Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просить суд стягнути кошти в порядку регресу заборгованості по квартплаті та комунальним послуг у розмірі 2546 гривень 85 копійок, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона, її колишній чоловік - [PERSON]; син - [PERSON], донька - [PERSON] та її онука [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS], яка приватизована і знаходиться у спільній сумісній власності. Протягом більше чотирьох років відповідачі категорично відмовляються сплачувати свою частку квартплати та плати за комунальні послуги (опалення, газопостачання, водопостачання та каналізації, витрати по утриманню будинку та прибудинкової території). Позивач, її донька та онука регулярно сплачують за квартиру на що є відповідні документи, усі витрати по виплаті квартплати які припадали у відповідній частці на відповідачів сплачувалися нею, не зважаючи на маленьку пенсію. Окрім того, позивач хворіє на розсіяний склероз, має першу групу інвалідності, відповідачі матеріальної допомоги не надають, в аліментах було відмовлено. Відповідачі мають можливість сплачувати свою частку за квартиру, оскільки мають велику пенсію, син також працює. У зв'язку зі своєю хворобою кожен рік позивач проходить у лікарні підтримуюче лікування на що витрачаються значні кошти, сплачуючи частку квартплати відповідачів, вона обмежує себе у повноцінному лікуванні, харчуванні тощо. Відповідачі, будучи споживачами повинні були здійснювати участь в утриманні квартири пропорційно своїй частці та кількості зареєстрованих осіб, та сплачувати послуги: опалення, газопостачання, водопостачання та каналізації, витрати по утриманню будинку та прибудинкової території. В квітні 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано, після цього вона разом із донькою та онукою сплачують лише ту частку плати за квартиру, що припадає на них, в результаті цього почала створюватися заборгованість за житлово-комунальні послуги, неодноразово вона намагалась вирішити виниклу ситуацію мирним шляхом, та відповідачі завжди знаходять причини через які вони не можуть сплачувати житлово-комунальні послуги. За період з 01.01.2012 по 01.04.2013 позивачем було сплачено 7131,18 грн. загальної суми, з неї відповідачі мали сплатити 2546,85 грн. Також позивач зазначила, що у зв'язку з несплатою відповідачами протягом більше 4-х років квартплати та комунальних послуг, квартплати та комунальних послуг, в останню госпіталізацію вона не отримала вкрай важливий для неї препарат, оскільки на його сплату не вистачило коштів, стан її здоров'я погіршився, вона перейшла на першу групу інвалідності, у зв'язку з чим їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 10000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили стягнути з відповідачів в порядку регресу заборгованості по квартплаті та комунальним послуг у розмірі 2546 гривень 85 копійок, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, пояснили суду, що протягом тривалого часу між ними, позивачем та [PERSON] склалися неприязні стосунки, причиною яких стала квартира, в якій вони проживають. На думку відповідачів третя особа [PERSON] в квартирі проживає незаконно, не сплачує комунальні послуги, влаштовує скандали, у зв'язку з чим вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів. 22.01.2014 року відповідачам була виділена у користування кімната №4 площею 12,5 кв.м., за яку вони регулярно сплачують, передаючи позивачу, як основному квартиронаймачу 200 гривень для сплати комунальних послуг, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та має пільгу на сплату комунальних послуг, після звернення до КП «Жилкомсервіс» їм стало відомо, що вони сплачують більшу половину квартплати. Відповідачі просять стягнути заборгованість по квартплаті та комунальним послуг у розмірі 2546 гривень 85 копійок з третьої особи [PERSON] Стосовно стягнення з них заподіяної моральної шкоди, відповідачі зазначили, що протягом тривалого часу вони допомагали позивачу ліками, а також з її перебуванням у лікарні. [PERSON] страждає на аналогічне захворювання, як і позивач, витрачає значні кошти на лікування, у чому допомагає лише батько [PERSON], мати та сестра з того часу, як через [PERSON] відбувається розподіл спірної квартири, не сказали жодного доброго слова, а, навпаки з їх сторони відчувається постійне пригнічення, а [PERSON] постійно загрожує фізичною розправою, за що вже має кримінальне покарання, у зв'язку з вищевикладеним позивачі просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суть вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що в приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON] - основний квартиронаймач, її колишній чоловік - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON], онучка - [PERSON]. [PERSON] має пільгу на сплату комунальних послуг та квартплати у розмірі 75%, як учасник бойових дій, що підтверджується довідками, виданими дільницею №54 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (№3855 від 12.11.2013року, №1043 від 21.03.2014 року), а також копією посвідчення серія [NUMBER]. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.04.2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно квитанцій про сплату за комунальні послуги, позивачем [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 01.04.2013 року сплатила за комунальні послуги та квартплату 7131 гривню 18 копійок. Згідно з преамбулою Закону України „Про житлово-комунальні послуги" №1875-ГУ від 24.06.2004 року цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 13 Закону від 24.06.2004 року N 1875-ІУ "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Також, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Оскільки Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідачами у ході судового розгляду не надано суду жодного доказу на підтвердження сплати належної їм частки вартості житлово - комунальних послуг, з урахуванням загальної суми сплаченої позивачем у розмірі 7131 грн. 18 коп., відповідачі, з урахуванням пільги відповідача [PERSON] складає 2546 гривень 85 копійок Враховуючі зазначене, суд стягує з відповідачів 2546 гривень 85 копійок - грошові кошти на виконання спільних солідарних зобов'язань з оплати за житлово - комунальні послуги надані за місцем їх реєстрації, яка підлягає стягненню на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заподіяної моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно статті 23 ЦК України та пункту 3 постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як вже зазначалося, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в підтвердження своїх доводів про заподіяння їй моральної шкоди, не надав належних доказів вини відповідачів та наявності самої моральної шкоди, що суперечить вимогам пункту 9 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", у зв'язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування відповідачами заподіяної позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial