Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та в подальшому змінив предмет позову, просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, які чиняться ТОВ «Теплик-Агро», шляхом зобов`язання повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, що розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, а також скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, зареєстрованого реєстраційною службою Теплицького районного управління юстиції Вінницької області 02.03.2014 року за № 4845208. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що згідно державного акту на право власності серії ЯА №103592 від 14.03.2008 року він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0243 га, з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, що розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області. 15 січня 2016 року, звернувшись до підприємства «ЛОТ» з метою визначення меж його земельної ділянки в натурі, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що орендарем спірної земельної ділянки є ТОВ «Теплик-Агро». Згідно договору оренди строк дії оренди до 10.01.2024 року, крім того, зазначено, що підставою про реєстрацію оренди є договір оренди землі б/н від 10.01.2014 року. Такого договору позивач з відповідачем не підписував та не бажав передавати вказаному підприємству свою земельну ділянку. В добровільному порядку відповідач відмовився припинити дію договору оренди землі та повернути земельну ділянку. Після задоволення 30 березня 2021 року суддею Германом О.С. заяви про відвід, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 року, головуючим суддею у справі визначено Бондарук О.П. Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. 16 квітня 2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, яку ухвалою суду від 21 квітня 2021 року задоволено та надано відповідачу право подати відзив, а третій особі - подати пояснення щодо позову, з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Копію ухвали відповідач отримав 23.04.2021 року та 30.04.2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на вимоги ст. ст. 76, 77, 81 Цивільного процесуального Кодексу України, просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог. Стверджує, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, укладений між позивачем та ТОВ «Теплик-Агро», підписаний саме [PERSON] із дотриманням всіх норм цивільного законодавства, земельного законодавства та зареєстрований у відповідності до приписів законодавства України. Доказів на підтвердження своїх вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації договору оренди землі позивачем не надано, такі вимоги належним чином не обгрунтовані, в зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року за клопотанням позивача в справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено. 28 жовтня 2021 року, після отримання висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 15.00 год. 28 грудня 2021 року. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Притула В.Л. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Звернув увагу суду на те, що згідно висновку експерта від 21.10.2021 року № СЕ-19/102-21/13131-ПЧ підпис у графі «Орендодавець», в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, від 10 січня 2014 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Теплик-Агро», виконаний не його довірителем, а іншою особою. Позивач не мав наміру передавати свою власність у оренду відповідачу, а тому змушений захищати своє право в судовому порядку. Представник відповідача - Шандурський Б.П. в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Додав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами чинення [PERSON] перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою з боку ТОВ «Теплик-Агро». Крім того, державна реєстрація договору оренди землі, укладеного 10 січня 2021 року між ТОВ «Теплик-Агро» та [PERSON] , не проводилась, натомість 02 березня 2014 року державним реєстратором було проведено реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки. Тому в задоволенні вимоги про скасування дії, яка не проводилась, суду необхідно відмовити та не виходити за межі позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ з питань державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, процесуальні документи отримувала, однак з поясненнями щодо позовних вимог [PERSON] , заявами та клопотаннями до суду не зверталась, тому з врахуванням позиції сторін розгляд справи здійснювався за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №103592 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0243 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 8). 23 грудня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «ПК «Зоря-Подалля» укладено договір оренди землі з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, строком на 5 років (а.с. 10-11). 10 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Теплик-Агро» укладено договір оренди землі з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, строком на 10 років (а.с. 12-13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.01.2016 року номер 51656507, 02 березня 2014 року державним реєстратором Шаблевським Віталієм Івановичем зареєстровано інше речове право - право оренди земельної ділянки площею 2,0243 га строком на 10 років. Номер запису про інше речове право: 4845208. Підстава виникнення іншого речового права - договір оренди землі б/н, виданий 10.01.2014 року, видавник ТОВ «Теплик-Агро», [PERSON] . Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 11321782 від 03.03.2014 року 09:26:23, Шаблевський Віталій Іванович , Реєстраційна служба Теплицького районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 9). Згідно висновку експерта від 21.10.2021 року №СЕ-19/102-21/13131-ПЧ підпис у графі «Орендодавець», в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, від 10 січня 2014 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Теплик-Агро» в особі директора Анченка Василя Григоровича, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 02.03.2014 року за № 4845208, виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою (а.с. 170-173). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У відповідності до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. З огляду на зазначене, встановивши, що [PERSON] не підписував спірний договір, не погоджував його умов, правочин є таким, що не вчинений, та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, позивач обгрунтовано змінив предмет позову, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним, а тому обрав вірний спосіб захисту - усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК). Права позивача, як власника земельної ділянки, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, а тому суд приходить до висновку, що існують усі підстави для задоволення позову в цій частині. Враховуючи, що договір оренди є не вчиненим (не укладеним), відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, яка розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області та належить позивачу. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом із тим, реєстрація права оренди земельної ділянки, підставою виникнення якого став неукладений між сторонами договір оренди, порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781300:01:000:0243, площею 2,0243 га, яка розташована на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Теплик-Агро» на вищевказану земельну ділянку не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації речового права оренди землі є ефективним, а тому, на думку суду, обґрунтованим є задоволення позову в цій частині вимог. Хоча відповідач стверджує, що позивачем викладено позовні вимоги про скасування державної реєстрації договору оренди землі, укладеного 10 січня 2014 року між ТОВ «Теплик-Агро» та [PERSON] , а не про скасування державної реєстрації речового права оренди землі, суд вважає, що правової суті позовної вимоги такий виклад не міняє, оскільки підставою реєстрації речового права оренди землі позивача став саме вище вказаний договір оренди землі. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом про визнання договору оренди недійсним) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зазначені висновки викладені у Постанові ВС від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18р. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, без скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки позивача, підставою реєстрації якого став не укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі, власник майна фактично позбавлений свого права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту, позов пред`явлено до належного відповідача, а тому його порушене право підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права оренди землі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2250 грн. 30 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved