Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, [PERSON] акціонерного товариства «МТБ [PERSON]», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у якому, з урахуванням заяви про зміну правових підстав та збільшення позовних вимог від 07.09.2018 року, просив на підставі ст. 393 ЦК України визнати недійсними та скасувати протокол про проведення електронних торгів №243431 від 17.03.2017 року, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №40513677 від 22 березня 2017 року, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.03.2017 року за номером 520 з реалізації на електронних торгах нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала позивачу; зобовязати ПАТ «МТБ [PERSON]» усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою № 3 в будинку 38 по вул. Сєрова в місті Одесі шляхом її звільнення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] здійснювалося виконання виконавчого листа №2/1522/8244/11, який видав Приморський районний суд м. Одеси 23.01.2013 року, про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» у розмірі 423497,57 грн. за виконавчим провадженням №40513677. Стягнення було звернено на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки, укладеним між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем ПАТ «Марфін Банк» 21 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 21 грудня 2007 року, номер за реєстром 1342, а саме на нерухоме майно (квартиру) боржника - [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати загальною площею 52,1 кв м., житловою площею 24,4 кв.м., та належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно з протоколом №243431 від 17.03.2017 року електронні торги з реалізації вищевказаного нерухомого майна визнані такими, що не відбулися, на підставі відсутності допущених учасників торгів. У подальшому до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області надійшла заява іпотекодержателя ПАТ «МАРФІН БАНК» про придбання предмета іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна від 17.03.2017 року. 22 березня 2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області видав акт за №40513677 про реалізацію предмета іпотеки, і Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» придбало вказаний предмет іпотеки за ціною 953012,00 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. На підтвердження цього приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було видане свідоцтво про право власності від 30.03.2017 року за номером 520. Позивач вважає, що реалізація предмета іпотеки проведена з порушенням\~наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна»,\~Закону України «Про виконавче провадження»,Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, набутого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у виконавчому провадженні відсутні докази повідомлення [PERSON] про оцінку майна, що є предметом іпотеки, чим порушено вимоги п.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Ця обставина позбавила позивача можливості заявити клопотання щодо призначення рецензування звіту про оцінку майна в порядку, визначеному положеннями ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» та призвело до реалізації майна за ціною, яка не відповідає дійсній вартості. На думку позивача, всі викладені обставини є підставою для визнання недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна та усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 16.06.2017 року було відкрито провадження за вищевказаним позовом [PERSON] У звязку з тим, що суддю Свячену Ю.Б. на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 27.02.2018 року). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 02.03.2018 року цивільну справу за вказаним позовом [PERSON] було прийнято до провадження та призначено справу до слухання в загальному позовному провадженні. 12.02.2018 року представник відповідача ДП «Сетам» надав відзив, у якому позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що електронні торги проведені ДП «Сетам» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року. На думку відповідача, позивач не обґрунтував та не довів, як описані ним порушення вплинули на результат торгів та як це порушило його права, оскільки визнання електронних торгів недійсними можливе лише за умови, коли було доведено наявність порушення Порядку саме в момент вчинення правочину на підставі того, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу. Оскільки торги не відбулися, договірні відносини купівлі-продажу майна на цих торгах не були оформлені, отже такий правочин є неукладеним, а наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, на думку відповідача, ним ніяким чином не були порушені права позивача та не вчинено жодних дій, які б свідчили про оспорювання будь-яких його прав чи свобод (т.3, а.с.1-5). 30.05.2018 року представником відповідача ПАТ «МТБ [PERSON]» також був наданий відзив на позовну заяву [PERSON], у якому зазначено, що порушень під час проведення прилюдних торгів, які б стали підставою для їх скасування, не було допущено. Банк набув право власності на квартиру [ADDRESS] правомірно та виключно на законних підставах. Позивач був повідомлений про звіт оцінки належним чином та вчасно. При цьому, зазначає, що факт неотримання боржником результатів визначення оцінки майна не є правовою підставою для визнання недійсними та скасування актів державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, електронних торгів, протоколів електронних торгів та Свідоцтв про набуття права власності з електронних торгів, а повідомлені представником позивача обставини щодо неотримання [PERSON] результатів визначення оцінки майна є хибними та не відповідають дійсності. Що стосується порушень, допущених, на думку позивача, державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця, як зазначає представник ПАТ «МТБ [PERSON]», підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Таким чином, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визначення прилюдних торгів недійсними. Окрім цього, представник ПАТ «МТБ [PERSON]» зазначила, що посилання позивача на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, оскільки його дія розповсюджується на нерухоме майно, яке вважається предметом застави чи іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземній валюті та за умови, що загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартир, та це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. При цьому, позивач постійно проживає за адресою: [INFO], та має у власності інше нерухоме житлове майно (т.3, а.с.100-125). 05.07.2018 року представником відповідача начальником [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] був наданий відзив на позовну заяву [PERSON], у якому проти позову заперечував на тій підставі, що поданий позов ґрунтується на фактах, що не відповідають дійсним обставинам справи. Електронні торги квартири [ADDRESS] було проведено з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», інших норм діючого законодавства України та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року. Позивачем, в свою чергу, на думку відповідача, не обґрунтовано та не доведено, які саме порушення вплинули на результат торгів та яким чином це вплинуло на його законні права та інтереси. Жодного порушення Тимчасового положення та інших норм при проведенні електронних торгів позивачем не зазначено. Крім того, позивач був належним чином сповіщений про результати оцінки майна та не скористався своїм правом на їх оскарження в судовому порядку (т.4, а.с.1-9). Окрім цього, 05.07.2018 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] через канцелярію суду були надані пояснення щодо позовної заяви [PERSON], у яких виконавець зазначає про власноручне заповнення конвертів з вкладенням результатів оцінки майна та направлення їх поштовим звязком 22.12.2016 року на дві адреси позивача: [ADDRESS], та м.Одеса, Військовий узвіз, 18, кв. 2, на підтвердження чого надає копію аркушів Книги Ф-8, яка велась 82-им поштовим відділенням з 01.12.2016 року по 05.05.2017 року, та копію рекомендованого повідомлення про отримання особисто [PERSON] рекомендованого листа зі штриховим ідентифікатором 6550102105968 (т.4, а.с.10-11). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2018 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «МТБ [PERSON]» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про дату та час засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України в судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, надав до суду заяву, у якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував та просив слухати справу за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши вступне слово учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 21 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником якого було ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МАРФІН БАНК», а тепер Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00838/RO, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді поновлюваної лінії у сумі 63\~707,97 доларів США на споживчі потреби та сплату страхових платежів, зі сплатою 13 % річних (т.1, а.с.20-23). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором [PERSON] та [PERSON] 21 грудня 2007 року уклали іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним номером 1342, та за умовами яких [PERSON] передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру під №3, що розташована в м. Одесі по вулиці Сєрова в будинку під №38 (т.1, а.с.24-28). У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору №00838/RO від 21.12.2007 року [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2012 року по справі №1522/8244/11 за позовом [PERSON] акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості з останнього, на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» стягнуто суму боргу за кредитним договором №00838/RO від 21.12.2007 року у розмірі 46751 доларів США 34 центів та 47994 гривень 11 коп., судовий збір 1700 грн., витрати на інформаційно-технічний розгляд справи 120 грн. (т.1, а.с.129-130). Зазначене Рішення суду набрало законної сили 24.12.2012 року. За вказаним судовим рішенням 23.01.2013 року Приморським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист по справі №2/1522/8244/11 про стягнення зі [PERSON] суми боргу за кредитним договором №00838/RO від 21.12.2007 року в розмірі 46751 доларів США 34 центів та 47994 гривень 11 коп., судового збору 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічний розгляд справи 120 грн. (т.2, а.с.7-8). На підставі зазначеного виконавчого листа №2/1522/8244/11 та заяви представника стягувача - ПАТ «МАРФІН БАНК» від 21.10.2013 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] 29.10.2013 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №40513677 про стягнення зі [PERSON] боргу у розмірі 423497,57 грн. (т.2, а.с.12). 16.06.2016 року проведено опис майна, що належить боржнику [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS]. [PERSON] був присутній при описі та арешті майна, зауважень під час здійснення виконавчих дій від останнього не надходило, про що зазначено в акті державного виконавця (т.2, а.с.123-125). Постановою державного виконавця від 23 листопада 2016 року в рамках згаданого виконавчого провадження призначено ООО «Консалтингове бюро «Домінанта» як субєкта оціночної діяльності у виконавчому проваджені з примусового виконання рішення суду та зобовязано надати звіт про оцінку майна, квартири за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.146) 14 грудня 2016 року ООО «Консалтингове бюро «Домінанта» виготовлено звіт про оцінку спірної квартири, відповідно до якого її ринкова вартість становить 953012,00 грн. на день складення звіту (т.2, а.с.147-164). Вказаний звіт учасниками виконавчого провадження в судовому порядку не оскаржувався. Начальником Приморського ВДВС м. Одеса [PERSON] 10.02.2017 року подано керівнику Одеської філії ДП «Сетам» [PERSON] заявку на реалізацію арештованого майна для внесення до системи «СЕТАМ» квартири за адресою: [ADDRESS], та визначено її вартість 953012,00 грн. (т.2, а.с.203-204). Згідно з протоколом про проведення електронних торгів № 243431 від 17.03.2017 року електронні торги вищевказаного нерухомого майна визнані такими, що не відбулися, на підставі відсутності допущених учасників торгів (т.2, а.с.209). 06.03.2017 року в.о. начальника Приморського відділу ДВС [PERSON] згідно з ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УШ від 02.06.2016 року винесла постанову, у якій зазначила, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження №40513677 допущена помилка щодо сум, які підлягають стягненню з [PERSON], та внесла зміни в постанову про відкриття виконавчого провадження №40513677 від 29.10.2013 року, а саме: замість грошової суми в розмірі 423497,57 грн., зазначити грошову суму в розмірі 46751 доларів США 34 центів та 47994,11 грн., судовий збір 1700,00 грн., витрати інформаційно-технічний розгляд справи 120,00 грн. (т.2, а.с.216). 22.03.2017 року іпотекодержатель ПАТ «Марфін Банк» звернувся до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою про придбання предмета іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна від 17.03.2017 року (т.2, а.с.218-221). Згідно з актом державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області [PERSON] №40513677 від 22.03.2017 року ПАТ «Марфін Банк» придбало предмет іпотеки за ціною 953012,00 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна (т.2, а.с.222-223). 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі вищевказаного акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки [PERSON] акціонерному товариству «МАРФІН БАНК» видано Свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м, вартістю 953\~012,00 гривень (т.1, а.с.241). Так, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих\~Законом України «Про виконавче провадження»,\~ЦК України\~та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Спірні правовідносини регулюються такими актами цивільного законодавства (в редакціях чинних на момент проведення прилюдних торгів):\~ЦК України;\~Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»\~(далі - Закон № 1404-XIII);\~Законом України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»\~(далі - Закон № 898-IV);\~Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення, Положення № 68/5); Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, (далі - Тимчасовий порядок, Порядок № 656/5); Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою\~наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу). За статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. З огляду на приписи статей 42, 61 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунку) та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону № 606-XIV) реалізація арештованого майна\~(крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12),\~ суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон № 1404-VІІІ допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 60 Закону № 1404-VІІІ). При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина девята статті 60 цього Закону). Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обовязків суду. Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника є предявлення до суду позову\~із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16. Згідно з ч. 7\~ст. 51 Закон України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень\~Закону України «Про іпотеку». Згідно приписів ч.1 та ч.3\~ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Закону України «Про іпотеку»\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України\~"Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Згідно з ч.1\~ст. 49 Закону України «Про іпотеку», протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому\~статтею 47\~цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що згідно з заявкою начальника Приморського ВДВС м. Одеса [PERSON] на реалізацію арештованого майна від 10.02.2017 року Одеській філії ДП «СЕТАМ» передано на реалізацію однокімнатну квартиру, загальною площею 52,1 кв.м., яка находиться на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS], вартістю 953012,00 грн. З акта від 16.06.2016 року вбачається, що вищевказане нерухоме майно (предмет іпотеки) описано та на нього накладено арешт. Електронні торги були призначені на 17.03.2017 року на 09 год. 00 хв. З протоколу №243431 від 17.03.2017 року встановлено, що прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності [PERSON] квартири загальною площею 52,1 кв.м., яка находиться на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS], визнано такими, що не відбулися у звязку з відсутністю допущених учасників торгів. Згідно заяви від 17.03.2017 року вбачається, що іпотекодержатель ПАТ «Марфін Банк» повідомило про свій намір придбати предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, оскільки електронні торги з реалізації цього майна не відбулися. З акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №40513677 від 22.03.2017 року вбачається, що іпотекодержателю ПАТ «Марфін Банк» передано предмет іпотеки квартиру загальною площею 52,1 кв.м., яка находиться на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS], початковою вартістю 953012,00 грн., шляхом заліку його забезпечених вимог в рахунок ціни майна, яка становить 953012,00 грн. Судом встановлено, що електронні торги щодо реалізації предмета іпотеки не відбулися, що слугувало підставою для передачі нерухомого майна заставодержателю. Зазначене підтверджується вище зазначеними, дослідженими в судовому засіданні, доказами. З огляду на зазначене, відсутні і результати таких торгів. Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним та скасування протоколу про проведення електронних торгів №243431 від 17.03.2017 року жодними належними та допустимими доказами не доведена, а вимога про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.03.2017 року за номером 520 з реалізації на електронних торгах нерухомого майна є безпідставною та не підлягає задоволенню на підставі того, що вказаного свідоцтва взагалі не існує, а існує свідоцтво про право власності 30.03.2017 року, реєстровий номер 520, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі [PERSON] №40513677 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 22.03.2017 року. При цьому, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд не вбачає при винесенні державним виконавцем Акту №40513677 від 22.03.2017 року про реалізацію предмета іпотеки порушень вимог Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку». Посилання позивача на те, що він не зміг подати заяви про рецензування звіту про оцінку, чим порушено його права, не є безумовною підставою визнання прилюдних торгів недійсними. Окрім цього, суд зазначає, що на час проведення електронних торгів Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV втратив чинність, та електронні торги від 17.03.2017 року проводилися згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Отже, станом на 17.03.2017 року підстави для призначення рецензування звіту про оцінку майна у державного виконавця були відсутні, оскільки Законом № 1404-VIII таке рецензування у виконавчому провадженні не передбачено. Судом встановлено, що представник позивача ознайомився зі звітом 21.04.2017 року, тобто після набрання чинності Законом №1404-VIII. Статтею 57 цього Закону надано стороні, яка не згодна зі звітом про оцінку майна, право оскаржити таке рішення в судовому порядку. Разом з тим, норма цієї статті передбачає, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Таким чином, позивач не оскаржив оцінку звіту про вартість нерухомого майна ні у визначений законом строк, ні навіть після того, як ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. За таких обставин, посилання [PERSON] на порушення його прав у виконавчому провадженні є не переконливими. Що стосується порушень, начебто, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» до призначення електронних торгів, у тому числі щодо внесення виправлень у постанову про відкриття виконавчого провадження, визначення вартості чи оцінки майна, несвоєчасне сповіщення боржника про результати оцінки майна, винесення акту про реалізацію предмета іпотеки, тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі № 6-111цс12. Суд встановив, що в провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. знаходиться скарга [PERSON] на дії заступника начальника [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], за участю заінтересованих осіб: [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] акціонерного товариства «МТБ [PERSON]», про визнання дій виконуючого обовязки начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який у подальшому змінив свою назву на «[PERSON] Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області», [PERSON] неправомірними, скасування постанови від 06.03.2017 року про внесення виправлень до постанови про відкриття виконавчого провадження №40513677 від 29.10.2013 року за виконавчим листом №2/1522/8244/11, виданим Приморським районним судом м. Одеси 23.01.2013 року; за обєднаною\~скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованих осіб: [PERSON] акціонерного товариства «МТБ [PERSON]», про визнання дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в\~Одеській області,\~який у\~подальшому змінив\~свою назву\~на «[PERSON]\~Приморський відділ\~державної виконавчої\~служби м.\~Одеса Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Одеській області»,\~[PERSON], щодо не ознайомлення з результатами оцінки майна, що виконана ТОВ «Консалтінгове бюро «Домінанта» 14.12.2016 року, та передачу на реалізацію через електронні торги нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], неправомірними. Станом на теперішній час скарга [PERSON] не розглянута. Враховуючи наведені вище обставини та положення закону, посилання позивача в обґрунтування свого позову та допущені державним виконавцем порушення при виконанні судового рішення до проведення електронних торгів та реалізації предмета іпотеки - не заслуговують на увагу, оскільки вони не стосуються самої процедури реалізації предмета іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Суд також вважає помилковим посилання позивача на обмеження, встановлені\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки його дія розповсюджується на нерухоме майно, яке вважається предметом застави чи іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземній валюті та за умови, що загальна площа нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартир, та це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. При цьому, позивач, що не заперечувалось його представником, постійно проживає за адресою: [INFO], та має у власності інше нерухоме житлове майно. Окрім цього, за умовами п.п.1.1 кредитного договору №00838/RO від 21.12.2007 року кредитні кошти [PERSON] надавалися на споживчі цілі, а не на придбання квартири [ADDRESS], яка була ним передана в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. В матеріалах виконавчого провадження наявні [PERSON] проведення виконавчих дій та [PERSON] опису та арешту майна боржника [PERSON] від 16.06.2016 року, які складені за участю понятих, в присутності особисто [PERSON] та представника Банку (копія якого наявна в матеріалах справи), яким встановлено, що на фасаді приміщення за адресою: [ADDRESS], знаходиться вивіска ательє «KLIMOVA», в приміщенні речей немає, та ніхто не проживає. Крім того, у Звіті про незалежну оцінку однокімнатної квартири загальною площею 52,1 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Сєрова. 38, кв. 3, який виконаний ТОВ «КБ «Домінанта» 14.12.2016 року, в розділі 2.4. «Технічний стан обєкта оцінки» зазначено, що квартира використовується в якості адміністративного приміщення офісу та приведені результати фото фіксації, де на фотознімках чітко видно рекламну вивіску ательє «KLIMOVA» та внутрішню обстановку приміщення, жодним чином не пристосованого для постійного в ній проживання. Тому, твердження позивача про начебто використання ним квартири [ADDRESS] (предмету іпотеки) в якості місця постійного проживання позичальника та єдиного житла останнього є хибними. Таким чином, квартира [ADDRESS], не є майном, яке підпадає під дію Закону №1304-УП від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] посилається на ст. 393 ЦК України. З цього приводу, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 393 ЦК України зазначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~ст. 77\~ЦПК України, належними є докази, які\~містять інформацію\~щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені\~вимоги чи\~заперечення або\~мають інше\~значення для\~розгляду справи\~і підлягають\~встановленню при\~ухваленні судового\~рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факти, які б свідчили, що процедура переходу права власності не відповідає закону та при її проведенні порушені його права як власника, а отже його посилання як на підставу позову на ст.ст. 321, 328, 393 ЦК України є необґрунтованими та не доведеними. Таким чином, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ПАТ «МТБ [PERSON]» з квартири за адресою: [ADDRESS], яка є власністю ПАТ «МТБ [PERSON]», є такими, що не підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст.\~9\~Конституції\~України є частиною національного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст.\~10\~ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, [PERSON] акціонерного товариства «МТБ [PERSON]», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна та усунення перешкод у користуванні квартирою, не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed