Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк, позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з вищезазначеним позовом. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 107, 110 ЦПК України, статями 5, 14 ЗУ "Про захист персональних даних", ст. 6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК": заборгованість у розмірі 13358, 57 грн. за кредитним договором № б/н від 14 липня 2010 року, яка складається з наступного: 1920, 19 грн. - заборгованість за кредитом; 10326, 07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500, 00 - штраф (фіксована частина); 612, 31 грн. - штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Відповідач у судове засідання двічі не прибув, причин своєї неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача та з урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки до суду відповідача не надано, враховуючи необхідність дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд вважає можливим розглянути вказану справу за сторін, ухваливши в ній відповідно до ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 липня 2010 року [PERSON] (далі - відповідач) року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.12.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Кліент дає свою згоду, що крединий ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Кліент дає право Банку в будь - який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://ргіvatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://ргіvatbank.uа/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 " Умовами та правилами надання банківських послуг ". Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що всупереч вищезазначеним нормам цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредиту не дотримався, тим самим порушив істотні умови кредитного договору. Станом на 31 грудня 2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 13358, 57 грн. за кредитним договором № б/н від 14 липня 2010 року, яка складається з наступного: 1920, 19 грн. - заборгованість за кредитом; 10326, 07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500, 00 - штраф (фіксована частина); 612, 31 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи умови кредитного договору за несвоєчасне чи неповне виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, оскільки згідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договором. Таким чином, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором добровільно не виконав, порушивши норми чинного законодавства, законні права та інтереси позивача, а тому позивач має право на повернення кредиту з одночасною сплатою відсотків, пені, комісії за користування кредитом та штрафів, оскільки згідно до ст. ст. 526, 629, 611, 1054 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання, взяті на себе сторонами, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 509, 516, 525, 530, 611, 612, 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved