Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2018 року близько 17 години 00 хвилин по вул. Набережна в районі школи № 3 в м. Березань Київської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда LEADER ML50A під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2121 під керуванням відповідача - [PERSON] . Як вказує позивач, в результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, а саме множинного двобічного перелому ребер з поперечним зміщенням І, ІІ, ІІІ, ІV ребер справа та I, II, III, IV, V, VI зліва. Окрім того, мопед отримав механічні пошкодження. Відразу після ДТП в присутності працівників поліції сторони відмовились від його оформлення, оскільки на місці пригоди [PERSON] визнала свою вину у його скоєнні та написала розписку про своє зобов`язання відремонтувати транспортний засіб та допомогти в лікуванні. Як вказує позивач, вартість відновлювального ремонту мопеда складає 9 081 грн., вартість послуг оцінювача з визначення розміру майнового збитку мопеда склала 1 400 грн., вартість квитків для проїзду до медичного закладу у м. Києві - 180 грн., внесок до лікарняної каси - 200 грн., вартість МСК грудної клітки та друк знімку на плівці - 910 грн., вартість використаних на лікування медикаментів - 2 781,84 грн. Разом з тим, з дня вчинення ДТП відповідачка ухиляється від спілкування з позивачем з приводу компенсації завданих нею збитків. Окрім того, внаслідок ДТП позивач зазнав сильних душевних страждань, викликаних переломами та порушенням усталеного способу життя, чим було заподіяно моральну шкоду, розмір якої оцінює в 10 000 грн. Відтак, вважає свої права порушеними та просить стягнути з відповідачки на свою користь 14 552,84 грн. заподіяної матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, позов просив задовольнити та пояснив, що 16.10.2018 року о 17 годині 00 хвилин він рухався на мопеді головною дорогою прямо в напрямку з центру міста по вул. Набережній, та біля школи № 3 поперек дороги йому виїхав автомобіль «Нива» білого кольору, за кермом якого була відповідачка, яка не пропустила позивача, почавши виконувати маневр повороту, внаслідок чого позивач в`їхав у її автомобіль. Окремо відзначив, що він їхав зі швидкістю 60 км/год та попереду нього на відстані приблизно 15 метрів рухався ще один автомобіль. Після зіткнення позивач свідомість не втрачав, на місце пригоди приїхала швидка допомога та забрала його до лікарні. Там його обстежили, проте нічого не знайшли, попередили, що біль можливо відчується через два тижні. Від госпіталізації позивач відмовився, так як не вважав це за необхідне. Відповідачка свою вину визнала усно та написала розписку про те, що зобов`язується надати йому допомогу в лікуванні, тому від оформлення протоколу поліцією вони відмовились. В подальшому позивач почав відчувати біль у серці, тому звернувся за допомогою до лікаря. Обстеження проходив 23.10.2018 року у м. Києві, куди дістався маршруткою самостійно. За його результатами йому було поставлено відповідний діагноз та виписано ліки. Внаслідок заподіяних йому травм позивач змушений був сидячи спати, відчував біль та дискомфорт, до цього часу не носить важкого та не може повноцінно працювати. Вказав, що за домовленістю з відповідачкою наприкінці жовтня віддав їй мопед для ремонту, проте десь через місяць, наприкінці листопада забрав його назад, так як ніяких дій щодо ремонту винна сторона не вчиняла. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію останнього, вказавши, що поліція на місці пригоди встановила вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, та зауважив, що відповідачка, визнаючи свою вину, в присутності поліцейських, без примусу власноручно написала розписку про відшкодування заподіяної шкоди. Проте в подальшому, побачивши в лікарні, що рентгенівський знімок пошкоджень у позивача не показав, від взятих на себе зобов`язань відмовилась, безпідставно тримала в себе мопед та не вчиняла ніяких дій щодо його ремонту. Відповідачка в судовому засіданні проти пред`явленого позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, та пояснила, що того дня дійсно їхала з вокзалу, та перед тим, як почати виконувати поворот ліворуч, зупинилась, щоб пропустити машину, яка рухалась їй назустріч. Коли остання проїхала, відповідачка почала рух. Проте відразу за вказаним автомобілем на мопеді рухався позивач, якого не було видно через габарити даної машини, внаслідок чого сталось зіткнення. Після аварії відповідачка залишилась на місці події та в подальшому поїхала разом з позивачем до лікарні. Там йому зробили рентген, проте виявили лише старі, вже зрощені переломи. Нових травм не було. Справді написала розписку за ініціативою позивача, так як розгубилась, а останній не вірив, що вона зробить все так, проте відзначила, що своєї вини в тому, що сталось, не визнає. Разом з тим, через три дні позивач почав вимагати в неї 40 тисяч гривень, з яких 20 тисяч - вартість нового мопеда, 15 тисяч - витрати на ліки та відшкодування моральної шкоди. З такими вимогами відповідачка не погодилась. Її син за домовленістю з позивачем забрав у нього мопед для ремонту, почав шукати до нього необхідні запчастини, придбав майже все, за винятком декількох, оскільки мопед старий, деталей на нього мало та потрібен час, щоб все знайти. Проте позивач, не дочекавшись, забрав мопед назад. На лікування відповідачка коштів не надавала, оскільки позивач повідомив їй про свій намір звертатись до суду. Представник відповідачки підтримала позицію останньої, вказуючи на безпідставність пред`явлених вимог, та наголосила на тому, що позивач перевищив встановлені обмеження швидкості до 50 км/год для руху транспортних засобів, а також не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем відповідачки. Вказала, що медичне обстеження позивача, яке показало наявність у нього переломів, було проведено через 7 днів після дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідні пошкодження могли виникнути в позивача вже після тієї події та як наслідок впливу інших факторів. Звернула увагу на відсутність рецепту та інших доказів підтвердження призначеного позивачу лікування. Крім того, вказала на сумнівність звіту про оцінку транспортного засобу, який виконано 10.12.2018 року, тобто по проходженню значного часу після події того дня. Третя особа в судовому засіданні вказала, що є дружиною позивача, та суду пояснила, що останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідачки справді були заподіяні травми у вигляді переломів 10 ребер, внаслідок чого він не може працювати по господарству. Окремо відзначила, що в лікарні хірург їм пояснив, що рентген переломів не виявить. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, вказав, що є поліцейським Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, та того дня, точної дати не пам`ятає, перебуваючи на патрулюванні, побачив, що на перехресті вулиць Набережна та Куйбишева сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нива» білого кольору та мопеда. Відповідачка знаходилась на місці події та свою вину визнавала, пояснюючи, що її засліпило сонце. Поліцейські склали схему місця ДТП та поїхали в лікарню за потерпілим. Там лікар повідомив їм, що потерпілий має легкі тілесні ушкодження, проте флюорограма переломів не показала. Від оформлення протоколу про адміністративне правопорушення сторони відмовились. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що працює в Березанському ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, та вказав, що 16.10.2018 року близько 16 години 45 хвилин патрулював в м. Березань, та помітив ДТП, що відбулось на перехресті вулиць Набережна та Куйбишева. Потерпілого на місці пригоди на той момент вже не було. Відповідачка повідомила, що рухалась з вокзалу, повертала на вул. Куйбишева та не помітила мотоцикл позивача, допустивши з ним зіткнення. Пояснювала, що її засліпило сонце. На його думку, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідачки. На місці події було складено схему ДТП, після чого свідок поїхав до Березанської міської лікарні за потерпілим. Приїхавши, запропонував учасникам ДТП оформити протокол про адміністративне правопорушення, проте вони повідомили йому, що домовились між собою, тому від оформлення відмовились. В потерпілого візуально тілесних ушкоджень свідок не бачив. Лікар також підтвердив, що підозр на переломи не було. Відзначив, що в його присутності сторони розписки не писали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був очевидцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди, бачив, що [PERSON] рухалась на автомобілі «Нива» з вокзалу, пропустила одну машину та почала маневр повороту. В цей момент мопед позивача в`їхав в бокову частину автомобіля відповідачки, а саме в переднє праве крило. Окремо відзначив, що дистанція між мопедом та автомобілем, що рухався попереду нього, була невеликою, а мопед їхав з швидкістю, середньою для того району. Після зіткнення свідок підбіг до потерпілого та викликав швидку. [PERSON] пояснила, що не побачила позивача, так як її засліпило сонце. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є зятем відповідачки та працює лікарем-хірургом Київської міської лікарні № 1. Після ДТП він разом із сином відповідачки приїхали до [PERSON] , щоб домовитись про відшкодування заподіяної шкоди, а також запропонувати медичну допомогу та госпіталізацію до Київської міської лікарні № 1. Проте позивач від запропонованої госпіталізації та обстеження відмовився. Окремо відзначив, що при переломі 3-4 ребер госпіталізація є обов`язковою, а при переломах 10 ребер є загроза життю, відповідно, якщо лікар при обстеженні [PERSON] цього не зробив, значить, таких переломів не було. Свідок [PERSON] , допитаний судом, повідомив, що є знайомим родини позивача, та коли їхав того дня з центру на вокзал, побачив в районі школи мопед, який лежав на дорозі. В цей час йому подзвонила дружина позивача та повідомила про ДТП, що відбулось. Відтак, він забрав її та відвіз до лікарні. Зауважив, що залишився в машині та до лікарні разом з нею не заходив. Окремо відзначив, що часто буває в гостях у позивача, тому знає, що останній від отриманих травм не міг спати, сидіти, змушений був приймати ліки. Зі слів позивача, в останнього були зламані 4 ребра. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином відповідачки, та повідомив, що самої дорожньо-транспортної пригоди не бачив, тому про її обставини чув лише зі слів. Знає, що відповідачка написала розписку про відшкодування шкоди, а позивач, в своє чергу, - про відсутність до останньої претензій. Зазначив, що разом із зятем відповідачки приїхав до потерпілого, щоб подивитись на мопед та запропонувати лікування. Останній від медичної допомоги відмовився, пояснивши, що буде лікуватись сам, а потім надасть відповідні чеки для відшкодування. Відзначив, що при розмові з позивачем не вбачалось ознак того, що в нього зламані 10 ребер. Пошкоджений мопед вони забрали, щоб відремонтувати. Вказав, що так як він був старий, до нього складно було знайти деякі деталі, тому ремонт затягнувся, що не подобалось позивачу. Відтак, через декілька днів останній забрав мопед до себе та повідомив, що буде звертатись до суду з позовом. Позивач вказував, що відповідачка винна йому 40 000 грн., з яких 20 000 грн. - вартість нового мопеду, а 15 000 грн. - відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування. Окремо відзначив, що строки ремонту сторонами не обговорювались. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що того дня йому зателефонувала дружина позивача та повідомила про ДТП. Приїхавши на місце, він побачив там його учасників та швидку. Потерпілому надавали медичну допомогу. Відповідачка на місці говорила, що свою вину у скоєному визнавала та пояснювала, що її засліпило сонце. До лікарні свідок не їздив, про розписку йому нічого не відомо. Вказував, що бував вдома у позивача близько двох разів на тиждень, останній скаржився на болі в грудній клітці, пересувався самостійно. Говорив, що проходив обстеження в м. Києві та що в нього зламані 10 ребер. Свідок [PERSON] , допитаний судом, зазначив, що є лікарем-хірургом Березанської міської лікарні, та до нього на наступний день після травми звернувся позивач. Його стан був поганим, відчувались болі в грудній клітці, спостерігалось порушення дихальної функції, проте від госпіталізації останній відмовився. Встановлений попередній діагноз - закрита травма грудної клітки. Окремо відзначив, що консолідовані переломи - це зрощені переломи, яким не менше 1 місяця, консолідуючі (зрощувані) - яким менше 1 місяця. Свіжі переломи на рентгензнімках не завжди видно, проте консолідовані видно завжди. Експерт [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що проводив дослідження в межах поставлених перед ним запитань за наданими йому рентгензнімками, за результатами якого встановив, що тілесні ушкодження [PERSON] могли утворитись під час дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2018 року. Відзначив, що для проведення дослідження залучав спеціаліста-рентгенолога, який є фахівцем в даній сфері. Враховуючи пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.10.2018 року близько 16 години 45 хвилин на перехресті вул. Набережна та вул. Куйбишева в м. Березань Київської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю мопеда LEADER ML50A під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , учасники якої від оформлення ДТП відмовились, про що поставили свої підписи в схемі місця ДТП, що підтверджується даною схемою, рапортом начальника СРПП № 3 Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, лейтенанта поліції Сквирі О. В. від 16.10.2018 року, а також повідомленням Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 27.11.2018 року № 2687 (а.с.76,77,78). Як вбачається з наданого суду полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8230097 від 29.01.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «Країна» як страховиком та ФГ «Надія» як страхувальником строком з 02.02.2018 року по 01.02.2019 року включно, автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з. [NUMBER] , є забезпеченим транспортним засобом, що підтверджується також відомостями Єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є відкритими та загальнодоступними відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.175). Згідно розписки від 16.10.2018 року [PERSON] зобов`язалась допомогти у відновленні мопеду та лікуванні (а.с.14). Зі змісту довідки Комунального некомерційного підприємства «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» від 05.02.2019 року № 1148, [PERSON] дійсно звертався 16.10.2018 року близько 17 години 15 хвилин до приймального відділення лікарні та був оглянутий черговим лікарем-травматологом в присутності працівників поліції. Діагноз при поступленні: закрита травма грудної клітки внаслідок падіння зі скутера; від госпіталізації відмовився (а.с.86). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» від 31.10.2018 року за № 194, 17.10.2018 року [PERSON] звертався до лікаря хірурга, яким встановлено діагноз: ЗТГК, забій, перелом; від госпіталізації відмовився (а.с.19,79). За даними комп`ютерної томографії [PERSON] від 23.10.2018 року лікарем медичного центру «Асклепій» [PERSON] у обстежуваного встановлено наявність дифузних змін легеневої паренхіми по типу склерозу, ХОЗЛ, змін нижньої долі лівої легені, ймовірно, реактивного характеру по типу дисковидних ателектазів; забій S8 зліва; множинні переломи передніх відділів ребер зліва та справа; високе розташування лівого куполу діафрагми (а.с.21). Згідно консультативного заключення КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» Київської обласної державної адміністрації від 23.10.2018 року, [PERSON] встановлено діагноз: закрита травма грудної клітки, множинні двобічні переломи ребер з поперечним зміщенням І, ІІ, ІІІ, ІV ребер справа та I, II, III, IV, V, VI зліва, забій лівої легені (а.с.24). При цьому, як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» від 19.03.2019 року № 223, протягом 2018 року [PERSON] звертався за медичною допомогою: 11.06.2018 року № 12412 - на рентгенограмі ОГК виявлено зрощувані переломи IV, V, VI ребер справа, зліва - переломи IV, V, VIІ; 16.10.2018 року № 16845 - на рентгенограмі органів черевної клітки в двох проекціях виявлено консолідовані переломи IV, V, VI, VIІ ребер зліва; 11.02.2019 року № 21166 - виявлено консолідовані переломи IV, V, VI ребер справа, IV, V, VI, VIІ ребер зліва (старі) (а.с.133). Разом з тим, згідно довідки рентгенкабінету Березанської міської лікарні від 18.04.2019 року на рентгенограмі ОГК № 12412 від 11.06.2018 року виявлено потовщення IV ребра справа, V, VI, VIІ, VIІІ зліва; на рентгенограмі ОГК № 16845 від 16.10.2018 року прослідковуються потовщення плеври, субплевральна гематома на рівні 4-6 ребер справа, синуси вільні; на рентгенограмі ОГК № 21166 від 11.02.2019 року - прослідковується потовщення IV ребра справа, V, VI, VIІ, VIІІ зліва, синуси вільні (а.с.151). За висновком експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» [PERSON] . В. № 6, за результатом проведеного дослідження в [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів передніх відділів ребер з обох сторін, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що обумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні, та могли утворитися за обставинами, на які вказано у заяві, а саме під час дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2018 року (а.с.139). За змістом звіту про визначення вартості матеріального збитку від 01.12.2018 року за вих. № 3011, виконаного ФОП [PERSON] , оцінювач [PERSON] , вартість відновлювального ремонту мопеду з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на дату оцінки 01.12.2018 року становить 7 488,60 грн. (а.с.28-53). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 5743 від 22.10.2018 року, [PERSON] було сплачено 200 грн. на рахунок Комунального некомерційного підприємства «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» (а.с.20). Згідно акту про надані медичні послуги для пацієнта вартість МСКТ органів грудної клітки та друк знімку на плівці становить 910 грн. (а.с.23). У відповідності до квитанції № 019302 від 06.12.2018 року, за надані послуги з визначення матеріального збитку сплачено 1 400 грн. (а.с.27). Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним з яких є, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, як встановлено ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Разом з тим, як визначено ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування визначені в статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, за змістом ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За визначенням статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; при цьому, особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом п.п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положеннями статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, у визначених законом випадках страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати (ст. 991 ЦК України). Спеціальні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) передбачені статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водночас, відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі Великої Палати в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, за змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (п. 59 рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepkav. Ukraine), заява № 61406/00); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (п. 158 рішення від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudlav. Poland), заява №30210/96, п. 29 рішення від 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnagav. Ukraine), заява №20390/07). Згідно з роз`ясненнями п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, за змістом пунктів 1-2 частини 3 вказаної статті, є одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, за правилами, встановленими ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, звертаючись до суду з позовом, позивач вважає свої права порушеними та просить стягнути з відповідачки шкоду, заподіяну з її вини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказуючи при цьому як на складову заподіяної йому матеріальної шкоди на вартість ремонту пошкодженого мопеда, послуги оцінювача, а також витрати, понесені у зв`язку з лікуванням, а заподіяну йому моральну шкоду обґрунтовує фізичним болем та стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку з заподіяним йому ушкодженням здоров`я, відтак, реалізуючи в такий спосіб гарантоване йому законом право вибору способу судового захисту, яке належить виключно позивачеві. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, сталась 16.10.2018 року близько 16 години 45 хвилин на перехресті вул. Набережна та вул. Куйбишева в м. Березань Київської області за участю мопеда LEADER ML50A під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом, відтак, з врахуванням правил спеціальних деліктів, встановлених статтями 1187, 1188 ЦК України, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних за заподіяну шкоду осіб, ПрАТ «СК «Країна» як страховик є належним суб`єктом, відповідальним перед потерпілим за заподіяну нею шкоду. Доказів зворотного суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено. При цьому, виходячи з системного аналізу положень ст.ст. 25, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування, як і прийняття вмотивованого рішення про відмову у їх здійсненні, проводиться страховиком в порядку, встановленому законодавством. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач у встановленому законом порядку звертався із заявою про страхове відшкодування до страховика - ПрАТ «СК «Країна» та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин, підстави вважати, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, відсутні. При цьому, з огляду на положення статей 23, 26-1, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Пунктом 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз`яснено, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальності за заподіяну позивачу шкоду, відтак, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed