Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

21.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив до початку слухання справи по суті, та просив суд ухвалити рішення, яким поновити його на посаді генерального продюсера Приватного акціонерного товариства "Одеська Кіностудія» або призначити його на таку посаду, яка відповідає його професійній кваліфікації, скасувати наказ ПрАТ «Одеська кіностудія» від 28.10.2014 року №188-К та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що він знаходився у трудових відносин з відповідачем ще починаючи з 20.09.1976 року, проте 28.10.2014 року його було звільнено з посади генерального продюсера. Позивач вважає, що він звільнений з роботи не законно, тому є всі підстави для поновлення його на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Одеська Кіностудія" у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши суду письмові заперечення та документи. Третя особа Голови правління приватного акціонерного товариства "Одеська Кіностудія" Звєрєв Андрій Вадимович у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази та матеріали справи, заслухавши доводи сторін, доходить до висновку про те, що позов [PERSON] слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на Одеській кіностудії на різних посадах, починаючи з 1976 року, а з 07.06.2012 року був її Генеральним продюсером. Наказом Голови правління ПрАТ «Одеська кіностудія» Звєрєва А.В. від 14.08.2014 р. №126-К було прийняте рішення скоротити з 20.10.2014 р. посаду генерального продюсера Кіностудії [PERSON].) - 1 одиниця. Начальнику відділу кадрів Шестаковій І.А. запропоновано повідомити працівника про майбутнє звільнення, довести до відома профспілки та органів зайнятості відомості про вивільнення робітника, провести пошук вакантних посад для особи, що підпадає під скорочення (а.с.15). 15.08.2014 р. позивачу [PERSON] було вручено під особистий підпис повідомлення від 14.08.2014 року про майбутнє вивільнення у зв'язку з скороченням штату працівників. Також, в повідомлені було зазначено про відсутність на Кіностудії вакантних посад, які відповідають професійним навичкам і кваліфікації позивача (а.с.45). 19.08.2014 р. в Одеський міський центр зайнятості здано звітність про заплановане вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Рекомендована Одеським міським центром зайнятості дата звільнення не раніше 20.10.2014 р. (а.с.46,47). 15.08.2014 року Голова Правління Звєрєв А.В. звернувся до профспілкового комітету ПрАТ «Одеська кіностудія» з поданням, в якому просив надати дозвіл на скорочення посади Генерального продюсера кіностудії [PERSON].) (а.с.10). 26.08.2014 р. первинна профспілкова організація Кіностудії, розглянувши на своєму засіданні подання адміністрації Кіностудії протоколом № 4 дала згоду на скорочення штатної одиниці - генерального продюсера. На засіданні первинної профспілкової організації були присутні 3 її члени з 5, що відповідає вимогам законодавства щодо кворуму (більше половини членів). Також суд звертає увагу на те, що позивач був присутнім на вказаному засіданні комітету (а.с.9). 17 жовтня 2014 року позивач звернувся до Голови правління ПрАТ «Одеська кіностудія» з заявою, в якій просив запропонувати йому вибір вакантної посади на підприємстві, яка відповідала б його досвіду, погоджуючись на посаду заступника начальника цеху знімальної та освітлювальної техніки (а.с.4). Однак, як вбачається з штатних розкладів кіностудії, затверджених 14.08.2014 р. та 21.10.2014 року, така посада на підприємстві взагалі відсутня (а.с.61-66). Листом (повідомленням) від 08.10.2014 р. № 265 гр. [PERSON] було повідомлено про необхідність 20.10.2014 р. передати усі робочі документи голові правління Кіностудії, а також, у зв'язку з скороченням штату, про необхідність отримати 20.10.2014 р. трудову книжку. Зазначене повідомлення позивач отримав під особистий підпис 14.10.2014 р. (а.с.49). 14.10.2014 року керівництвом кіностудії був виданий наказ №178-к, яким [PERSON] було звільнено з посади Генерального продюсера кіностудії з 20 жовтня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі наказу №126-К від 14.08.2014 року та протоколу засідання профкому №4 від 26.08.2014 року (а.с.50). Позивач з вищевказаним наказом був ознайомлений, однак, від підпису відмовився, що підтверджується актом від 14.10.2014 року (а.с.51). Проте, 20.10.2014 р., незважаючи на попереднє повідомлення від 08.10.2014 р. № 265, позивач [PERSON] на роботу не з'явився, про причину відсутності адміністрацію Кіностудії не повідомив, що являється прогулом відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Про відсутність позивача 20.10.2014 р., у свій останній робочий день, на робочому мусті складено відповідний акт (а.с.52). У зв'язку з відсутністю [PERSON] 20.10.2014 р. на своєму робочому місті, а також не отриманням позивачем у свій останній робочий день трудової книжки, листом від 21.10.2014 р. № 295 позивачу, відповідно до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, було повідомлено про звільнення та необхідністю отримання трудової книжки (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення додається) (а.с.53,54). 28.10.2014 р. позивач з'явився у Кіностудії та передав помічнику керівника лист непрацездатності від 19.10.2014 р. серія АГЕ № 333225, що зафіксовано відповідним актом. У листі непрацездатності було зазначено, що [PERSON] знаходився на лікарняному з 19.10.2014 р. по 23.10.2014 р. Згідно з ч. З ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Враховуючи вимогу зазначеної норми права, а також те, що про наявність листка непрацездатності стало відомо лише 28.10.2014 р., було видано наказ від 28.10.2014 р. № 188-К, яким попередній наказ №178-К про припинення трудового договору було скасовано та змінено дату вивільнення на 24.10.2014 р. (наступний робочий день після закриття листа непрацездатності). 28.10.2014 р. позивач [PERSON] отримав у відділі кадрів Кіностудії свою трудову книжку, що підтверджується його підписом у книзі обліку та руху трудових книжок, подав рапорт та звіт про виконану роботу. Виплата усіх належних працівникові при звільненні грошових коштів була проведена з позивачем ще 20.10.2014 року, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 116 КЗпП України та не заперечувалось позивачем. Відповідно до по. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даних норм, позивач не надав належним та допустимих доказів того, що його звільнення було незаконним. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що право визначати штат і чисельність працівників є прерогативою роботодавця, а суд не наділений правами давати оцінку доцільності проведення скорочення штату працівників. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору.

Outcome: dismissed