Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

03.08.2015р. Служба у справах дітей Надвірнянської РДА, як представник органу опіки та піклування звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір»ю малолітнього [PERSON] - [INFO]. Відомості про батька,записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Після народження дитини відповідач відмовилась годувати дитину та забрати її з полового будинку додому. 10.03.2015р. складено акт закладу охорони здоров»я та органу внутрішніх прав України про дитину, яку батьки відмовились забрати з полового будинку, іншого закладу здоров»я. Відповідно до розпорядження голови Надвірнянської райдержадміністрації від 26.03.2015р. №64 [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, з подальшим влаштуванням в Надвірнянський будинок дитини на повне державне забезпечення, де він на даний час перебуває. За час перебування малолітнього [PERSON] в дитячому будинку відповідач жодного разу не відвідала дитину, не цікавилася його здоров'ям , фізичним станом та всебічним розвитком дитини, не приймає жодної участі у його житті, не підтримує його матеріально. Мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини., ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини з самого народження дитини, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не утримуює матеріально свою дитину. Органом опіки та піклування Надвірнянської районної державної адміністрації від 25.06.2015року прийнято висновок про доцільність позбавленні батьківських (материнських) прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об»ємі з підстав зазначений в позовній заяві, суду пояснила, що відповідач з часу народження сина ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, не піклується про його здоров'я, не приймає участі у його фізичному, моральному і духовному розвитку. Відмовилась забрати дитину з пологового будинку мотивуючи важкими матеріальним становищем. За час перебування неповнолітнього в дитячому будинку, вона жодного разу не відвідала свого сина. За місцем проживання характеризується з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, постійно перебуває в сумнівних компаніях. В квартирі, де вона проживає, санітарно-гігієнічні умови порушені, брудно, відключено всі комунікації за борги, відсутні продукти харчування. Працівники служби неодноразово проводили із матір'ю профілактично роз'яснювальну роботу, попереджали її про відповідальність, яку вона несе за неналежне виконання материнських обов язків, однак на даний час позитивних змін не має. Просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та стягувати з [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчать розписки про отримання повістки, про причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку . Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки або один з них можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно статті 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Україною 21.02.1990 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено ст. 150 СК України. Згідно положень вказаної Конвенції, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції "Про здійснення прав дітей", ратифікованої Україною 03.08.06 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 18.03.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в івано-франківській області, а.з.№65 копія якого приєднана до матеріалів справи. (а.с. 3) Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133, 135, СК України від 18.03.2015р.№ 00015173876 (а.с.13) 10.03.2015р. відповідач [PERSON] написала заяву про відмову забрати дитину пологового будинку в зв»язку з тим, що не створені належні санітарно-гігєнічні умови для проживання новонародженої дитини.(а.с.7) Відповідно до розпорядження голови Надвірнянської райдержадміністраи від 26.03.2015р. № 64 [PERSON] надано статус дитині позбавленої батьківського піклування, з подальшим влаштуванням в Надвірнянськи будинок дитини на повне державне забезпечення, де він на даний час перебуває.(а.с.8) В судовому засіданні встановлено,що відповідач від народження сина не зверталася до служби у справах дітей, щоб забрати хлопчика собі на виховання, жодного разу не відвідала свого сина в закладі та в цікавилася ним. Вищенаведені обставини підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка головний лікар Надвірнянського будинку дитини [PERSON], яка пояснила, що дитина була передана в будинок дитини, як дитина позбавлена батьківського підклування на повне державне забезпечення. За час перебування дитини в закладі ні мати, ні інші родичі не навідувалася , не цікавилася його розвитком та здоров»ям. Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї від 19.03.2015р. та 10.06.2015р. проведеними спеціалістами служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації [PERSON] за місцем проживання характеризується з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, постійно перебуває в сумнівних компаніях. В квартирі, де вона проживає, санітарно-гігієнічні умови порушені, брудно, відключено всі комунікації за борги, відсутні продукти харчування. Працівники служби неодноразово проводили із матір'ю профілактично роз'яснювальну роботу, попереджали її про відповідальність, але на даний час позитивних змін немає.(а.с.9-10) Органом опіки та піклування Надвірнянської районної державної адміністрації від 25.06.2015 року прийнято висновок про доцільність позбавленні батьківських (материнських) прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO].(а.с.4) Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], відмовившись забрати дитини з пологовому будинку в зв»язку з незадовільними умовами проживання, в подальшому не створила належних умов для проживання незважаючи на зусилля працівників служби у справах дітей, за час перебування малолітнього сина [PERSON] [INFO] в дитячому будинку з 26.03.2015р. по даний час жодного разу не відвідала свого малолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток., не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до її внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, матеріально не підтримує її. Вказані обставини в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, суд вважає що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов'язків. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст 166 ч. 2 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Відповідач по справі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що є її обов"язком, є фізично здоровою, тому суд прийшов до переконання, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі по 200грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] [INFO]. а також стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 150,164,166,180, 181, 182 , 193 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved