Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Разом з тим, просить звільнити її від сплати судового збору. У обґрунтування позову посилається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . 09.11.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них народилися: син, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька дітей відповідачка не займається вихованням дітей, не відвідує їх, не цікавиться їх здоров`ям та успіхами, матеріально не забезпечує, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, тобто, самоусунулася від виховання та забезпечення дітей. Протягом останніх вісім років діти постійно проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. 05.01.2021 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 26.01.2021. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 18.02.2021. Відповідачем у встановлений законом строк до суду подано письмові пояснення, в яких зазначає, що дійсне не займається вихованням дітей, не допомагає, однак бажає виправити ситуацію. 18.02.2021 підготовче судове засідання відкладено на 05.04.2021, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою суду від 05.04.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З копії свідоцтва про народження сері [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а/с 7). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , а/с 13). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [PERSON] з 09.11.2000 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а/ с8 ). За час шлюбу [INFO] у подружжя [PERSON] народилася дочка, [PERSON] (а/с 11). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є бабусею для [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї № 1306 від 16.10.2020 [PERSON] проживає зі своєю бабусею по [ADDRESS] (а/с 15). Згідно виписки лікаря-спеціаліста від 20.10.2020 № 156 [PERSON] , [INFO] , знаходиться під спостереженням сімейного лікаря [PERSON] , на прийом та медогляд приходить разом із бабусею (а/с 18). Відповідно до інформаційної довідки, виданої Ліцеєм №16 ім. Ю. Дрогобича від 26.10.2020 № 152 [PERSON] є ученицею 8В класу. Проживає разом із бабусею, [PERSON] , яка і займається її вихованням (а/с 20). Також, згідно довідки № 12 від 22.04.2016 [PERSON] відвідує ПП „Стоматологічний ценр" разом із бабусею [PERSON] (а/с 19). В судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідачки, [PERSON] , [PERSON] , який є сином відповідачки, показали, що [PERSON] з дітьми не проживає, їхнім вихованням не займається, матеріально не допомагає, зловживає алкоголем, всі витрати на утримання дітей несе позивач. Згідно направлення від 15.05.2012 [PERSON] , [PERSON] направлялася на госпіталізацію у психіатричну лікарню (а/с 17). Відповідно до інформації, наданої інспектором ЮП СППП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Мроць В. № 8552/44/08-20 від 09.07.2020 на [PERSON] складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП по факту ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов життя, навчання та виховання її неповнолітньої дочки, [PERSON] (а/с 28), згідно якого постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Крім того, [PERSON] 13.08.2020 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння здійснила неправдивий виклик поліції, що підтверджується постановою ГАА № 118269 від 13.08.2020 (а/с 29). За інформацією ДМЦСССДМ від 04.11.2020 № 333 сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Дрогобицького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. За даною інформацією [PERSON] проживає у квартирі свого співмешканця за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] самостійно виховує, доглядає та матеріально забезпечує дітей. У ході здійснення соціального супроводу сімї [PERSON] надано ряд соціальних послуг, зокрема, щодо дотримання здорового способу життя. Неодноразово фахівцями із соціальної роботи [PERSON] скеровувалася на працевлаштування, однак, станом на даний час остання такими послугами не скористалася. Разом з тим, за вказаною інформацією [PERSON] зі своїми дітьми бачиться вкрай рідко, базові потреби не забезпечує, життям дітей не цікавиться, батьківські обов`язки не виконує (а/с 14). З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , як таку, що ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків (а/с 30-31). Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 254 від 16.11.2020 (а/с 32). Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з, зокрема, дочкою, [PERSON] , не робила, тобто, вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо стягнення аліментів з відповідачів, то суд виходить з наступного: Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, визначений порядок стягнення аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 р. встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки суд не вбачає. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , то є підстави для стягнення з [PERSON] користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] . Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка виховує дитину, однак, самостійно не може повноцінно утримувати її, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, відсутність у такої на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб), розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в заявленому позивачем розмірі 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідачку права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved