Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач 05.08.19 р. за посередництвом свого представника - адвоката - звернулась до суду із вказаною вище позовною заявою, просить стягнути з відповідача на її користь 26 216 грн, 49 коп. страхового відшкодування, з яких: 22 338 грн - моральна шкода, 2 567 грн, 50 коп. - витрати на поховання, 1 310 грн, 99 коп. - витрати на лікування) та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Нацбанку України у розмірі 2 151 грн, 91 коп.; 3 відсотки річних у розмірі 185 грн, 31 коп., інфляційні втрати у розмірі 51 грн, 52 коп., а всього 2 388 грн, 74 коп.; понесені нею судові витрати у справі, що полягають у оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 15 000 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 26.07.18 р. мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої водій [PERSON] (далі - водій), керуючи мікроавтобусом марки «Богдан», р. н. з. [NUMBER] далі - автомобіль), рухаючись по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області, допустив наїзд на велосипедиста - [PERSON] . Внаслідок ДТП останній від отриманих тілесних ушкоджень помер у реанімаційному відділенні Ковельської ЦРЛ. Відповідальність водія автомобіля на дату ДТП була застрахована за полісом № АМ 862023 у ТДВ «СК «Ю. Ес. Ай»». Покликаючись на п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що 28.12.18 р. відповідачеві надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах позивача як дружини потерпілого. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складає 52 432 грн, з яких: 44 676 грн - моральна шкода, 5 135 грн - витрати на поховання, 2 621 грн, 98 коп. - витрати на лікування. 08.05.19 р. відповідачем проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме: виплачено 26 216 грн, 49 коп. страхового відшкодування дружині потерпілого - позивачеві, що склало 50 % від заявленої за заявою про виплату суми страхового відшкодування суми - 52 432 грн, 98 коп.. У виплаті решти 50 % суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду, витрати на поховання та лікування - відмовлено з покликанням на наявність провини потерпілого як велосипедиста у настанні ДТП, внаслідок якої він і загинув, згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 10.10.18 р.. Однак таку відмову позивач вважає незаконною з огляду на таке. Покликаючись на п. 3 ч. 1 ст. 1 188, ч. 1 ст. 1 187 ЦК України, п. 1.10 ПДР України, ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що підстав до застосування положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винуватих у заподіянні шкоди застосовується при здійсненні страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки, яким велосипед не є. Смерть же потерпілого настала внаслідок наїзду на нього одного автомобіля. Покликаючись на ч. 5 ст. 1 187 ЦК України, зазначає, що у постанові про закриття кримінального провадження від 10.10.18 р. немає інформації щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП. Покликаючись на судову практику, ч. 3 ст. 1 193 ЦК України, зазначає, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП покладається на водія автомобіля, за участю якого сталась ДТП, а у даному випадку - на відповідача як страховика забезпеченого транспортного засобу - у повному обсязі. Покликаючись на ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вбачає підстави стягнення із відповідача пені за період з 08.05.19 р. по 01.08.19 р. в розмірі 2 151 грн, 94 коп.. Покликаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначає, що за період з 08.05.19 р. по 01.08.19 р. нараховано інфляційних витрат в сумі 51 грн, 52 коп.; 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 185 грн, 31 коп.. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 09.08.19 р. справу було прийнято до провадження у спрощеному позовному провадженні. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем було отримано під розпис 16.08.19 р.. 09.09.19 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, що поданий 03.09.19 р.. Представник відповідача - адвокат у такому відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідача позовні вимоги не визнає та вважає їх незаконними, необгрунтованими. Між страховиком та ПП [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/08622023 (далі - поліс), за яким забезпеченим транспортним засобом (далі - т/з, забезпечений т/з) був т/з Богдан А - 09201, р. н. [NUMBER]. Покликаючись на п. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що о 12 год. 10 хв. 26.07.18 р. по вул. Незалежності у м. Ковелі Волинської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Богдан», д. р. н. [NUMBER] , допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] (далі - потерпілий). Внаслідок наїзду потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер 27.07.18 р. у реанімаційному відділенні Ковельської ЦРЛ. За цим фактом було порушене кримінальне провадження № 120 180 301 100 016 33, що було 26.07.18 р. внесене до ЄРДР. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 10.10.18 р. ГУ НП у Волинській області, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як було встановлено, що водій автомобіля не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого. У даній дорожній ситуації з технічної точки зору дії потерпілого, що не відповідали вимогам п. п. 6.7, 9.2 «б», 9.3, 9.4, 10.1 ПДР України, знаходяться у причиновому зв`язку з виникненням ДТП. Об`єктивно ДТП трапилась з вини велосипедиста, так як останній перед виконанням маневру повороту, не подав сигналу про намір виконання маневру і перед початком зміни руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху. У діях водія не встановлено порушень ПДР України, що перебували б у безпосередньому причинно - наслідковому зв`язку з настанням ДТП і її наслідками у вигляді загибелі потерпілого. Покликаючись на п. 22.1 ст. 22, п. п. 27.3, 27.4 ст. 27, п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що під час визначення розміру страхового відшкодування він як страховик керувався п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на п. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». П. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не суперечить положенню ч. 2 ст. 1 193 ЦК України. Покликаючись на судову практику, зазначає, що п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зазначає про те, що мається на увазі сукупна дія декількох осіб саме як джерел підвищеної небезпеки. Відповідно немає підстав і для стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Прострочення виплати страхового відшкодування не мало місця. Щодо вимоги позивача про стягнення суми її витрат на правничу допомогу, зазначає, що належних доказів того, що позивачем понесено такі витрати не надано. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Копію відзиву на позовну заяву позивачем отримано під розпис 07.10.19 р., а її представником - адвокатом - 06.09.19 р.. 11.09.19 р. до суду надійшла електронною поштою, а 16.09.19 р. - до суду надійшла по пошті відповідь представника позивача - адвоката на відзив на позовну заяву, що подана на пошту 12.09.19 р., у якій зазначено, що доводи відповідача про те, що відповідно до ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він має право здійснення розрахунку страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на 2, не ґрунтуються на чинному законодавстві. Покликаючись на ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що заподіяна шкода не може бути розподіленою між водієм т/з та велосипедистом, який загинув внаслідок наїзду на нього т/з. Покликаючись на п. 3 ч. 1 ст. 1 188, ч. 1 ст. 1 187 ЦК України, п. 1.10 ПДР України, зазначає, що велосипедист не є джерелом підвищеної небезпеки. Покликаючись на ч. 5 ст. 1 187 ЦК України, зазначає, що у постанові про закриття кримінального провадження інформація про наявність умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП відсутня. Покликаючись на судову практику, ч. 3 ст. 1 193 ЦК України, зазначає, що вина потерпілого у даному випадку враховуватись не має. Відповідальність у повному обсязі має нести відповідач. Покликаючись на судову практику, просить позов про стягнення страхового відшкодування у повному обсязі задовольнити. Копію відповіді на відзив на позовну заяву відповідачем отримано під розпис 16.09.19 р.. Доказів про надіслання її представникові відповідача - адвокату - суду не надано. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь - якої заяви, передбаченої п. 2 ч. 2 та ч. ч. 3, 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. 23.08.19 р. та 27.08.19 р. до суду надійшла заява представника позивача - адвоката від 23.08.19 р. про збільшення позовних вимог. Він просить, з огляду на те, що з часу звернення з розглядуваним позовом до суду збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, стягнути з відповідач на користь позивача 3 104 грн, 32 коп. пені; 269 грн, 35 коп. 3 % річних, а всього 3 373 грн, 67 коп.. Копію заяви про збільшення позовних вимог відповідачем отримано під розпис 27.08.19 р.. Доказів про надіслання її представникові відповідача - адвокату - суду не надано. 20.08.19 р. та 26.09.19 р. до суду надійшла ще одна заява представника позивача - адвоката від 20.09.19 р. про збільшення позовних вимог. Він просить, з огляду на те, що з часу звернення з розглядуваним позовом до суду збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, стягнути з відповідач на користь позивача 3 714 грн, 84 коп. пені; 323 грн, 22 коп. 3 % річних, а всього 4 038 грн, 06 коп.. Копію вказаної вище заяви про збільшення позовних вимог відповідачем отримано під розпис 23.09.19 р.. Доказів про надіслання її представникові відповідача - адвокату - суду не надано. 20.09.19 р. представником позивача - адвокатом подано та 27.11.19 р. судом отримано третю заяву представника позивача - адвоката про збільшення позовних вимог. Просить, з огляду на те, що з часу звернення з розглядуваним позовом до суду збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, стягнути з відповідач на користь позивача 5 058 грн, 71 коп. пені; 452 грн, 50 коп. 3 % річних, 181 грн, 30 коп. інфляційних втрат, а всього 5 692 грн, 51 коп.. Доказів про надіслання її копії відповідачеві та його представникові - адвокату - суду не надано. Вирішуючи питання про врахування таких заяв представника позивача - адвоката про збільшення позовних вимог, суд враховує, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач (її представник - адвокат) вправі збільшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Розглядувана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного (усного) провадження. Перше судове засідання у справі призначено на 09.09.19 р.. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Як вбачається із двох останніх заяв про збільшення позовних вимог, вони подані менше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, тому судом залишаються без розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позовні вимоги позивача з врахуванням заяв про їх збільшення підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, наведеними у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Просить позовні вимоги задовольнити. У подальшому заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - адвокат у судове засідання не з`явилась, хоча і відповідач і його представник - адвокат, кожен зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб - учасників справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії паспорта позивача № 001974006, копії Витягу з демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивача від 03.07.18 р., копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01.03.18 р. Ковельським міськвідділом драцс ГТУЮ у Волинській області, слідує, що позивач проживає по [ADDRESS] ; 01.03.18 р. уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] .. Та обставина, що [PERSON] помер [INFO] у м. Ковелі Волинської області у віці 48 років, стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27.07.18 р. Ковельським міськвідділом драцс ГТУЮ у Волинській області. Відповідно до копій квитанцій до прибуткового касового ордера № № 637, 636 від 26.07.18 р., виданих на ім`я потерпілого, йому надавались платні медпослуги на загальну суму 1 600 грн. Відповідно до копій фіскального чеку з аптеки від 26.07.18 р., даних про оплату суми чека через термінал карточкою Приватбанку, наданих суду позивачем, було придбано медпрепаратів та лікувальних засобів на загальну суму 1 021 грн, 98 коп. Відповідно до копій товарного чека від 27.07.18 р., накладної № 113 від 27.07.18 р., виданої на ім`я позивача, останньою було придбано предметів ритуального призначення на загальну суму 5 135 грн. Як слідує з даних перевірки чинності поліса № АМ862023, такий був діючим за станом на 26.07.18 р., відповідач за ним є страховиком, забезпеченим т/з є автомобіль марки «Богдан», р. н. з. [NUMBER] . Як слідує з копії постанови слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області від 10.10.18 р. про закриття кримінального провадження № 120 180 301 100 016 33, що внесене до ЄРДР 26.07.18 р. за ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження за фактом ДТП, що мала місце о 12 год. 10 хв. 26.07.18 р. за участю транспортного засобу марки «Богдан», р. н. з. [NUMBER] , та велосипедиста [PERSON] навпроти буд. [ADDRESS] , було закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що о 12 год. 10 хв. 26.07.18 р. [PERSON] , [INFO] , керуючи мікроавтобусом марки «Богдан», р. н. з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Незалежності в м. Ковелі Волинської області, навпроти буд. № 47, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] .. Внаслідок ДТП [PERSON] , поряд з іншою особою отримав тілесні ушкодження, від яких, знаходячись у реанімаційному відділенні Ковельської ЦРЛ, помер. Згідно висновку судової інженерно - транспортної експертизи № 335 від 20.09.18 р., з технічної точки зору водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України. З технічної точки зору велосипедист повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 6.7, 9.2 б), 9.3, 9.4, 10.1 ПДР України. З технічної точки зору, водій автобуса марки «Богдан» не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста, шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. Об`єктивно ДТП трапилась з вини велосипедиста [PERSON] , оскільки останній перед виконанням маневру повороту не подав сигналу про намір виконання маневру і перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив вимоги п. п. 6.7. 9.2 б), 9.3, 9.4. 10.1 ПДР України. У заданій дорожній ситуації з технічної т. з. дії потерпілого знаходяться у прямому причиновому зв`язку з виникненням ДТП. У діях водія не встановлено таких порушень вимог ПДР України, що перебували б у прямому причиновому зв`язку з настанням ДТП та її наслідками у виді загибелі потерпілого. Вказана вище постанова слідчого не оскаржена. Відповідно до копії листа представника позивача - адвоката № 000270/19 від 15.03.19 р., відповідачеві 28.12.18 р. було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування на користь позивача у справі за шкоду, заподіяну забезпеченим за полісом АМ/862023 т/з - автомобілем марки «Богдан», р. н. з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] ; надіслано копію постанови про закриття кримінального провадження. Однак листом відповідача від 24.04.19 р. № 51 - 1 581, адресованим позивачеві, було частково відмовлено у задоволенні заяви на виплату страхового відшкодування з огляду на те, що ним враховано вину потерпілого - [PERSON] - у ДТП і з огляду на це він визначив розмір неспірної суми страхового відшкодування шляхом поділу заподіяної позивачеві шкоди на кількість осіб, сукупними діями яких її спричинено, враховуючи як водія забезпеченого т/з, так і самого потерпілого. Таке рішення відповідача позивачем не оскаржувалось, та, як пояснив у судовому засіданні її представник - адвокат - таке рішення відповідача стало приводом до звернення до суду з розглядуваним позовом. Однак суд схиляється до того, що доводи позивача та її представника - адвоката про те, що так відмова відповідача у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування у повному обсязі не ґрунтується на законі. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже вказаною вище постановою слідчого у кримінальному провадженні встановлено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме під час ДТП та саме забезпеченим т/з. Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «Богдан» на момент ДТП була застрахована відповідачем, що підтверджується копією полісу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1 200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. З відповіді відповідача суд робить висновок про те, що надані позивачем на підтвердження її як дружини покійного потерпілого витрати на його лікування та поховання останнього, моральну шкоду сприйняті відповідачем. Однак останній прийняв рішення про відшкодування 50 % таких виплат як страхових, віднісши 50 % суми виплат на те, що потерпілий був винуватцем ДТП. При цьому відповідач керувався положеннями ч. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як слідує зі змісту ч. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Однак таке рішення відповідача суд вважає невідповідним чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 1 201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання, ці витрати. У відповідності до п. 27.1. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди. П. 27.2. вказаної вище статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1 200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Згідно з п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" п. 41.1 та підпунктом "в" п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), зокрема. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4. ст. 27 Закону). П. 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. У відповідності до ч. 3 ст. 1 193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою ст. 1 195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст. ст. 1 200, 1 201 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у системному зв`язку з положеннями ч. 3 ст. 1 193 ЦК України вказує на те, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди у разі відшкодування витрат на поховання, в т. ч. і при здійсненні страхових виплат передбачених ст. 27 Закону. Тому суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку суми страхового відшкодування позивачеві положення п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вина потерпілого у разі відшкодування шкоди у разі відшкодування витрат на поховання не враховується, витрат на лікування потерпілого, морального відшкодування. Таким чином заявлений позивачем позов підлягає до задоволення з врахуванням першої із заяв про збільшення позовних вимог, і з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення недоплачена сума страхового відшкодування в розмірі 26 216 грн, 49 коп., що складається з недоплачених сум: моральної шкоди в розмірі 2 338 грн (п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), витрат на поховання в розмірі 2 567 грн, 50 коп. (п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та витрат, понесених на лікування потерпілого в розмірі 1 310 грн, 99 коп. (ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Доводи представника відповідача - адвоката про те, що дії відповідача щодо виплати лише 50 % страхового відшкодування позивачеві є правомірними, оскільки розмір страхового відшкодування розрахований шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження стосовно ДТП, у якій загинув потерпілий, встановлено порушення ПДР з боку саме потерпілого як велосипедиста. Суд зауважує, що в даному випадку покликання на п. 36.3. ст. 36 згаданого вище Закону є безпідставним і відповідача як страховик цивільно - правової відповідальності особи, яка використовує джерело підвищеної небезпеки - забезпечений т/з, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі. Зокрема п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Однак вказане вище положення Закону у розглядуваному випадку не має бути застосованим, оскільки смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля - забезпеченого т/з, який у вказаній вище дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті маневру потерпілого на проїжджій частині. Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, як це визначено ч. 3 ст. 1 193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки водій транспортного засобу застрахував свою цивільно - правову відповідальність у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого у повному розмірі лежить на відповідачеві як на страховику. Положення п. 36.3. ст. 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження представника відповідача - адвоката про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього згаданим вище забезпеченим транспортним засобом є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, що настала для потерпілого, позивача, на думку суду, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу на заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом із водієм забезпеченого т/з як джерела підвищеної небезпеки. За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1 187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, врегульовує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Вказана вище ДТП є саме страховим випадком. За змістом ст. ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є, серед іншого, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно - правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Оскільки відповідач мав сплатити позивачеві у встановлені законом строки всю, належну їй до виплати суму страхового відшкодування, однак, у повному обсязі цього не зробив неправомірно, за період з 08.05.19 р. по 01.08.19 р. за позовною заявою, відповідач має сплатити позивачеві 51 грн, 52 коп. інфляційних втрат, та з врахуванням позовних вимог і заяви про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 27.08.19 р. - за період з 08.05.19 р. вже до 09.09.19 р., відповідач має сплатити позивачеві 3 104 грн, 32 коп. пені, 269 грн, 35 коп. 3 - х % річних. Розрахунок суми інфляційних витрат, пені та 3 - х відсотків річних, наведений представником позивача - адвокатом зауважень у суду не викликає, та представником відповідача - адвокатом в цій частині вимоги позивача не спростовано жодним чином. При зверненні з розглядуваним позовом до суду позивач звільнена від сплати судового збору за Законом. Тому з відповідача слід стягнути на доход держави судовий збір у розмірі, що визначається відповідно до Закону України «Про судовий збір». Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 000 грн, що слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Такі витрати позивачем та її представником - адвокатом належно обгрунтовано, підтверджено документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved