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі\~ 26 259 гривень 18 копійок, суму судових витрат в розмірі 262 гривень 59 копійок (а.с.23-24). 18 листопада 2016 року державним виконавцем Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52527397 за виконавчим листом №2-92/11 видним 20 квітня 2011 року Тарутинським районним судом Одеської області у зв`язку зі смертю боржника (а.с.26). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , про що 13 липня 2016 року складено відповідний актовий запис №300 (а.с.86). Тож, вищезазначені рішення суду не було виконано. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК України). Відповідно до частин другої, четвертої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 05 грудня 2016 року представником ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління направив на адресу Тарутинської районної державної нотаріальної контори заяву кредитора щодо наявності можливих спадкоємців померлої [PERSON] (а.с.28). 19 грудня 2016 року на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління надійшов лист від 13 грудня 2016 року за № 1414/02-14, в якому Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від спадщини не звертались, заява банку зареєстрована в Книзі обліку спадкових справ з №892 від 09 грудня 2016 року, спадкова справа заведена за №418/2016 (а.с.29). 05 вересня 2017 року представником ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління повторно звернувся до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою, в якій просив повідомити хто із спадкоємців [PERSON] звертався з заявою про відкриття спадщини, чи порушена спадкова справа (а.с.30). Листом від 14 вересня 2017 року Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області на вищезазначену заяву надала відповідь про те, що спадкоємці з заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертались (а.с.31). У зв`язку з відсутністю спадкоємці АТ «Ощадбанк» було змушене звернутися до Тарутинського районного суду Одеської області з заявою від 20 березня 2019 року про визнання спадщини померлої [PERSON] , що складається з будинку [ADDRESS] з надвірними та іншими спорудами відумерлою, провадження по якій було відкрито ухвалою суду від 01 квітня 2019 року (а.с.32). Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року цивільна справа за заявою\~ ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління «Ощадбанк»\~ представником якого є [PERSON] , заінтересована особа: Малоярославецька Друга сільська рада Тарутинського району Одеської області про визнання спадщини відумерлою залишена без розгляду за заявою представника заявника, оскільки в процесі розгляду вищезазначеної справи стало відомо, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1964 року народження, яка померла [INFO] , є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.35). Ухвала суду від 14 серпня 2019 року набрала законної сили 30 серпня 2019 року. На адресу спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позивачем було направлено вимогу кредитора від 08 серпня 2019 року, яка залишилась не виконаною (а.с.36,37,38). Отже, судом встановлено, що шестимісячний строк пред`явлення вимог до спадкоємців позивачем не пропущено. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 28 лютого 2019 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотарільної контори Одеської області було видано: на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №248 на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , 1964 року народження, померлої [INFO] , яке складається\~ з земельної ділянки площею 7.2486 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 5124755300:01:002:0428, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с.105); на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №250 на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , 1964 року народження, померлої [INFO] , яке складається\~ з земельної ділянки площею 7.2486 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 5124755300:01:002:0428, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с.106). 31 травня 2019 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотарільної контори Одеської області було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №963 на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , 1964 року народження, померлої [INFO] , яке складається\~ з земельної ділянки площею 7.2486 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 5124755300:01:002:0428, яка розташована на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с.107). Відповідно до приписів ст.1275 ЦК України у випадку прийняття спадщини слід враховувати, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] успадкували спадщину після смерті боржника [PERSON] , ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, вони є належними відповідачами по зазначеній цивільній справі та мають нести відповідальність перед кредитором. За змістом частини 1 статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Змістом частин 1, 2 статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Пунктом 4.1. Іпотечного договору від 18 грудня 2007 року передбачено, що у разі невиконання бо неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої, забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.6.1. Іпотечного договору від 18 грудня 2007 року, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду,\~ реалізація предмета іпотеки\~ здійснюється у спосіб, зазначений а відповідному рішенні суду, зокрема шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є такими, що відповідають укладеному іпотечному договору та нормам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд прийшов до наступного. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частина 3ст. 109 ЖК УРСР передбачає, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як було встановлено в судовому засіданні, 18 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1074, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 20000 гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 грудня 2018 року та сплатою відсотків\~ за користування кредитом у розмірі 14 % річних на придбання житлового будинку [ADDRESS] , який також було передано в іпотеку згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області Бєлобровим П.П. та зареєстрованого в реєстрі за №4928. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що вищевказаний житловий будинок, що переданий в іпотеку, придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині\~ виселення відповідачів. Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" регламентує, що орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки зазначена норма закону визначає порядок зняття з реєстрації з підстав\~ ухвалення судом рішення про виселення як самостійну норму, в задоволенні вимог про зняття відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку слід відмовити, як такі що заявлені безпідставно. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок, що підтверджується оригіналом платіжного доручення\~ № 2151058716 від 17 квітня 2020 року (а.с.1). Таким чином, враховуючи, що позов задоволено частково, однак позовні вимоги не є майновими, суд вважає, що необхідно стягнути в рівних частках з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial