Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

11 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі-ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що між позивачем та [PERSON] 18 вересня 2008 року був укладений договір кредиту лінії № 153/2-348 (далі -договір кредиту). Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах визначених у кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти, неустойку та інші платежі, які передбачені у кредитному договорі та графіку погашенні кредиту. Свої зобов'язання позивач виконав, що підтверджується заявою про надання готівки. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08 серпня 2017 року має заборгованість у загальній сумі 134570,91 грн. Відповідно до п.1.2 договору кредиту, кредит відповідачу надавався для придбання нерухомого майна. 18 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №153/5-240 від 18.09.2008 року (далі - договір поруки). Згідно з умовами договору поруки, відповідач [PERSON], як поручитель, відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до умов кредитного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем буд-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. З метою виконання умов договору, позичальнику та поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але вимога залишилася не виконаною Станом на 08 серпня 2017 року загальний розмір заборгованості [PERSON] складає 134570,91грн. грн., з них: сума заборгованості за кредитом - 74336,47 грн.; сума заборгованості за відсотками -17843,48 грн.; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 20886,49 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6103,23 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 11893,83 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 3477,41 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість в сумі 134570,91 грн., а також судовий збір у сумі 2018,56 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Виклик відповідачів здійснювався шляхом розміщення оголошення н офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області, оскільки відповідачі мешкають на тимчасово окупованій території України, з якою відсутнє поштове сполучення. Будь-які інші засоби зв'язку з відповідачами суду не відомі. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд встановив, що 18 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №153/2-348 (а.с.14-16). В подальшому до договору вносилися зміни та доповнення. Відповідно до п.1.1 кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в сумі 21873 доларів США 00 центів, зі сплатою 8,99 процентів річних та наступним порядком погашення заборгованості: до 10 жовтня 2008 року 293,00 доларів США; з 10 листопада 2008 року по 10 вересня 2015 року 260,00 доларів США. Кінцевим терміном повернення основної заборгованості встановлене 10 вересня 2015 року. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається на придбання автомобіля марки MAZDA MT, 2008 року випуску. Пунктом 2.4.2 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом факт/360 (а.с14 зв. стор.). В пункті 4.1 кредитного договору зазначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п. 2.4 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно виплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 15 зв. стор.). 06 грудня 2012 року до кредитного договору були внесені зміни, відповідно до яких заборгованість за кредитним договором складає 157422,95 грн. Кінцевий термін повернення основної заборгованості визначений 05 грудня 2015 року. Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але не виконував належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів за нею, станом на 08 серпня 2017 року виникла заборгованість у загальній сумі 134570,91 грн., з них: сума заборгованості за кредитом - 74336,47 грн.; сума заборгованості за відсотками -17843,48 грн.; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 20886,49 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6103,23 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 11893,83 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 3477,41 грн. Суд встановив, що 18 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 вересня 2008 року між акціонерно -комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки № 153/5-240 (а.с.26). Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 153/2-348 від 18 вересня 2008 року. В подальшому до договору вносилися зміни та доповнення. 06 грудня 2012 року до договору поруки були внесені зміни, відповідно до яких поручитель поручається перед кредитором відповідати за повернення кредиту у сумі 157422,95 грн. не пізніше 05 грудня 2015 року та сплаті процентів за користування кредитом (а.с 30). 18 вересня 2017 року на адресу відповідачів позивач направив вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки (а.с.36). Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги про повернення відповідачами кредиту, оскільки вони прострочили строки виконання зобов'язання, частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків та комісії є такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 05 грудня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинен був здійснити не пізніше 05 грудня 2015 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Вимога до поручителя [PERSON] про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна була бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору, тобто до 05 червня 2016 року. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] Тому суд вважає, що порука, надана [PERSON] 18 вересня 2008 року, є припиненою, і з нього не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором № 153/2-348 від 18 вересня 2008 року, укладеним між позивачем та [PERSON] Таким чином, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з [PERSON] Суд встановив, що з 08 серпня 2016 року позивач нарахував та просить стягнути з відповідачів пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 20886,49 грн. та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 6103,23 грн. Але, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту 18 якого було включено с-ще Піски Ясинуватського району Донецької області. На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у с-ще Піски Ясинуватського району Донецької області. Суд встановив, що відповідач [PERSON] на момент початку антитерористичної операцій і до теперішнього часу зареєстрований на території, де вона проводилась, зокрема, у селищі Піски Ясинуватського району Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені після 14 квітня 2014 року за несвоєчасне повернення основної суми заборгованості у розмірі 20886,49 грн. є безпідставним, і тому позовні вимоги в частині стягнення цієї суми не підлягають задоволенню. Оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII встановлений мораторій на нарахування пені за прострочення сплати тільки основної суми заборгованості, то суд вважає, що пеня, нарахована за несвоєчасне погашення процентів у сумі 6103,23 грн., підлягає стягненню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином вимоги позивач про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції ґрунтуються на законі. Суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а саме: сума заборгованості за кредитом - 74336,47 грн.; сума заборгованості за відсотками -17843,48 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6103,23 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 11893,83 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 3477,41 грн., в загальній сумі 113654,42 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2018,56 грн, а тому пропорційно до задоволених вимог (84%) з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1695,59 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial