Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач ТОВ „Порше Мобіліті" звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову зазначивши наступне. 19.09.2013 року між ТОВ „Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500010631. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 196 920,00 грн., строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013. Починаючи з листопада 2013 року Відповідачем було порушено зобов'язання за договором, та на час подання позову станом на 25.04.2015 року сума заборгованості за тілом кредиту за договором становить 275 538,13 грн. Загальна сума основної заборгованості за договором на дату складання позову складає 495 235,11 грн., з яких 30 233,42 гривні заборгованість за процентами. Крім того, позивач зазначив, що в зв'язку з порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачу завдано збитки на загальну суму 6000 грн. Нараховані штрафні санкції становлять 39384,00 грн., 3 % річних - 9036,14 грн., інфляційні витрати - 135 043,42 гривні. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованість. Також, позивач просив звернути стягнення на предмет застави за договором - автомобіль марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, та стягнути судові витрати включно із витратами на правову допомогу. Через канцелярію суду у квітні 2018 року представник позивача ТОВ „Порше Мобіліті" надав суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON], відповідно до кредитного договору № 500010631 від 19.09.2013 року у загальному розмірі 515 971,07 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 341 435,88 грн., процентів за його користування за період з 01.03.2015 року по 29.03.2018 року у розмірі 105 631,73 грн. та збитків у розмірі 68 903,46 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що раніше за виконавчим написом нотаріуса у позасудовому порядку достроково було стягнено заборгованість по всіх її складових, яку було повністю погашено в рамках виконавчого провадження, а тому підстав для стягнення заборгованості немає, крім того вказав що позивач надіславши вимогу 20.02.2014 року про дострокове стягнення кредитної заборгованості та змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором №500010631 від 19.09.2013 року, на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, на підставі чого позивач не мав права на нарахування відсотків та інших складових заборгованості, після надіслання такої вимоги, крім тих що передбачено ст.625 ЦК України. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами виникли із кредитного договору, забезпеченого заставою, та підлягають врегулюванню відповідно до норм глав 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Закону України «Про заставу». Статтею 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк терміну. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитом (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, відповідно до ст. 591 ЦК України провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 5 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні втрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогою, якщо інше не передбачено договором застави. Стаття 19 Закону України «Про заставу» прописує, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Зміст ст. 20 Закону України «Про заставу» зазначає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання термінувиконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Судом встановлено, що 19.09.2013 року між ТОВ „Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500010631. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 196 920,00 гривень, строком на 60 місяців. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі згідно графіка платежів, який є частиною договору. ТОВ „Порше Мобіліті" виконало свої зобов'язання за договором, надавши кредит на придбання автомобіля. Відповідач [PERSON] став власником зазначеного автомобіля, який згідно договору застави від 24.09.2013 року передав в заставу, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що Позивач за кредитним договором № 500010631 від 19.09.2013 року, згідно п.3.3 Договору змінив строк виконання зобов'язання, надіславши 20.02.2014 року вимогу щодо дострокового погашення кредиту від 17.02.2014 року, на підставі чого строком повернення кредиту визначено 22.03.2014 року. У зв'язку з невиконанням умов Договору відповідачем, позивач ТОВ „Порше Мобіліті" реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Так, 05.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис №786, за яким звернуто стягнення на автомобіль марки VW, модель GOLF VІІ, рік випуску 2013, за рахунок коштів від реалізації якого необхідно задовольнити вимоги ТОВ „Порше Мобіліті" про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 260 362,65 гривень. Таким чином, звертаючись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису ТОВ „Порше Мобіліті" визначило загальну суму заборгованості відповідача [PERSON] у розмірі 260 362,65 гривень. 23.05.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ відкрито виконавче провадження №43384361 з примусового виконання виконавчого напису №786 від 05.05.2014 року. 28.11.2014 року згідно квитанції №57 [PERSON] було перераховано до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ за виконавчим провадженням №43384361 грошові кошти в сумі 286 978,06 гривні, в рахунок повного погашення заборгованості, та Орджонікідзевським ВДВС Запорізького МУЮ, згідно платіжного доручення №5739 від 08.12.2014 року було перераховано на рахунок ТОВ „Порше Мобіліті" суму стягненої заборгованості в розмірі 260 362,65 гривень. Як свідчить зміст заяви про зміну предмету позову, ТОВ «Порше Мобіліті» отримані грошові кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, в тому числі по тілу кредиту та відсоткам достроково, в рамках виконавчого провадження, але грошові кошти були розподілені не у відповідності до виконавчого напису №786 від 05.05.2014 року, а на власний розсуд, що стало наслідком неправомірного нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та іншим складовим заборгованості. Так, відповідно до долученої до справи зведеної облікової виписки, отримані від [PERSON] грошові кошти були спрямовані як на дострокове повернення тіла кредиту так і процентів, а також майбутніх страхових платежів та на інші витрати. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. ТОВ „Порше Мобіліті" ще до пред'явлення цього позову реалізував своє право на стягнення заборгованості, та разом з направленням вимоги про зміну строку виконання зобов'язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, та про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відсотків та штрафних санкцій, відповідно після направлення відповідачу вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Зазначене узгоджується з Постановами Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 752/7453/13-ц та від 14.02.2018 року по справі № 564/2199/15-ц, висновки яких було узагальнено та знайшло відображення у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, де встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Наявність виконавчого напису нотаріуса №786 від 05.05.2014 року про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачем виконано свій обов'язок по сплаті заборгованості за кредитним договором, яка була визначена безпосередньо позивачем з урахуванням умов укладеного між сторонами договору та відображена у виконавчому написі №786 від 05.05.2014 року, а відтак кредитний договір № 500010631 від 19.09.2013 року, у зв'язку зі зміною строку виконання зобов'язання по ньому, та фактичним припиненням зобов'язання у зв'язку з належним його виконанням, позивач не має правових підстав для донарахування визначеної на власний розсуд заборгованості за кредитним договором та, відповідно, й нарахування інших платежів. Позовні вимоги, згідно заяви про зміну предмету позову, відносно стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України позивачем не пред'являлися. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 68903,46 грн., зазначені як збитки, та сплачені позивачем за супроводження процесу звернення стягнення на предмет застави. Суд зазначає, що захист порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод і інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, відносяться до судових витрат та питання про їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Отже, витрати позивача на юридичну допомогу у заявленому розмірі не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed