Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 13.06.2003р. перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.10.2014 р. За час шлюбу сторонами було придбане майно, щодо розподілу якого вони не можуть досягти домовленості. Згідно неодноразово уточнених позовних вимог позивач просить розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за вищевказаною адресою; виділити позивачу: масажне ліжко, сантехнічні вироби «Керзоніт»; виділити відповідачу холодильник «Вірпул», домашній кінотеатр «LG Шампань», комп'ютер «Самсунг». У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині вимог про поділ квартири просили відмовити, з підстав того, що квартира була придбана за власні кошти відповідача, надані останній її батьками; проти поділу рухомого майна за варіантом, запропонованим позивачем, не заперечували. Представник третьої особи ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.06.2003р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.10.2014 р. /а. с. 5/. На підставі договору купівлі продажу, ВАР №678936 р№6214 від 31.10.2003 року, сторонами було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем /а.с.39-41/. Відповідно до ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинного на час придбання спірної квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 24 КЗпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (роздільне майно). Суд не приймає доводи відповідача та її представника про те, що спірна квартира є роздільним майном, оскільки придбана за її особисті кошти, які були їй надані батьками, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні не знайшов підтвердження факт придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача. Посилання відповідача на факт продажу її батьками власної квартири перед придбанням спірної квартири /а.с.29/ є безпідставними, оскільки у судовому засіданні сторони підтвердили, що батьки відповідача після продажу своєї квартири, придбали собі іншу. Відповідачем не доведено суду за допомогою належних і допустимих доказів факт придбання квартири саме за кошти, подаровані відповідачу її батьками. Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира, придбана сторонами у період шлюбу є спільною сумісною власністю сторін, тому позовні вимоги в частині визнання за сторонами права власності на 1/2 частину квартири за кожним, підлягають задоволенню. У судовому засіданні сторони підтвердили, що за час перебування у шлюбі ними придбано рухоме майно: масажне ліжко, вартістю 9100 грн., сантехнічні вироби «Керзоніт», вартістю 900 грн.; холодильник «Вірпул», вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр «LG Шампань», вартістю 4500 грн., комп'ютер «Самсунг», вартістю 3000 грн. Факт придбання рухомого майна у період шлюбу та його вартість визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України, положення якої узгоджуються із КпШС України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Виходячи із наведеного, вимог ст.,ст. 60,63 ч. 1 ст. 70 СК України, положень п.п. 22,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд вважає, що з урахуванням інтересів подружжя та призначення майна необхідно виділити позивачу наступне майно: масажне ліжко, сантехнічні вироби «Керзоніт»; виділити відповідачу холодильник «Вірпул», домашній кінотеатр «LG Шампань», комп'ютер «Самсунг». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved