Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати (далі - індексація), внаслідок чого порушені її права на оплату праці. У зв'язку із цим вона звернулась до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з заявою про добровільну сплату заборгованої заробітної плати і через деякий час отримала гроші в сумі 889,42 грн. Просила стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» середній заробіток за час затримки виплати суми індексації за період з 02.11.2013 року по 26.03.2014 року в розмірі 19424,54 грн., за час розгляду справи у суді, та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Також просила стягнути на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 609 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься зава про розгляд справи без її присутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, а також письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на відсутність з боку роботодавця порушень законодавства про оплату праці. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 21.04.1975 року по 31.10.2013 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 9-11). За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» є винагородою у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 264/11836/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "ММК ім. Ілліча" про стягнення заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які були оглянуті в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, позивачка у грудні 2013 року зверталась до суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення заборгованої заробітної плати. Під час судового розгляду представником відповідача був зроблений розрахунок заборгованої індексації, відповідно до якого за період з березня 2003 року по липень 2006 року сума нарахованої, але невиплаченої індексації становить 527,04 грн., а сума компенсації - 543,56 грн. Позовні вимоги у вказаній цивільній справі були залишені без розгляду ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 23.05.2014 року за заявою позивачки. Згідно відомостей, наданих представником відповідача, [PERSON] 26.03.2014 року була перерахована на її картковий рахунок сума нарахованої заборгованої індексації з компенсацією в розмірі 1070,60 грн. з урахуванням утримання обов'язкових платежів. Про отримання заборгованої індексації з компенсацією саме 26.03.2014 року зазначає і сама позивачка, підтверджуючи це випискою зі свого карткового рахунку. Таким чином суд вважає доведеним факт невиплати відповідачем при звільненні позивачки усіх належних їй сум. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Оскільки судом було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався з позивачкою при її звільненні, то строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивачки не спливли, тому думка відповідача про наявність підстав для відмовити у позові з цих підстав не ґрунтуються на законі. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2013 року по 26.03.2014 року (день фактичного розрахунку) в розмірі 19424,54 грн. Згідно вказаного позивачкою графіку роботи кількість робочих днів за період затримки розрахунку з 02.11.2013 року по 26.03.2014 року складає 72. З довідки головної бухгалтерії відділу обліку заробітної плати № 1/98915 вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи становить 197,20 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02.11.2013 року по 26.03.2014 року складає (72 х 197,20 грн.) = 14198 грн. 40 коп. З позовної заяви у цивільній справі № 264/11836/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "ММК ім. Ілліча" про стягнення заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вбачається, що у грудні 2013 року позивачка зверталась із заявою про стягнення заборгованості з індексації, а також компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. При цьому вона не визначила розмір позовних вимог у конкретній сумі, а просила стягнути на її користь заборговану індексацію за певний період. Але після того, як відповідач, заперечуючи проти розміру заявлених вимог, надав власний розрахунок заборгованості з компенсації та індексації, проте за менший період порівняно з тим, який у позові заявляла позивачка, [PERSON] залишила свою позовну заяву без розгляду та отримала нараховані та вказані у розрахунку відповідача суми через касу підприємства, після чого звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку. Очевидно, що заявляючи вимоги за більший період часу, позивачка розраховувала на стягнення більшої суми. Така ситуація поза всяким сумнівом свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати і дає підстави для застосування правил ч. 2 ст. 117 КЗпП України. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки виплати належних позивачці сум, суд ураховує спірну суму, на яку та мала право, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи і,

Outcome: partial