Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Струсівської сільської ради, третя особа: приватний нотаріус Теребовлянського нотаріального округу Гордєєва Л.І. про визнання за ним права власності на спадкове майно, на колишній колгоспний двір -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] та в порядку переходу права на прийняття спадщини після смерті [PERSON], який не встиг прийняти спадщину після її відкриття, оскільки помер [INFO], мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду. Позивач вказав у позовній заяві про те, що справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримає та просить їх задовільнити. Відповідач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи: приватний нотаріус Теребовлянського нотаріального округу Гордєєва Л.І. в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки від 18 липня 2017 року № 1566 виданої Струсівською сільською радою про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відноситься до колгоспного типу двору, на період 15 квітня 1991 року за вказаною адресою проживали [PERSON] та [PERSON], який помер 1993 року. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на [ADDRESS], були [PERSON] та [PERSON] із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в [ADDRESS], які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких [PERSON] належало 1/2 частка вищевказаного будинковолодіння, [PERSON] належало 1/2 частка вищевказаного будинковолодіння. Судом встановлено, що [PERSON] помер 1993 року. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яку прийняла його дружина [PERSON], так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину тобто вступила в оперативне управління спадковим майном - домоволодінням, що [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно довідки виданої Струсівською сільською радою від 18 липня 2017 року № 1565, про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що належав [PERSON], по [ADDRESS] під забороною віддчуження не перебуває. Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 229 від 01 серпня 2017 року [PERSON] про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON], однак право власності не зареєстровано. 06 квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, та яким заповіла власний житловий будинок, який знаходиться в селі Налужжя Теребовлянського району в порівних частках по ? своєму синові [PERSON], та своєму онукові [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 січня 2017 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач фактично вступив в оперативне управління спадковим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно довідки від 18 липня 2017 року № 1567 виданої Струсівською сільською радою про те, що на день смерті померлої [PERSON], з нею проживав та був зареєстрований онук - [PERSON] 1983 року народження. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України, а саме- дочки померлої : [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від обов'язкової частки у спрадковому майні. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] його батьками вказано: [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], його батьками вказано: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 2017 року. [PERSON] не встинг прийняти спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ст. 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON]. Постановою виданою приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. від 21 грудня 2017 року № 899/02-31 було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспор'юється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовільнити, визнавши за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]).

Outcome: approved