Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.02.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 228 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в порушення умов кредитного договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, в зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року має заборгованість у розмірі 126775 грн., з яких: 1880,87 грн. - заборгованість за кредитом, 120459,2 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4434,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією. На підставі викладеного АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 126775 грн., а також судові витрати в сумі 1921 грн. В ході розгляду справи судом представником позивача Меркуловою В.В. було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вона просила стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 7031,51 грн., з яких 1880,87 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3816,26 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1316,38 грн. - заборгованість по пені. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, покликаючись на їх безпідставність, оскільки, позивачем не доведено, що надані ним витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, які нею не підписані, є складовою кредитного договору і саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, в заяві від 26.02.2007 року процентна ставка не зазначена, а також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Також, вважає, що банком при зверненні з позовом до суду пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України. Крім того, [PERSON] у відзиві просила включити до складу судових витрат витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3200 грн. та стягнути їх з позивача на її користь. Представником позивача Гаренко Н.В. було подано відповідь на відзив, в якій вказує, що відповідачем було підписано анкету-заяву, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна". Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, а отже отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки є неможливим. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наведений, судово-економічні експертизи по справі не проводились. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, так як строк перевипущеної відповідачу картки встановлено до останнього дня жовтня 2017 року, то банк звернувся в суд з позовом 21.10.2019 року до спливу строку позовної давності. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Кіріченко В.М. разом із позовною заявою подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін та їх представників. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 26.02.2007 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8). В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідач також підтвердила, що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі підписаної відповідачем анкети-заяви позивач надав останній кредит у розмірі, встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався, востаннє до 1920 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 82). Крім того, як слідує з довідки АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] було видано ряд кредитних карток, остання з яких № [NUMBER] з терміном дії до 10/17 (а.с. 81). Відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.75-80). Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 31.01.2021 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 7031,51 грн., з яких 1880,87 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3816,26 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1316,38 грн. - заборгованість по пені (а.с. 107-117). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами. Із наданої позивачем копії заяви [PERSON] від 26.02.2007 року неможливо встановити наявність у ній будь-яких даних про тип кредитної картки, розмір відсотків за користування кредитом, строк повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.02.2007 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину договору, які не підписані відповідачем. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вони на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і пені та саме у зазначеному в них розмірі і порядку нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.02.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.10.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, доданий до позовної заяви, Витяг з Умов та Правил, які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 26.02.2007 року, шляхом підписання відповідачем заяви. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Решти складових частин укладеного між сторонами договору, а саме Пам`ятки клієнта та Тарифів банку позивачем суду взагалі не надано. Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства (встановлені законом), зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивачем не пред`являлись. З урахуванням наведеного, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами та пені відсутні. Разом з тим, беручи до уваги, підписану відповідачем, Анкету-заяву та виходячи з положень ст. 1046 ЦК України, суд встановив, що між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір, за умовами якого остання отримала грошові кошти, які зобов`язана повернути позикодавцеві в такій же сумі. При цьому, укладений між сторонами договір від 26.02.2007 року не містить строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Таким чином, оскільки укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), позивач, в силу ч.2 ст.530 ЦК України вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Із вказаних вище розрахунків заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позивач в односторонньому порядку нараховував відповідачу за боргованість за відсотками за користування кредитом, пенею та комісію, сплату яких умовами договору не передбачено, та кошти сплачені [PERSON] по кредитному договору направляв на їх погашення. За наведеного, суд вважає, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту слід розраховувати лише беручи до уваги суми фактично використаних останньою кредитних коштів та суми сплачених нею коштів на погашення заборгованості. Згідно наданої банком виписки по рахунку вбачається, що за період з 07.02.2007 року по 08.11.2019 року відповідачем фактично отримано та використано кредитні кошти в загальному розмірі 5924,7 грн., а сплачено на погашення кредиту - 11820,2 грн., що свідчить про відсутність у [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи викладене, заявлені АТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками та пенею є безпідставними та задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини третя та четверта статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду АТ КБ "Приватбанк" було сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. Відповідачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було надано: рахунок №01-12-19 від 6.12.2019 року, розрахункову квитанцію №555175, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с. 38-40, 42). Крім цього, в матеріалах справи містяться: ордер адвоката №0585, договір №585 про надання правової допомоги від 05.12.2019 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю та витяг з Єдиного реєстру адвокатів України. Зазначеними доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] сплатила адвокату Міненку С.А. за договором про надання правової допомоги №585 від 05.12.2019 року гонорар в розмірі 3200 грн. Однак, вказаний розмір вартості послуг адвоката суд вважає необґрунтованим і таким, що є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для відповідача. Зокрема, заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу майже досягає половини розміру позовних вимог після їх зменшення позивачем. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом Міненком С.А. було витрачено на надання [PERSON] правничої допомоги 5 годин. При цьому розмір гонорару адвоката згідно умов договору про надання правової допомоги №585 від 05.12.2019 року складає 640 грн. за годину. В судових засіданнях представник відповідача участі не приймав. В якості виконаних робіт адвокатом зазначена його участь під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а саме ознайомлення з матеріалами справи, складання процесуальних документів (відзиву, акту, попереднього та детального розрахунку), надання консультацій, копіювання документів. Однак, представником відповідача не конкретизовано скільки часу було витрачено ним на кожну послугу. За наведеного, розмір заявлених представником відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3200 грн., не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою під час розгляду справи в суді. Таким чином, із врахуванням складності справи та реально виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд вважає доведеним час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) з надання відповідачу правової допомоги загальною тривалістю 3 год., а тому з врахуванням вартості погодинної оплати послуг адвоката, є доведеними витрати на суму 1920 грн. (640 грн. х 3 год.). Оскільки, позов АТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню то підстави для стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених по сплаті судового збору при подачі позову, відсутні. В свою чергу за рахунок позивача підлягають відшкодуванню [PERSON] , понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1920 грн.

Outcome: approved