Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та свої доводи мотивувала тим, що 20.01.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.08.2011 року шлюб з відповідачем був розірваний. Донька залишилась проживати з позивачкою за рішенням суду. В період шлюбу вони побудували жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 23.03.2011р. вони отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якому у рівних долях стали власниками побудованого будинку. Після розірвання шлюбу відповідач забрав свої речі і пішов, позивач з донькою залишилися в проживати у домоволодінні. Вона одразу зареєструвалась у будинку. А зареєструвати свою малолітню доньку в даному будинку не має можливості, оскільки для реєстрації місця проживання дитини до 14 років необхідний письмовий дозвіл батька, якщо він зареєстрований за іншою адресою. З 2011 року (тобто після розірвання шлюбу) донька постійно проживає з позивачкою. Згідно довідки про склад сім*ї від 09.10.2018р., що видана Волноваською міською радою, донька фактично проживає з позивачкою, але без реєстрації. Зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації вона не може за небажанням відповідача дати свою згоду. Позивач неодноразово у телефонному режимі намагалася відповідача переконати, що згідно вимог діючого законодавства дитини протягом трьох місяців після народження повинна бути зареєстрована за місцем проживання батьків або одного з них, тим більше мотивувала тим, що донька і так фактично проживає з нею, проживає в будинку, де вона з відповідачем є співвласниками у рівних долях, що саме рішенням суду про розірвання шлюбу місце проживання дитини між ними вирішено і саме встановлено цим рішенням; що дитина з цього будинку ходить до школи у м. Волноваха, що це дійсно в інтересах дитини, але відповідач не бажає її навіть слухати. Свою відмову в реєстрації мотивує тим, що в подальшому, коли в нього виникне бажання продати свою долю у будинку, він не зможе цього зробити без дозволу органу Опіки та піклування, оскільки в будинку буде зареєстрована неповнолітня дитина. Вважає, відсутність можливості та законних підстав зареєструвати дитину у будинку, де мешкає вона, суперечить інтересам дитини, тому винушена звернутися до суду, та просить надати дозвіл на реєстрацвю місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] без письмової згоди батька-[PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не з'явилася, і позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність, на позові наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з"явилася, надала заяву розглянути справу у її відсутність, на позові наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не проінформував. Представник третьої особи служба у справах дітей Волноваської райдержадміністрації до судового засідання не зявився., про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] вбачається з копії свідоцтва [NUMBER] про народження, де в графі батьки вказано: батько [PERSON], мати [PERSON], зроблено актовий запис № 98, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області.(а.с.10). Рішенням Волноваського районного суду від 30.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано.(а.с.9). 19.04.2017 року позивачка зареєстувала шлюб з [PERSON], та взяла прізвище чоловіка" [PERSON]", що підтверджується свідотцтвом про шлюб серія [NUMBER].(а.с.8). Згідно довідки про склад сім*ї від 09.10.2018р., що видана Волноваською міською радою, донька фактично проживає з [PERSON], але без реєстрації.(.а.с.14). Згідно свідотцтва про право власності від 23.03.2011 року власниками житлового будинку [ADDRESS] в м. Волноваха, Донецької області є [PERSON], [PERSON] в рівних долях по 1/2 частки кожному .(а.с.13). Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону). Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі ст.ЗЗ Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. У відповідності до ч.І ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає (ч.З ст.29 ПК України). Як визначено частиною 2 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім того, приписами ст. 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення. Будь - яких обставин, які б свідчили про наявність спору між позивачкою та батьком дитини, щодо визначення її місця проживання, відсутні. Дитина з 2011 року постійно проживає зі мною; з будинку, де фактично проживає - ходить до школи; перебуває на обліку у Волноваській ЦРБ з моменту народження, сама вважає цей будинок своєю домівкою. Відповідач не зареєстрований у будинку, де є власником 1\\2 частини, тобто у батьків дитини різні адреси реєстрації. Аналіз наведених та досліджених доказів дає суду підстави визнати, що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки всі ці обставини свідчать про можливість реєстрації малолітньої дитини за місцем реєстрації матері. На підставі викладеного та

Outcome: approved