Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

22 травня 2018 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить примусово госпіталізувати громадянку [PERSON] у психіатричний стаціонар без її згоди або згоди її законного представника, посилаючись на те, що на теперішній час стан її здоровя погіршився, у зв"язку з чим вона потребує лікування. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2018 року заява була прийнята до провадження суду і призначена до розгляду у судовому засіданні на 22 травня 2018 року. 22 травня 2018 року прокурор надав суду письмову заяву з проханням розглядати заяву у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. 22 травня 2018 року представник та лікар-психіатр КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» [PERSON] надав суду письмову заяву з проханням розглядати заяву у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Законний представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що підтримує заяву про необхідність продовження надання [PERSON] медичної допомоги та просив її задовольнити і проводити судове засідання без його участі. Згідно з довідкою, наданою КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», [PERSON] за своїм психічним станом здоров'я не може бути присутньою в судовому засіданні. Оскільки сторони у судове засідання не з"явились, фіксування судового засідання, у відповіданості з вимогами ч..2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені вимоги, суд встановив наступне. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2007 року визнано недієздатною [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Харків, вул.Золочівська, 21/75 і над нею встановлено опіку (а.с.6). Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2007 року [PERSON], [INFO], призначено опікуном над недієздатною матір"ю [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вбачається з висновку комісії лікарів - психіатрів психіатричного стаціонару від 21 травня 2018 року, [PERSON] хворіє на важку психічну хворобу у формі шизофренії, маячної форми, безпервної течії. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, у зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворої, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (а.с.4) Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі №1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного заклад) на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] страждає на психічне захворювання у формі шизофренії, маячної форми, безпервної течії, а також те, що хвора становить суспільну небезпеку для оточуючих і потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, у зв'язку з загостренням психічного захворювання, суд вважає за можливе задовільнити заяву головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №1» у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved