Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в 1997 році позивачі придбали квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу було укладено на товарній біржі "Альтер - Его". Після укладення договору позивачі зареєстрували його у відповідності до чинного на той час законодавства в державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією довідки, виданої комунальним підприємством "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради № 20 від 07.03.2019 року. З будинкової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири з 29.11.1997 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2005 року [PERSON] одружилася з [PERSON] змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13.07.2012 року розірвано шлюб, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , під час реєстрації розірвання шлюбу залишено [PERSON] прізвище " [PERSON] ". Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою Каланчацькою селищною радою № 08-20/1008 від 24.12.2019 року підтверджено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний момет, згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.11.2019 року [PERSON] одружилася з [PERSON] та змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Разом з тим, у відповідності до чинного законодавства зареєструвати вказаний вище договір купівлі - продажу неможливо, оскільки він нотаріально не посвідчений та ніким не визнається. Ухвалою суду від 14.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Будь-яких інших процессуальних дій не вчинялося. Позивачі в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, виклдених в позові. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Надіслали на адресу суду заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали та не заперечували проти їх задоволення. Справу просили розглядати без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або заперечування. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним основам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 21289128 від 21.10.1997 року, який зареєстровано Херсонською товарною біржою "Альтер-Его", позивачі стали власниками квартири [ADDRESS] . Реєстрацію отриманого у власність нерухомого майна було здійснено в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації. Однак, будучи власником нерухомого майна позивачі належним чином не можуть розпорядитися ним, оскільки договір купівлі - продажу свого часу не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ЦК України 1963 року обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР). Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, позивачі, придбавши за договором купівлі - продажу, зареєстрованому на товарній біржі, будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набула право власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпорядитися своєю власністю. Наміри укладення договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна виникли у [PERSON] у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст.ст. 16, 392. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач набула право власності на нерухоме майно з правочину, оскільки будинок перейшов у її власність на підставі договору купівлі - продажу. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З доказів наданих суду, вбачається, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно - в квартирі [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 21.10.1997 року, посвідченого товарною біржею "Альтер - Его", без нотаріального посвідчення зазначеного правочину. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідачів, щодо законного володіння [PERSON] та [PERSON] вкартирою № [NUMBER] житловим будинком [ADDRESS] , і з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Outcome: approved