Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на домоволодіння. Позов мотивований тим, що позивачу в грудні 2020 року стало відомо, що [PERSON] всупереч домовленостей оформив на себе будинок по [ADDRESS] . Дане оформлення він здійснив рішенням Завидівської сільської ради ще в 2006 році, про що позивач не був повідомлений. В той же час, відповідач [PERSON] не був забудовником зазначеного будинку, а успадкування відбулося незаконно, оскільки позивач теж мав право на частину спадщини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю із зазначених в ньому обставин та просив суд його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що позивач [PERSON] не прийняв спадщину після смерті своїх батьків, оскільки на час їх смерті не проживав в будинку своїх батьків, а також після їх смерті не звертався із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Також зазначив, що позивач просить суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке видане виконавчим комітетом Завидівської сільської ради, але саме свідоцтво суду не надав, а також не залучив до участі в справі в якості відповідача орган який видав це свідоцтво. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 07.12.1995 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області [PERSON] народився [INFO] . Також встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 07.12.1995 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області місце проживання [PERSON] зареєстровано з 06.07.1985 року по [ADDRESS] , а з 25.02.2000 року по [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10653476 від 17.05.2006 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] .. Згідно повторного Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до повторного Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1 та 3 ст.13 ЦПК України передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається із заявленого позову, позивач [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на домоволодіння серії [NUMBER] від 17.05.2006 року виданого за рішенням виконкому Завидівської сільської ради, однак відповідачем або співвідповідачем у справі орган місцевого самоврядування, який видав свідоцтво не залучає. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване позивачем свідоцтво про право власності видане виконавчим комітетом Завидівської сільської ради. Відповідно до ч.3 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. У відповідності до ч.1 ст.10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що ради є представницькими органами місцевого самоврядування, тобто сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч.1 ст.11 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Відповідно до ст.59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" ради та виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад приймають рішення в межах своєї компетенції. У зв`язку з тим, що позивачем оскаржується свідоцтво, яке видане виконавчим комітетом Завидівської сільської ради то позивачу також необхідно було залучити до участі у справі в якості відповідача або співвідповідача виконавчий комітет Завидівської сільської ради або його правонаступника. За змістом ст.48 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи зміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , але позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, що саме [PERSON] та [PERSON] були його батьками, а також доказів про те, що він звертався із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed