Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Дзери М.Л. про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення - торгово-офісного комплексу з туалетом громадського призначення від 23 лютого 2017 року сторонами якого були [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34002841 від 23 лютого 2017 року. В обгрунтування позову зазначено, що 12 січня 2017 року [PERSON] звернувся до Калуського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором позики. З метою забезпечення позову одночасно зі зверненям до суду з зазначеним позовом, [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження майна належного співвідповідачу [PERSON] , а саме нежитлового приміщення загальною площею 152, 9 м2, що розташоване на площі [ADDRESS] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року заяву про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на вищезазначене нежитлове приміщення, заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна. Копію ухвали направлено сторонам по справі та нотаріальній конторі. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 грудня 2015 року в розмірі 64 811 (шістдесят чотири тисячі вісімсот одинадцять грн.) з яких 52340 грн. основна сума боргу, 5694,48 грн. відсотки за користування коштами, 6000 грн. пеня, 776,52 - 3% річних та судові витрати в сумі 1061,77 грн. Під час проведення виконавчих дій Рогатинським РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, зокрема опису та арешту майна боржника, стягувачу стало відомо, що боржник [PERSON] відчужив нерухоме майно своєму синові [PERSON] шляхом укладення договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. Відчуження нерухомого майна, належного відповідачеві, унеможливлює виконання рішення суду на користь позивача. Просив позов задовольнити повністю. У судове засідання позивач не прибув. Направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити повністю із підстав, наведених у позові. Відповідачі направили на адресу суду відзив щодо позову. У відзиві зазначили, що не визнають позову зовсім з тих підстав, що ухвала про забезпечення позову була постановлена без виклику сторін по справі, копія ухвали на адресу [PERSON] не надходила, а тому йому не було відомо про накладення арешту на його майно. Крім того, при укладенні договору дарування будь-яких заборон, обтяжень не було зареєстровано. Просили у позові відмовити повністю. У судове засідання відповідачі, представник відповідача [PERSON] - адвокат Микитчин П.С. не прибули і не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені в установленому законом порядку. Третя особа - приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу у судове засідання не прибула, напрвила на адресу суду клопотання про слухання справи без її участі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 січня 2017 року заяву про забезпечення позову [PERSON] було задоволено. Накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею152,9 м2, що розташоване за адресою площа [ADDRESS] , заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна. Копію ухвали направлено сторонам по справі та нотаріальній конторі, що підтверджується копією супровідного листа Калуського міськрайонного суду та вручено [PERSON] 18 січня 2018 року, що підтверджується копією поштового повідомлення. Згідно договору дарування торгово-офісного комплексу з туалетом громадського призначення від 23 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., [PERSON] , [INFO] іменований в договорі, як дарувальник, безоплатно передав у власність [PERSON] , іменованого у договорі як обдарований, торгово-офісний комплекс з туалетом громадського призначення загальною площею 470 м2, що розташований в [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 19 жовтня 2018 року, нежитлове приміщення - торгово-офісний комплекс з туалетом громадського призначення в [ADDRESS] загальною площею 470 м2, 23 лютого 2018 року зареєстрований за [PERSON] . Підстава виникнення права власності - договір дарування від 23 лютого 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 150 ЦПК України). Тому той факт, що на момент укладення оспорюваного правочину встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому достеменно відомо. Тому правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом на підставі судового рішення, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену судом заборону сторонам правочину було відомо. Судом встановлено, що [PERSON] на момент укладення оспорюваного договору дарування було відомо про встановлену судом заборону відчужувати вказане нерухоме майно, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення відправлення (ухвали про накладення арешту на майно) відповідачу 18 січня 2019 року. Отже, таке відчуження майна відбулося з метою унеможливити звернення стягнення на вказане майно в разі задоволення позову про повернення боргу в цивільній справі № 345/147/17, провадження 2/345/352017. Торгово-офісний комплекс подарований синові [PERSON] відразу після постановлення Калуським міськрайонним судом 13 січня 2019 року ухвали про накладення арешту на нежитлове приміщення, а тому оспорюваний договір дарування нежитлової споруди, на яку було накладено арешт ухвалою суд від 13 січня 2017 року, підлягає визнанню недійсним. Твердження заявника про відсутність порушеного права позивача оспорюваним правочином є безпідставними, оскільки, у розумінні статті 215 ЦК України [PERSON] є заінтересованою особою, яка має право оспорювати договір дарування від 23 лютого 2017 року, так як заходи забезпечення позову були вжиті судом із метою забезпечення позову саме [PERSON] , отже позивач мав власний інтерес вимагати визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення з метою забезпечення для нього можливості в подальшому реально і без перешкод виконати рішення суду в іншій справі, за його позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Стверджуючи про відсутність у нього інформації про накладення арешту на нежитлове приміщення, відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування інформації, долученої позивачем про направлення на його адресу копії ухвали про забезпечення позову та отримання ним цих документів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожен учасник судового процесу зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч.2 ст.26 Закону від 01.07.2004, № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. За ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial