Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В проваджені суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Духновської Олесі Анатоліївни про визнання дій та рішень державного реєстратора незаконними та протиправними, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності, поновлення права власності. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково, скасувано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Духновської Олесі Анатоліївни №50659807 від 15 січня 2020 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 27.10.2020 року від представника позивача - адвоката Дадіверіної Л.І. до суду надійшла заява про перерозподіл судових витрат, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 20862 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Дадіверіна Л.І. в судове засдання не з"явились. [PERSON] в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву якою проти задоволення заявлених вимог заперечував, вказуючи на їх необгрунтованість, завищений розмір та не надання належних доказів щодо їх понесення, посив про їх зменшення з огляду на суть позову та розмір заявлених позовних вимог. крім того, враховуючи, що він є інвалідом другої групи та звільний від сплати судового збору, визначений судом розмір судових витрат покласти на державу. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Дадіверіною Л.І. та позивачем [PERSON] був укладений Договір №1/02/2020 про надання правової допомоги від 07.02.2020 року. Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг по договору №1/02/2020 від 23.10.2020 року загальна сума витрат на правничу допомогу становить 20862,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію квитанції №P24A390893648C77224 від 04.06.2020 на суму 5000 грн.; копією квитанції №P24A582912359С63411 від 09.09.2020 на суму 5000 грн.; копією квитанції №P24A559039414С79420 від 28.08.2020 на суму 5000 грн.; копією квитанції №P24A305406198С07525 від 19.04.2020 на суму 3000 грн.; копією квитанції №P24A226044062С56768 від 03.03.2020 на суму 500 грн.; копією квитанції №P24A252483346С27441 від 19.03.2020 на суму 1000 грн.; копією квитанції №67595952013345574854 від 10.02.2020 на суму 600 грн.. Враховуючи висновки зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №826/8417, згідно якої витрати адвоката на правничу допомогу повинні бути документально обгрунтовані, суд повинен вияснити чи відносяться ці витрати до даної справи, суд не може прийняти до уваги надані квитанції №P24A252483346С27441 від 19.03.2020 на суму 1000 грн. та №67595952013345574854 від 10.02.2020 на суму 600 грн., оскільки вказані суми перераховані особами, які не є сторонами по справі. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 20862 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з позивача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial