Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

14.06.2020 р. [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», згідно якого позивач просить суд визнати виконавчий напис №32541 від 18.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 44040 гривень таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Проценком Д.Ю. на підставі постанови від 01.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65536636. Постановою від 01.06.2021 р. приватний виконавець Проценко Д.Ю. звернув стягнення на заробітну плату позивача, всього у сумі 48934 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначена сума заборгованості є спірною. Також зазначив, що виконавчий напис вчинено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», з яким він не укладав будь-яких кредитних договорів. Жодних листів з вимогою про усунення порушення зобов`язання він не отримував. Крім того, виконавчий напис вчинений не на оригіналі кредитного договору, що суперечить вимогам діючого законодавства. Крім того, не додано жодного належного доказу розміру заборгованості, не надана засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника. Також зазначає, що 24.02.2021 року Наказом Міністерства юстиції України №727/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] » було анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26.12.2011 р. за №8679 на ім`я [PERSON] . Тобто, з 26.06.2021 року [PERSON] вже не міг здійснювати нотаріальні дії та здійснити 18.03.2021 р. виконавчий напис №32541. Ухвалою Комунарського районного суду від 15.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 09.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому позов не визнали, пояснив, що 19.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2966428, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 9000 грн. кредит надавався строком на 30 днів з 19.06.2020 р. по 19.07.2020 р. зі сплатою комісію за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання не виконав, кредит не повернув. Згідно п. 3.2.6 договору ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а права та обов`язки сторін, що ним були обумовлені з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 10.12.2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір відступлення прав вимог №55-МЛ від 10.12.2020 р.. відповідно до умов даного договору відповідач набув статус нового кредитного та отримав право грошової вимоги до боржника - позивача. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №2966428 від 19.06.2020 р. загальна сума боргу становить 43110 грн. На адресу позивача 23.02.2021 року було надіслано письмову вимогу Претензію про погашення кредитної заборгованості вих.№20276924/1. З дотриманням пп.2.1 п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідачем від 17.03.2021 р. вих. №20276924/2 була подана заява на вчинення виконавчого напису №499 приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу. Відповідачем при поданні заяви на вчинення виконавчого напису було подано оригінал кредитного договору, надана виписка з особового рахунку за кредитним договором №2966428 від 19.06.2020 р. виключно за грошовими сумами простроченої заборгованості та заборгованості за процентами, оскільки ці платежі мають безспірний характер та є обов`язковими. Тому заборгованість позивача за кредитним договором перед відповідачем станом на 17.03.2021 складає 43110 грн., з них: прострочена сума заборгованості за сумою кредиту становить 9000 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 1710 грн.; прострочена заборгованість за процентами становить 32400 грн. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором була передана відповідачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан». Тобто, після отримання права вимоги до позивача відповідачем жодних нових сум до стягнення заборгованості не нараховувалось. Також зазначив, що сума витрат на правову допомогу, заявлена позивачем до стягнення є не спів мірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами. З матеріалів справи не можливо встановити, чи взагалі адвокатом проводились дії супроводу та підготовки справи, документи на підтвердження проведення правової роботи не надано. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав на ухвалу суду завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №32541 від 18.03.2021 року. 09.08.2021 року надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] , в якій останній зазначив, що мала місце спірна заборгованість. Так, згідно п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом 5400 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.6 кредитного договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору. В оспорюваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 10.12.2020 року по 27.02.2021 р., тобто фактично за 80 днів користування кредитом. Враховуючи суму заборгованості за наданим кредитом 9000 грн., та розмір процентної ставки 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, за вказаний період не могла виникнути заборгованість за відсотками в сумі, що зазначена у виконавчому написі. Крім того, у виконавчому написі зазначено, що з позивача стягнуто прострочену заборгованість за комісією в розмірі 1710 грн. Проте, стягнення комісії суперечить вимогам ч.3 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» за яким банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банка або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг та суперечить ч.5 ст. 14 ЗУ «Про споживче кредитування» за яким забороняється вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця. Вважає положення п. 1.5. кредитного договору №2966428 від 19.06.2020 р. про сплату позичальником на користь банку сплату комісії за надання кредиту нікчемним, оскільки вказаний платіж є платою за послуги, що супроводжують кредит, встановлення якої заборонено вищевказаними нормами законів. Також звернув увагу, що відповідачем було додано копію договору №2966428 від 19.06.2020 р., який не містить фактичного підпису позивача та фізично не був підписаний останнім. На договорі не зазначено, що він підписаний цифровим підписом позивача. На дату вчинення виконавчого напису №32541 від 18.03.2021 р. не було безспірності заборгованості, відповідач не міг надати всі належні документи. Вказує на те, що відповідачем не надано підтвердження того, що він надсилав на адресу позивача саме письмову вимогу про усунення порушень за допомогою цінного листа з описом вкладення через поштове відділення. Нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. 26.08.2021 року до суду надійшли пояснення ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в який зазначено, що кредитний договір №2966428 від 19.06.2020 року укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті Товариства miloan.ua. Згідно ЗУ «Про електронну комерцію» на правовідносини стосовно кредитного договору №2966428 від 19.06.2020 р. поширюється дія цього закону. Вказаний договір є електронним документом. Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронна копія та копія електронного документу на папері засвідчуються в порядку, передбаченому законом. Проте відповідний порядок не ухвалено. Наполягає на тому, що кредитна заборгованість є безспірною, оскільки розрахована відповідно до кредитного договору. На адресу позивача була надіслана письмова претензія про погашення кредитної заборгованості рекомендованим листом. Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Щодо номеру телефону, який зазначено в кредитному договорі також звертає увагу суду на те, що на вказаний номер телефону, який зазначався при укладенні кредитного договору №2966428 від 19.06.2020 р. відправлявся одноразовий ідентифікатор, що є підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору. Паспортні дані містяться в кредитному договорі, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , тобто ідентифікація клієнта була належним чином перевірена. 01.09.2021 року надійшли письмові пояснення [PERSON] аналогічного змісту відповіді на відзив. Сторони, треті особи не з`явились в судове засідання та не направили своїх представників. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.03.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис №32541, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 44040 гривеньза період з 10.12.2020 року по 27.02.2021 року. Сума заборгованості складається: 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 32400 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам; 1710 грн. - заборгованість за комісією. (а.с.68). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року при розгляді справи № 305/2082/14-ц. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Проте, матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Як вбачається з наданих відповідачем суду доказів, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляли 05.07.2021 року на дійсну адресу [PERSON] . Претензію з вимогою про погашення боргу за кредитним договором №2966428 від 19.06.2020 р в сумі 43110 грн. рекомендованим листом, проте [PERSON] вказаний рекомендований лист не отриманий, що підтверджується роздруківкою крекінга поштових відправлень (а.с.111-112). Тобто, не має підстав вважати, що [PERSON] був письмово повідомлений про вимогу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису. Крім того, вчиняючи виконавчий напис на підставі кредитного договору, поданого стягувачем не в оригіналі та не в нотаріально посвідченій копії, приватний нотаріус [PERSON] порушив вищезазначені вимоги Закону. Суд не погоджується із доводами відповідача, що роздрукований кредитний договір, який був укладений в електронній формі є оригіналом. Так, абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. За ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: ?електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; ?електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; ?аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Поданий приватному нотаріусу кредитний договір №2966428 від 19.06.2020 р. є по суті роздруківкою (паперовою копією) електронного доказу, він не є оригіналом електронного доказу. Подібні роздруківки можуть бути виготовлені в необмеженій кількості, зі зміною його змісту. Пересвідчитись у правильності викладених в ньому умов не можливо. Нотаріус не мав права виносити виконавчий напис на підставі роздрукованого кредитного договору. Подібна паперова копія навіть судом може бути взята до уваги лише у випадку подання оригіналу електронного доказу для пересвідчення правильності такої копії. На підтвердження суми заборгованості відповідачем разом з відзивом подано виписку з особового рахунка за кредитним договором №2966428 від 19.06.2020 року зі змісту якої вбачається, що станом на 17.03.2021 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 43110 грн. 00 коп., із яких: 9000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 32400 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 1710 грн. - заборгованість за комісією. Однак вказаний документ викладено довільно та не у відповідності формі та змісту банківського рахунку з відображенням на ньому руху коштів, а тому він не є документом бухгалтерського обліку. Із зазначеної виписки з особового рахунку не вбачається з якого часу, відповідно до графіку платежів, позивач не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, відсутнє помісячне нарахування заборгованості і відповідно суми відсотків, що виключає взагалі можливість визначення механізму нарахування боргу з урахуванням відсотків та відповідності такого розрахунку умовам договору кредиту та врахування здійснених боржником платежів. Крім того, з оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса вбачається, що сума заборгованості, у тому числі за відсотками визначена за період з 10.12.2020 року по 27.02.2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). З огляду на викладене, відповідач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених відсоткам за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Отже, наведені фактичні обставини свідчать, що розмір заборгованості вказаний в оспорюваному виконавчому написі не є безспірним. За таких обставин виконавчий напис №32541 від 18.03.2021 року є незаконним та слід його визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 908 грн., то відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. Також позивачем була подана заява про забезпечення позову, яка задоволена судом, за подання цієї зави позивач сплатив 454 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Доказів щодо понесених витрат на правову допомогу позивачем суду не надано.

Outcome: approved