Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІДНА", в якій просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, якої зазнала у зв'язку з втратою чоловіка. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 20 червня 2014 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи на польовій дорозі поблизу території тракторної бригади СГ ТзОВ "Ідна" в с. Малин Млинівського району Рівненської області, працівник відповідача, [PERSON], керуючи трактором марки "Т-150К", реєстраційний номер [NUMBER], під час здійснення руху заднім ходом з метою відчеплення причіпного грейдера від форкопу трактора, не переконався у безпечності свого руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом та допустив короткочасне стиснення виступаючою частиною форкопу трактора до передньої частини причіпного грейдера в ділянці тіла тазу чоловіка позивачки [PERSON], який в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер. Крім цього, посилається на те, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.3 ст. 135 КК України, а також факт виконання ним трудових обов'язків, як механізатора СГ ТзОВ "Ідна", під час вчинення даного злочину. При цьому, за вироком суду цивільний позов, що заявлявся нею, -[PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду, у зв'язку з чим їй не було компенсовано втрат, яких вона зазнала через душевні страждання, у зв'язку зі смертю чоловіка. Стверджує, що після смерті чоловіка перебуває тривалий час у депресивному стані, що негативно впливає на стан її здоров'я, у звязку з чим, змушена звернутися в суд для відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. В той же час позивачка визнала той факт, що в порядку компенсації за втрату чоловіка, спричинену діями працівника відповідача під час керування трактором "Т-150К", одержала від СГ ТзОВ "Ідна" кошти в сумі 30 000 гривень. Суду пояснила, що частково її звернення до суду про стягнення моральної шкоди з відповідача зумовлене тим, що їй потрібні кошти на встановлення пам'ятника на могилі чоловіка, її позов до [PERSON] не розглянуто, в результаті чого вона не отримала грошової компенсації на яку сподівалась. Також після втрати чоловіка, невдовзі померла її дочка, що посилило її душевні страждання, внуки залишились на її утриманні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що завдана діями працівника відповідача [PERSON] під час керування трактором "Т-150К", моральна шкода [PERSON], була повністю відшкодована підприємством позивачці в сумі 33 000 гривень, а тому її вимоги про стягнення цієї шкоди з СГ ТзОВ "Ідна" є безпідставними. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що особисто двічі був присутній при тому, як [PERSON] передавались кошти від підприємтсва у відшкодування завданої їй моральної шкоди. Зокрема, відразу після трагічного випадку, пов'язаного з втратою чоловіка [PERSON] було передано 5000 гривень, а після винесення вироку відносно водія ще 25 000 гривень, які позивачка одержала від керівника підприємства, так-як вироком не було задоволено її претензії до [PERSON] про відшкодування завданої їй шкоди. При цьому свідок зазначає, що [PERSON] сама звернулась до керівника підприємства із проханням здійснити їй відшкодування та просила 30 000 гривень, однак керівником підприємства було узгоджено з нею суму 25 000 гривень, на одержання яких вона погодилась та після їх одержання висловлювала слова вдячності і казала, що претензій до підприємства більше нематиме. При цьому [PERSON] виглядала пригніченою і було зрозуміло, що й після передачі їй вказаних грошових коштів, вона переживає з приводу втрати чоловіка. Свідок також вказує на те, що позивачці, крім цього, було виплачено ще 3000 гривень, які підприємство видало бригадиру тракторної бригади, а той в свою чергу передав їх [PERSON]. З показань свідка видно, що призначення переданих [PERSON] грошових коштів, тобто чи передавались вони, як відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, з самою позивачкою не обговорювалось. Керівництво підприємства для себе сприймало ці кошти, як відшкодування моральної шкоди. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що був присутній при передачі керівником СГ ТзОВ "Ідна" в його кабінеті грошових коштів [PERSON] в сумі 25 000 гривень. При цьому [PERSON] висловлювала слова вдячності, казала, що претензій до підприємства не має, однак має претензії до [PERSON]. Разом з тим свідок підтвердив наявність у [PERSON] душевних страждань після втарти чоловіка, які вона переживає вже впродовж більше року. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків та дослідивши подані сторонми докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року приблизно о 13-30 год. помер чоловік позивачки [PERSON]. Причиною смерті стало порушення правил безпеки дорожнього руху, винуватцем якого визнано [PERSON], який керував належним СГ ТзОВ "Ідна" трактором "Т-150К" № [NUMBER], перебуваючи з даним підприємством у трудових відносинах. Вказане підтверджується вироком Млинівського районного суду від 2 грудня 2014 року, залишинем в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року. ( а.с.4-9) Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, які вказують на те, що власником і володільцем трактора "Т-150К" № [NUMBER], водієм якого, при виконанні своїх трудових обов'язків, вчинено протиправне діяння, а саме злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, що спричинило смерть чоловіка позивачки, є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Ідна", то за правилами наведених матеріальних норм, моральна шкода завдана [PERSON], яка полягає у душевних стражданнях через смерть чоловіка має бути відшкодована відповідачем СГ Тз ОВ "Ідна". Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню СГ ТзОВ "Ідна" [PERSON], суд виходить з наступного. Як видно зі змісту позовних вимог, [PERSON] просить стягнути з СГ ТзОВ "Ідна" у відшкодування завданої смертю чоловіка моральної шкоди -100 000 гривень. Факт одержання від відповідача 30 000 гривень визнано позивачкою в судовому засіданні, і крім того підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а отже відповідно до ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Відтак, різниця між розміром заявлених [PERSON] позовних вимог та одержаних від відповідача грошових коштів становить 70 000 гривень. Відповідно до абацу другого частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що моральну шкоду позивачці завдано смертю її чоловіка, спричиненою кримінальним правопорушенням, вчиненим [PERSON] з необережності під час виконання ним своїх трудових обов'язків у СГ ТзОВ "Ідна". В житті позивачки у зв'язку зі смертю чоловіка сталися невідворотні зміни, які неможливо компенсувати за рахунок виплати їй матеріального відшкодування, оскільки ніяке відшкодування не замінить їй життя чоловіка, що видно з її пояснень в суді. Вказана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які [PERSON] переживає і на час розгляду справи, оскільки в тому розмірі, в якому вона оцінює для себе цю шкоду, її не відшкодовано. При цьому, заперечення представника відповідача проти позову, які полягають у тому, що СГ ТзОВ "Ідна" відшкодувало [PERSON] завдану їй моральну шкоду в повному обсязі, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження з огляду на таке. Так, суд враховує ту обставину, що відповідачем після особистого звернення [PERSON] до керівника підприємства, було відшкодовано позивачці 25 000 гривень, в якості компенсації завданої їй моральної шкоди. Однак, це відшкодування не було ініціативою підприємства, а стало можливим лише після звернення [PERSON] до керівника підприємства. Загалом [PERSON] відшкодовано 30 000 гривень. Судом також встановлено, що вказане відшкодування складалось з двох частин. Так, 5000 гривень від підприємства позивачці було передано приблизно на час похорон чоловіка, тобто у червні 2014 року. Ще 25 000 гривень - після завершення судового розгляду у кримінальному провадженні щодо працівника підприємства [PERSON] за ч.2 ст.286 , ч.3 ст.135 КК України, в межах якого [PERSON] було заявлено цивільний позов до [PERSON] про відшкодування завданої їй моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, який залишено без розгляду вироком Млинівського районного суду від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року, оскільки така шкода має відшкодовуватись володільцем трактора "Т-150К" СГ ТзОВ "Ідна", про що зазначено у вироку. Тобто, друга і основна частина коштів була виплачена за ініціативою самої [PERSON], після того, як вона дізналась, що її позовні вимоги до [PERSON] залишені без розгляду.( а.с.6) При цьому, покликання відповідача на те, що [PERSON] оцінила завдану їй моральну шкоду в сумі 30 000 гривень, суд рахує такими, що не відповідають дійсним обставинам справи виходячи з наступного. Так, наявність нерозглянутого цивільного позову [PERSON] на час розгляду кримінального провадження в суді, свідчить про те, що у неї існували цивільно-правові вимоги про відшкодування завданої їй моральної шкоди, а також про те, що завдану їй моральну шкоду у визначеному нею для себе розмірі - 100 000 гривень, на той час, особою, яка за законом зобов'язана була її відшкодувати, в повному обсязі, позивачці відшкодовано не було. Саме це і змусило [PERSON] звернутись до керівника СГ ТзОВ "Ідна" з проханням про відшкодування завданої їй шкоди після винесення вироку. При цьому встановлені судом обставини вказують також на те, що СГ ТзОВ "Ідна" до винесення вироку самостійно дій, спрямованих на відшкодування [PERSON] моральної шкоди, крім виплачених у червні 2014 року 5000 гривень, не вживало. Також з показань допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON], видно, що хоча й при одержанні від керівництва СГ ТзОВ "Ідна" грошових коштів, [PERSON] висловлювала слова вдячності та відсутності до підприємства претензій, однак, отримуючи від відповідача грошові кошти, залишалась пригніченою втратою чоловіка та висловлювала претензії до працівника підприємства - [PERSON]. Це свідчить про те, що [PERSON] після одержання від СГ ТзоВ "Ідна" грошових коштів в сумі 30 000 гривень, не отримала справедливої компенсації від особи, яка за законом зобов"язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, і , якою [PERSON] особисто для себе вважала [PERSON]. Розмір такого відшкодування, як видно з матеріалів кримінального провадження, [PERSON] для себе оцінила в 100 000 гривень. А тому, виплату СГ ТзОВ "Ідна" [PERSON] 30 000 гривень, за які вона висловлювала вдячність, при тому, що на той час у неї існували цивільно-правові вимоги про відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень і які не були розглянуті, оскільки апеляційне провадження тривало до 16 лютого 2015 року, не можна вважати повним відшкодуванням завданої їй шкоди в розумінні положень ч.5 ст.23, ст.1187 ЦК України. В той же час, розмір позовних вимог [PERSON], що дорівнює різниці між заявленими вимогами в 100 000 гривень та частково одержаними від відповідача коштами в сумі 30 000 гривень, на переконання суду, підлягає задоволенню частково. Так, як встановлено судом та підтверджується поясненнями самої позивачки, наявність у неї душевних страждань, [PERSON], крім смерті чоловіка, обгрунтовує необхідністю встановлення пам'ятника на його могилі, передчасною смертю дочки, взаємозв'язок якої зі смертю чоловіка не простежується, наявністю у неї на утриманні онуків. Таке обгрунтування носить матеріальний характер та для відшкодування моральної шкоди є безпідставним, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної шкоди у цих межах на 20 000 гривень. А тому, на підставі наведеного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд рахує необхідним стягнути з особи, на яку законом покладено обов'язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тобто з відповідача по справі - СГ ТзОВ " Ідна" решту суми, що становить різницю між непідтвердженим розміром позовних вимог в сумі 20 000 гривен, самостійно відшкодованими СГ ТзоВ "Ідна" [PERSON] коштами в сумі - 30 000 гривень та існуючим на той час і заявленим станом на час розгляду даної справи, розміром матеріально-правових вимог позивачки в сумі - 100 000 гривень, а саме 50 000 гривень. Покликання відповідача, на те, що [PERSON] відповідачем було відшкодовано 33 000 гривень суд вважає недоведеними, оскільки представлені стороною відповідача видатковий касовий ордер на суму 3000 гривень містить цільове використання цих коштів, а саме, "на поховання", що вказує на матеріальний характер виданих коштів. Крім цього, ордер виписаний 20 червня 2015 року, в той час, як про смерть [PERSON] керівництву підприємства стало відомо 21 червня 2015 року о 24-30 год., що підтверджується матеріалами кримінального провадження ( к/п № 566/1266/14-к а.с.10), а також поясненнями позивачки. З цих підстав, вказаний ордер суд визнає неналежним та недопустимим доказом у даній справі та відхиляє. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 1168, 1187 ЦК України,

Outcome: partial