Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] 27 вересня 2018 року звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства. В своєму позові [PERSON] зазначив, що 01.09.2016 року його було прийнято на посаду начальника дільниці виробничого підрозділу "Ясинуватське управління механізації" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". 17 липня 2017 року його звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №9641/ДН-ОС від 10.07.2017 року. Згідно розрахунків заробітної плати на день його звільнення [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 11790 грн.10 коп. : за березень 2017 року - 2456,20 гривень заробітної плати; за квітень 2017 року - 1123,43 гривень заробітної плати; за травень 2017 року - 2054,90 гривень заробітної плати; за червень 2017 року - 1123,43 гривень заробітної плати; за липень 2017 року - 5032,14 гривень заробітної плати. По теперішній час суми, що належать позивачу від відповідача не виплачені. Ці дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КзПП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з того, що дата звільнення 17 липня 2017 року , а з 06 березня 2017 по 16 липня 2017 року на підприємстві встановлено простій і заробітна плата по простою не включається до розрахунку середньої заробітної плати, тому останніми календарними місяцями для розрахунку середньої зарплати перед звільненням були березень (де фактично відпрацьовано 24 години) та квітень (часткова зарплата по простою не включається до розрахунку середньої зарплати) 2017 року. Згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року, середньоденний заробіток (заробітна плата за березень 2017 року: оплата по тарифу +вислуга років 15%) / (відпрацьовано днів у березні 2017 року) (567,36+85,10) / 3=217,48грн./на день. з урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%) складає: 217,48 - (217,48х 0,18) - (217,48х 0,015) = 175,07 грн. Сума середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018року складає: 410 днів період затримки х 175,07грн./на день=71778,70 гривень сімдесят одна тисяча сімсот сімдесят вісім гривень 70 копійок) - сума середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018року. [PERSON] просить стягнути з ПАТ "Українська залізниця" на його користь суму заборгованості заробітної плати 11790 грн. 10 коп.; суму середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 31.08.2018 року 71778 грн. 70 коп. та донарахувати по день фактичного розрахунку. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року провадження в справі було відкрито та справу призначено в порядку спрощеного провадження до судового засідання на 25 жовтня 2018 року. (а.с.22-23) 25 жовтня 2018 року судом було ухвалено відкласти розгляд справи, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та витребувати у третьої особи довідку про заборгованість по заробітній платі (а.с.28-30). Представник відповідача ПАТ "Українська залізниця" 15 листопада 2018 року надав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначив наступне. ПАТ "Укрзалізниця" (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України на сьогоднішній день не видавався. Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Згідно із статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Слід зазначити, що згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб . Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Враховуючи наведене у відзиві, відповідач вважає вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, не обґрунтованою та такою, що суперечить статті 117 Кодексу законів про працю України, через відсутність вини відповідача. Виходячи з викладеного у відзиві відповідач ПАТ "Українська залізниця" просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ "Українська залізниця" (а.с.35-45). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки, представник відповідача не з`явився в судове засідання повторно, суд постановляє по даній справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI). Згідно п.6 ст.2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця». Згідно з пунктів 1, 2, 12 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Постанова № 200); Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації. Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Отже, ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, трудовою книжкою УКР № 1078657 підтверджено, що позивач [PERSON] 30 травня 2011 року був прийнятий до Управління механізації Державного підприємства "Донецька залізниця" водієм автотранспортних засобів (а.с.13). З 01 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року працював на посаді начальника дільниці виробничого підрозділу "Ясинуватське управління механізації" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", з якої наказом № 9642/ДН від 10 липня 2017 року позивача звільнено у зв"язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 14). З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що [PERSON] нараховано в березні 2017 року до оподаткування 3032,34 грн., до виплати 2456,20 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 1386,95 грн, до виплати 1123,43 грн., в травні 2017 року до оподаткування 2505,97 грн., до виплати 2054,90 грн., в червні 2017 року до оподаткування 1386,95 грн., до виплати 1123,43 грн., в липні 2017 року до оподаткування 6156,97 грн., до виплати 5032,14 грн. (а.с. 15-19). Із довідки про заробітну плату №515/2 від 01.11.2018 року, виданої Структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за підписом Начальника СП УЗ та заступника начальника ФЕВ та відомості на виплату грошей №4 за березень 2017 року вибачається, що позивач [PERSON] останній раз отримував заробітну плату за березень 2017 року в сумі 984,41 грн. (а.с.63-64, 65). Відповідачем не надано до суду доказів на спростування зазначеної довідки та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена. З позовної заяви вбачається, що позивач помилково при обчисленні заборгованості по заробітній платі виходив з сум до виплати після утримання податків і обов'язкових платежів, без урахування Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстат, від 13.01.2004, № 5 , яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оскільки позивачу в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від ПАТ «Укрзалізниця», зокрема заробітну плату, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року у сумі 14469,18 грн. і це не є виходом за межі позовних вимог. З урахуванням викладеного заборгованість по заробітній платі у сумі 14469,18 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Крім того, до відповідача слід застосувати відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі Порядок № 100). З урахуванням цих норм, зокрема абзаців 3,4 пункту 2 розділу 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку № 100). Крім того, положеннями розділу III Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. З трудової книжки позивача, вибачається, що він звільнений з займаної посади 17 липня 2017 року. Судом визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після звільнення позивача та по день постановлення рішення - з 18 липня 2017 року по 18 грудня 2018 року. Розрахунок середньоденної (годинної) заробітної плати належить проводити виходячи з заробітної плати, нарахованої йому за травень, червень 2017 року, яка складає 3892,92 грн., але відповідно до розрахунку заробітної плати середньоденна заробітна плата складає 97,32 грн. (а.с.17-18). Відповідачем не надано документів на підтвердження норми робочого часу позивача, тому суд для розрахунку норми тривалості робочого часу в годинах бере 40-годинний робочий тиждень. На день ухвалення рішення у справі кількість днів затримки розрахунку складає 359, а тому з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 97,32 х 359 = 34937,88 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 34937,88 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням вищевикладеного, суд задовольняє позов [PERSON] до ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі частково у сумі 14469,18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 34937,88 грн. Статтею 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI передбачено, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial