Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є пенсіонером та відповідно до вимог чинного законодавства, під час своєї роботи, сплачував внески до Пенсійного Фонду України, до часу виходу на пенсію і навіть потім коли залишився працювати на підприємстві. Вважає, що пенсійне забезпечення це норма права на виконання зобов`язання та гарантія з боку держави. Однак, всупереч Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія йому тривалий час не виплачувалась, відповідно до постанов КМУ №509, №637, №365. Згідно ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Всупереч діючих норм законодавства з боку держави в бік значної групи населення цілого регіону здійснені дії, які суперечать і не тільки загальним засадам суспільства, а і нормам законодавства закріплених Конституцією України та Законами України внаслідок виконання законодавчих актів нижчого юридичного рівня. Внаслідок протиправних дій уряду йому було нанесено, протягом тривалого часу з 01.03.2016 року по 01.01.2019 року, матеріальна та моральна шкода. Враховуючи умови сьогодення, розмір пенсії та вказаний період несплати пенсії, який становить 34 місяці, вважає, що розмір матеріальної шкоди спричиненої йому становить 338 300 гривень. Моральні та фізичні страждання, внаслідок скрутного фінансового стану, погіршення стану здоров`я, враховуючи довготривалу дискримінацію громадських прав та фінансовий стан держави оцінює в сумі 338 300 гривень. З огляду на викладене просить суд стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на його користь суму матеріальної шкоди яка становить 338 300 гривень, а також 338 300 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. 27 вересня 2019 року відповідачем в особі [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] .. В обґрунтування посилається на те, що з 01.07.2014 року [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області в статусі внутрішньо переміщеної особи, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 20 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" де зазначено, що цей закон відповідно до Конституції України та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства яка перебуває на території України, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637. Згідно пункту 1 зазначеної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку. Також у статті 47 Закону України «Про державне загальнообов`язкове пенсійне страхування» зазначено, що пенсія виплачується за фактичним місцем проживання пенсіонера. З метою визначення механізму призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій та інших видів соціальних виплат Постановою кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 було затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. На підставі вищезазначеного нормативно-правового акту, з 01.03.2016 року [PERSON] не був внесений у відомості на виплату пенсій до з`ясування фактичного місця проживання. Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 07 листопада 2014 року №595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 , пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 03.01.2018 [PERSON] звернувся до управління з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії та після чого, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам департаменту соцзахисту Маріупольської міської ради пенсійна справа [PERSON] була опрацьована управлінням та з 01.01.2019 року виплата пенсії була поновлена в повному обсязі. Крім того, відповідач повністю незгодний із розрахунком Позивача по заборгованості виплати пенсії оскільки, розмір пенсії та його складові розраховуються індивідуально по кожному пенсіонерові в залежності від його заробітку та стажу. Що стосується вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, вважав, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. 16 жовтня 2019 року позивачем [PERSON] було надано відповідь на відзив з якої вбачається, що позивач доводи викладені відповідачем у своєму відзиві вважає необґрунтованими, а свої позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, доводи викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі. Представник відповідача який діє на підставі довіреності [PERSON]. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, доводи викладені у відзиві на позовну заяву підтримав у повному обсязі. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі та роз`яснено позивачу його право на звернення з зазначеним позовом в порядку адміністративного судочинства до Донецького окружного адміністративного суду. Постановою Донецького апеляційного суду від 25 липня 2019 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 09 серпня 2019 року заява позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Гноєвого С.С.. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 09 серпня 2019 року заяву позивача про відвід судді визнано необґрунтованою, провадження по справі зупинено до вирішення по суті заяви про відвід головуючого судді Гноєвого С.С.. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Костромітіної О.О. від 12 серпня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Гноєвого С.С. відмовлено. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 серпня 2019 року провадження у справі поновлено. 22 серпня 2019 року заява позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Гноєвого С.С.. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 серпня 2019 року заяву позивача про відвід судді визнано необґрунтованою, провадження по справі зупинено до вирішення по суті заяви про відвід головуючого судді Гноєвого С.С.. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Мельник І.Г. від 28 серпня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Гноєвого С.С. відмовлено. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 вересня 2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду. 09 січня 2020 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла заява позивача [PERSON] про залишення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, без розгляду. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, залишені без розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За положеннями ч.1 ст. 58 Закону України від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є створеним державною органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Відповідно до п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах( далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Серед основних завдань управління, відповідно до п.3 згаданого Положення, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом. Отже, виходячи з положень ст. 1173 ЦК України, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області належить до суб`єкта відповідальності за вказаною нормою, сферою застосування якої є правовідносини з заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеним суб`єктом незаконних рішень, вчинення ним незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ним своїх повноважень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 01.07.2014 року перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та має статусі внутрішньо переміщеної особи, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Єнакієве, де зареєстрований позивач [PERSON] , входить до зазначеного переліку. Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який набрав чинності 20 жовтня 2014 року передбачено, що цей закон відповідно до Конституції України та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до статті 1 вказаного Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства яка перебуває на території України, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637. Пунктом 1 вказаної Постанови передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку. Постановою кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Судом встановлено, що на підставі Постанови кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, позивачу [PERSON] з 01.03.2016 року було зупинено виплату пенсії до з`ясування фактичного місця проживання. Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Постановою КМУ від 7 листопада 2014 р. № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до п. 8 якого, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як було встановлено в судовому засіданні, після звернення позивача [PERSON] 03.01.2018 року до відповідача із відповідною заявою про поновлення виплати пенсії, рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам департаменту соціального захисту Маріупольської міської ради, виплата пенсії позивачу була поновлена в повному обсязі з 01.01.2019 року. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та стаття 117 Основного Закону передбачає, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Згідно з п. 1 та п. 2 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, яка на його думку полягає у невиплаті пенсії за період з 01.03.2016 року по 01.01.2019 року у сумі 338 300 гривень задоволенню не підлягають. Крім того, статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, відповідачами в даній справі мають бути не лише держава в особі Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, але й відповідний територіальний орган Державної казначейської служби України. За вимогами ч.1 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Клопотання про залучення до участі у справі Державної казначейської служби в якості належного співвідповідача позивачем протягом розгляду справи не заявлялось. На підставі викладеного, суд приходе до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: dismissed