Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу № 27-о/с від 10.06.2008 позивач був прийнятий на роботу до Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» дорожнім робочим 2-го розряду. В подальшому в період роботи на підприємстві позивача було переведено машиністом навантажувача 4 розряду, трактористом 4 розряду підвищено розряди тракториста, машиніста навантажувача. Згідно наказу № 54-о/с від 31.10.2019 позивача звільнено з роботи за власним бажанням. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог, розрахунок з позивачем не проведено. Відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем не виплатив заробітну плату після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, проте позивачу було відмовлено. У зв`язку з таким станом позивач був вимушений численну кількість разів виїздити до місцезнаходження відповідача, просити виплатити позивачу заробітну плату, однак результатів це не дало. Також, позивач неодноразово звертався до адміністрації відповідача з проханням надати позивачу довідку нараховану, але не виплачену заробітну плату, проте таку довідку позивачу відповідач не надає. Разом з тим, за позивача підрахунками, сума заборгованої позивачу заробітної плати становить 20000 грн. (двадцять тисяч грн.) за період з травня місяця по день звільнення. Також, наскільки позивачу відомо, підприємство має перед позивачем заборгованість за невикористані дні відпустки, облік якої ведеться відповідачем. Невиплата заробітної плати змушувала позивача вишукувати всілякі додаткові джерела, позичати гроші, що необхідні були на прожиття, це постійно завдавало і завдає позивачу моральних страждань. Нормальні життєві зв`язки позивач втратив, позивач розраховував на оплату праці, однак ці розрахунки та надії не справдились внаслідок протизаконних дій відповідача, наслідком чого є завдання позивачу моральної шкоди. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 1000 грн. Своїми діями адміністрація відповідача грубо порушила гарантії та вимоги КЗпП України, ЗУ "Про оплату праці", ЗУ "Про відпустки" щодо виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, не нарахувала і не виплатила позивачу середньомісячний заробіток відповідно імперативних вимог ст. 117 КЗпП України, адже сума заборгованості є неоспорюваною, і відповідно відповідач зобов`язаний позивачу нарахувати і виплатити середньомісячний заробіток по день фактичного розрахунку, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги уточнив згідно доданої довідки про заборговангість та підтримав уточнені позовні вимоги. Представник Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом відправлення судових повісток з рекомендованими повідомленнями, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клолпотань про відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: згідно наказу № 27-о/с від 10.06.2008 позивач був прийнятий на роботу до Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» дорожнім робочим 2-го розряду. В подальшому в період роботи на підприємстві позивача було переведено машиністом навантажувача 4 розряду, трактористом 4 розряду підвищено розряди тракториста, машиніста навантажувача. Згідно наказу № 54-о/с від 31.10.2019 позивача звільнено з роботи за власним бажанням. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог, розрахунок зі мною не проведено. Відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем не виплатив заробітну плату після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, проте позивачу було відмовлено. У зв`язку з таким станом позивач був вимушений численну кількість разів виїздити до місцезнаходження відповідача, просити виплатити позивачу заробітну плату, однак результатів це не дало. Невиплата заробітної плати змушувала позивача вишукувати всілякі додаткові джерела, позичати гроші, що необхідні були на прожиття, це постійно завдавало і завдає позивачу моральних страждань. Нормальні життєві зв`язки позивач втратив, позивач розраховував на оплату праці, однак ці розрахунки та надії не справдились внаслідок протизаконних дій відповідача, наслідком чого є завдання позивачу моральної шкоди. Своїми діями адміністрація відповідача грубо порушила гарантії та вимоги КЗпП України, ЗУ "Про оплату праці", ЗУ "Про відпустки" щодо виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, не нарахувала і не виплатила позивачу середньомісячний заробіток відповідно імперативних вимог ст. 117 КЗпП України, адже сума заборгованості є неоспорюваною, і відповідно відповідач зобов`язаний позивачу нарахувати і виплатити середньомісячний заробіток по день фактичного розрахунку. Згідно вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середньої заробітної плати проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», де в п.8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із трудової книжки позивача звільнено 31.10.2019 р. (а.с. 7). В день звільнення заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати становила 16555,10 грн., згідно довідки філії «Уманської дорожньо-експлутаційної дільниці». Працівнику було нараховано заробітної плати в травні 5807,85 грн., за червень 2019 року - 5893,54 грн., за липень 2019 року - 4308,97 грн., за серпень 2019 року -4463,47 грн., за вересень 2019 року -3981,18 грн., жовтень 2019 року - 5712,98 грн. На 23 січня 2020 року, заробітну плату не виплачено. 1) Розраховуємо заробітну плату за два місяці, які передують місяцю звільнення: 3981,18 грн. (вересень 2019 року) + 4463,47 грн. (серпень 2019 року) = 8444,65 грн. Кількість робочих днів: 22 (вересень 2019 року) + 21 (серпень 2019 року) = 43 робочих днів. Середньоденна заробітна плата:8444,65 грн./ 43 робочих днів = 196 грн. 30 коп. 2) Визначаємо період затримки розрахунку: з 01.11.2019 року по 23 січня 2020 року. 3) Множимо кількість робочих днів в періоді протягом якого не було виплачено заробітну плату на суму середньоденної заробітної плати. №МісяцьКількість робочих днівСередньоденна заробітна плата, грн.Середній заробіток за час затримки, грн. 1Серпень 201921196,304122,30 2Вересень201922196,304318,60 3Жовтень 201922196,304318,60 4Листопад 201923196,304514,90 5Грудень 201921196,304122,30 6Січень 202016196,303140,80 Усього 125 196,30 24537,50 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 24537,50 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду можливість надати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованої заробітної плати, моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки підлягають до задоволення в повному обсязі. Що ж стосується вимог стягнення з відповідача компенсації на користь позивача за не використані дні відпустки, то в цій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували заявлені вимоги. Крім того у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved