Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди, завданої засобом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 27 червня 2014 року о 21 годині 40 хвилин в м. Тернівка водій автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав дорогу його мотоциклу Geon, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався до головній дорозі, внаслідок чого сталось зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної ДТП [PERSON] були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а вказані транспортні засоби були пошкоджені. Автомобіль "Хюндай", реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачу. Мотоцикл, Geon Invandre реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON], що вказує на нього як на належного позивача по справі. Висновок експерта - товарознавця за № 249/14 від 24 листопада 2014 року вказує, що сума матеріальної шкоди, включаючи розмір втрати товарної вартості, завданої власнику вказаного мотоцикла становить 28835,09 гривень, що є доказом розміру матеріальної шкоди, завдано позивачу. Дійсний розмір матеріальної шкоди насправді є незрівнянно більшим, оскільки позивач поніс дуже великі витрати на своє лікування, але їх розмір він не може доказати в зв'язку з тим, що не зберіг квитанцій про купівлю медичних препаратів. Вина відповідача підтверджується вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року та Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року. Своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, розмір якої неможливо описати словами. В обґрунтування заявленої моральної шкоди, зокрема, послався на те, що, починаючи з моменту ДТП до цього часу позивач відчуває нестерпну біль, яка періодично посилюється епілептичними приступами. Крім того, при повній доведеності вини відповідача та наявності в матеріалах кримінального провадження всіх необхідних доказів його вини, [PERSON] в суді першої інстанції вів себе зухвало, намагався звинуватити позивача в тому, що ДТП сталась з його вини, наголошуючи на свою невинність. Своєю поведінкою, грубим, нешанобливим відношенням до позивача відповідач завдав йому ще душевних страждань, це принижує позивача як людину та особистість. Позивач, переніс ряд операцій, не відновив своє здоров'я і не зможе відновити його взагалі. Йому доведеться безкінечно лікуватись, а в кінцевому результаті його здоров'я вже відновити неможливо, він залишився інвалідом на все життя. Позивач спробував повернутись на роботу на шахту, але в зв'язку з отриманою по вині відповідача травмою, в шахті під час роботи внаслідок епілептичного приступу він втратив свідомість. Пізніше, медичними працівниками було встановлено причинний зв'язок епілептичних приступів з травмами, отриманими позивачем внаслідок вказаної ДТП. Позивача підняли з шахти, встановивши причину приступу та втрати свідомості. Внаслідок викладеного за станом його здоров'я позивача взагалі звільнили з шахти, де він працював. Його життя перетворилось на жах. Після ДТП на певний час позивач залишився взагалі без засобів для існування, при цьому йому були необхідні кошти для лікування, яких у нього не було, а відповідач і не думав йому допомагати. На думку позивача, він вже ніколи не зможе повернутись до праці та взагалі до повноцінного життя. З вказаного приводу він терпить незрівнянні душевні страждання та сильну фізичну біль, матеріальні труднощі. В зв'язку з втратою здоров'я, в сім'ї позивача зіпсувались відносини, які з часом погіршувались, врешті його сім'я розпалась. Крім того, в обгрунтування душевних страждань позивач зазначив, що він мав намір працювати під землею не менше 20 років, заробити гідну пенсію, але його звільнили з шахти як такого, що за станом здоров'я не може там працювати. Таким чином, просить стягнути на свою користь з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 28 835,09 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 гривень, та 850 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилається на те, що 17 квітня 2014 року терміном до 16 квітня 2015 року [PERSON] був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів № АІ/0115985 з ПрАТ «Страхова група «ТАС», яким встановлено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає: 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну 50000 грн.; розмір франшизи 950 грн. У зв'язку з чим представник відповідача просить позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити частково, а саме: стягнути суму франшизи в сумі 950 грн., в сумі витрат товарної вартості 2810,59 грн., в іншій частини позову - відмовити. У відповіді на відзив на позовну заяву, представник позивача зазначає, що у відзиві представник відповідача посилається на те, що 17 квітня 2014 року терміном до 16 квітня 2015 року відповідач застрахував свою цивільно - правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», яка розташована: м. Дніпро, вул. Мечникова, 18, 4 поверх (страховий поліс № АІ /0115985), маючи на увазі, що позивач повинен звертатись з позовом саме до вказаної страхової компанії. Проте, така думка сторони відповідача є хибною, оскільки відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-2808цс15, Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'являти майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка завдала в рамках делікатного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоду. У зв'язку з чим просить суд вважати відзив представника відповідача - адвоката [PERSON] необґрунтованим, а позовні вимоги позивача [PERSON] - задовольнити в повному обсязі. Позивач подав уточнену позовну заява про відшкодування шкоди, завданої засобом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, в якій позивач просить суду стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 28 835,09 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000 гривень, та 850 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. Відповідачем було надано суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що уточнені позовні вимоги необгрунтовані та безпідставні. Зокрема, зазначає, що згідно виписного епікризу ОКЛМ позивач 29 жовтня 2008 року впав з мопеду в м. Тернівка, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження: поєднана закрита черепна - мозкова і лицьова травма, забій головного мозку ІІ ступеня, перелом основи черепа. Перелом в/щелепи Ле - Фор 2 - 3. Двосторонній перелом н/щелепи. Перелом виличної кістки зліва. Забої, садна обличчя та голови. Після чого позивач знаходився на лікуванні в обласній лікарні імені Мечникова з 29 жовтня 2008 року по 06 листопада 2008 року. Таким чином, позивач не може стверджувати, що епілепсія у нього з'явилась саме після ДТП за участі відповідача і перенесені ним операції не пов'язані з тим, що він впав з мопеду в 2008 році. Позивач є інвалідом за професійним захворюванням, про що може свідчити довідка МСЕК, позивач сам подав заяву про розірвання шлюбу і в добровільному порядку розірвав свій шлюб Також позивач вказує, що у нього є матеріальні труднощі, в той же час він постійно отримує пенсію та регресні виплати по втраті здоров'я по професійному захворюванню. Також, відповідач зазначає, що відсутній документи, що підтверджують причинний зв'язок епілептичних приступів з травмами, отриманими саме в 2014 році, а не в 2008 році, коли позивач впав з мопеду, а також відсутні будь-які підтвердження про операції. У зв'язку з чим відповідач просить позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити частково, а саме: стягнути суму франшизи в сумі 950 грн., суму втрати товарної вартості - 2810,59 грн., в іншій частині позову - відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили врахувати правову позицію Верховного суду України щодо права позивача (потерпілого) звернутись до суду саме до заподіювача шкоди, а не до страхової компанії, де застрахована відповідальність відповідача. До того ж, позивач звертався до страховика відповідача, проте отримав відмову, оскільки таке звернення відбулось майже через 4 роки після факту ДТП. Таке зволікання зі зверненням позивача до Страхової компанії відповідача викликано тривалим знаходженням позивача після ДТП у лікарні у непритомному стані, його тривалим лікуванням та тривалим розглядом кримінального провадження за обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідач та його представник просили суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі як необґрунтовані та недоведені. Просили суд звернути увагу на застраховану відповідальність відповідача, наявність в діях позивача в момент ДТП також порушень Правил дорожнього руху України, недоведеність погіршення його стану здоров'я саме після ДТП за участю [PERSON], оскільки такі ж саме травми, зокрема, травми голови [PERSON] отримав після дорожньої пригоди у 2008 році. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із матеріалів справи, вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року, було визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років два місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП було залишено без розгляду. Позовні вимоги прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» до обвинуваченого [PERSON] про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину було задоволено. Також, було стягнуто з [PERSON] на користь комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, грошові кошти в сумі 3853,74 грн. (а.с. 4-10). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року. вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року щодо [PERSON] було залишено без змін. Клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» було задоволено та звільнено обвинуваченого [PERSON] від основного та додаткового покарання, призначеного вироком суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року (а.с. 11-14). Відповідно до висновку експерта - авто товарознавця Різниченка В.Д. від 24 листопада 2014 року, досліджений судом (копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи та оригінал - в матеріалах кримінального провадження) визначена сума матеріальної шкоди, завданої власнику мотоциклу Geon Invader 250 - [PERSON], державний номерний знак [NUMBER], яка складає 28835,09 грн. Вартість відновлюваного ремонту мотоциклу Geon Invader 250, державний номерний знак [NUMBER], складає 26024,5 грн. (а.с. 15-28). Вартість проведеної експертизи, згідно квитанції з прибуткового касового ордеру №123 від 20 листопада 2014 року складає 850,00 грн. (а.с. 15). Як вбачається з полюсу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/0115985 ПАТ «Страхова група «ТАС», відповідальність [PERSON] застрахована, застрахований транспортний засіб - "Хюндай", реєстраційний номер [NUMBER] , страховий ліміт складає: за шкоду заподіяну життю, здоров'ю - 100000,00 грн., шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн., розмір франшизи становить 950,00 грн. (а.с. 63). З дослідженого полюсу № АС/4552878, який міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що відповідальність [PERSON] застрахована у Страховому товаристві «Домінанта», застрахований транспортний засіб - мотоцикл Geon Invader 250, страховий ліміт складає: за шкоду заподіяну життю, здоров'ю - 100000,00 грн., шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн. (а.с. 63). З наданої відповіді [PERSON] з ТАС страхової групи ТАС вбачається, що на його заяву від 27 квітня 2018 року (вих. № 2196 від 03 травня 2018 року), йому було повідомлено, що на його звернення до АТ «СГ «ТАС» (приватне) стосовно дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 27 червня 2014 року за участю його автомобілю було зареєстровано 03 липня 2014 року за номером 003971/03/2014/С (а.с. 82). Позивач в судовому засіданні від 02 жовтня 2018 року вказав, що він звертався до Страхової компанії відповідача 12 вересня 2018 року для отримання страхового відшкодування в наслідок ДТП та отримав відмову в такому відшкодуванні, що також підтвердив представник позивача у судових дебатах. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) від 27.03.1992 року № 6 шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. У відповідності до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України в справі № 6-108 цс 13. Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, щодо винуватості відповідача - власника транспортного засобу "Хюндай", реєстраційний номер [NUMBER], не потребують доказування, оскільки вони встановлені вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року, який був залишений апеляційною інстанцією без змін. Позивач [PERSON] є власником мотоциклу Geon Invader 250, номерний знак [NUMBER], а відповідач [PERSON] - автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] . Стаття 22 ЦК України надає право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу [PERSON], складає 28835,09 грн. В постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України навів наступні висновки. «Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні». Таким чином, Верховний Суд України розтлумачив норми права таким чином, що потерпілий має право на власний розсуд визначитися із тим з кого стягувати заподіяну шкоду з заподіювача шкоди чи страховика який застрахував свою відповідальність. 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз'яснення. «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37)». Суд зазначає, що статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), якими є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач в порядку, передбаченому ст. 35 вказаного Закону, із заявою про страхове відшкодування не звертався до Страхової компанії, пошкоджене майно для огляду до страховика не надав. Як зазначив позивач в судовому засіданні, він не мав можливості вчасно звернутися до страховика відповідача у відповідності до вимог Закону, оскільки він після ДТП знаходився тривалий час на лікуванні та реабілітації, довготривалий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України також завадило вчасно звернутись до Страхової компанії для отримання належних відшкодувань. Враховуючи наведене, а також те, що з моменту скоєння ДТП (27 червня 2014 року) минуло більше одного року, тому у Страхової компанії відсутні правові підстави щодо виплати страхового відшкодування позивачу, за шкоду завдану майну. Про відмову у виплаті такого відшкодування зазначив в судовому засіданні представник позивача. А тому доводи відповідача про те, що на момент вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану позивачу майнову та моральну шкоду, на переконання суду, є безпідставними, оскільки особа, яка захищає своє речове право - здійснює це на власний розсуд. Якщо особа зазнала збитків у ДТП, вона має право звернутися до суду з позовом до винуватця ДТП в кримінальному чи в цивільному провадженні. З матеріалів кримінального провадження та з копії вироку суду від 18 травня 2017 року вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Страхова група «ТАС» був залишений без розгляду, а тому, на думку суду, потерпілий в ДТП може вимагати відшкодування збитків у заподіювача шкоди в порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що відповідальність останнього застрахована. При цьому, сторони на залучення до участі у справі в якості свіввідповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» не наполягали, відповідне клопотання не заявляли. Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 28835,09 грн. та 850,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення авто товарознавчої експертизи підлягають задоволенню. Розмір майнової шкоди підтверджений висновком експерта - авто товарознавця № 249/14 від 24 листопада 2014 року, умовами укладеного Полісу з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № А1/0115985 ПАТ «Страхова група «ТАС» та квитанцією до прибуткового касового ордеру №123 від 20 листопада 2014 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з такого. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює, з урахуванням уточнених позовних вимог - 1 000 000,00 грн. Суд вважає, що позивач обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України звернувся до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права на відшкодування завданої моральної шкоди, з підстав, викладених вище в цьому рішенні та враховує наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій. Як вже було зазначено, відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER]. З матеріалів цивільної справи та дослідженого кримінального провадження, вбачається, що [PERSON], 27 червня 2014 року, приблизно о 21 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Hundai H-1» номерний знак [NUMBER], який належить йому на праві власності згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], рухався по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області з боку вул. Дніпровська в м. Тернівка в напрямку вул. Харківська в м. Тернівка. Наблизившись до перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Лермонтова та Харківська в м. Тернівка, з боку другорядної дороги, водій [PERSON], не впевнившись що зліва по головній дорозі вулиці Харківська, наближається мотоцикл «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER], яким на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] керував власник мотоцикла [PERSON] Водій [PERSON] порушуючи вимоги знаку пріоритету 2.1. «Дати дорогу», виїхав на перехрестя вулиць Лермонтова та Харківська в м. Тернівка, де допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з передньою частиною мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно висновку експерта № 630-15 від 27 липня 2015 року, водій [PERSON] своїми діями грубо порушив вимоги п. 16.3, п.16.11 та вимоги знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України. Порушення пунктів 16.3, 16.11 та вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться з технічної точки зору в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Невиконання вищевказаних пунктів та знаку Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водій мотоциклу «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER] [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 461 від 23.10.2014 року отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом скроневої та тім'яної кісток справа, забоєм головного мозку 2 ст., забоєм правої лобної та скроневої долей, а також - забої, садна правої скроневої та тім'яної областей. Закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом скроневої та тім'яної кісток справа, забоєм головного мозку 2 ст. за ознакою небезпеки для життя відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Тернівського міського суду від 18 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне. З епікризу, виданого Комунальним закладом «Тернівська центральна міська лікарня» «Дніпропетровської обласної ради» Дніпропетровської області за медичною картою № 2296/1221 стаціонарного хворого [PERSON] було встановлено заключний клінічний діагноз, а саме: наслідки важкої ЧМП: забій головного мозку, перелом правої тім'яно - скроневої кістки, у вигляді посттравматичної енцефалопатії з розсіяною неврологічною симптоматикою, лівосторонньої пирамидної недостатністю, помірної координаторної недостатністю, лікворної - гіпертенізіонним синдромом, ретроцеребрально - арахноидальной кістою, кістою лівої скроневої області, судомним синдромом в вигляді генералізованих тоніко - клонічних судом, астеновегетативного синдрому, з легкими мнестичними розладами (а.с. 30). Відповідно до сигнального листка дільничному лікарю, [PERSON] 29 грудня 2016 року о 19.59 год. звертався до КЗ Павлоградської міської станції швидкої медичної допомоги» «ДОР», йому була надана допомога, а саме: стан після епілепсії. Також, 12 січня 2017 року [PERSON] звертався за допомогою до лікаря невропатолога, про що свідчить відповідний запис зроблений у медичній картки (а.с. 80-81). Згідно розпорядження з виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» від 29 січня 2015 року за № 18, було звільнено [PERSON], гірника очисного забою підземного 5 розряду з видобутку вугілля № 3 ШП-1 - 29 січня 2015 року, у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, з переводом на 3 групу інвалідності - загальне захворювання, згідно п.2 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 29). У відповідності до довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАО «ДТЕК Павлоградвугілля» 14 травня 2018 року за вих. № 1083 адміністрація ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАО «ДТЕК Павлоградвугілля», зазначає, що середня заробітна плата гірника очисного забою складає за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року - 21215,20 грн. (а.с. 77). З довідки про доходи від 14 травня 2018 року за вих. № 3518, виданої [PERSON] зазначено те, що він працював у ВСП Шахтоуправління Тернівське з 25 червня 2002 року по 29 січня 2015 року на основній формі працевлаштування, займає посаду гірник очисного забою. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за винятком утримань становить - 109786,00 грн. (а.с. 78). З довідки Міністерства охорони здоров'я України Обласної МСЕК № 3 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА, № 723085 свідчить, що [PERSON], 13 липня 2017 року проходив повторний огляд, зазначено, що причина інвалідності - професійне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01 серпня 2019 року (а.с. 152). Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров'я України Обласної МСЕК № 3 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА, № 042942, зазначено, що [PERSON], 13 липня 2017 року проходив повторний огляд, з наданої довідки зазначена ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме: 60% (а.с. 153). [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку та отримує щомісячні страхові виплати з 25 липня 2016 року, про що свідчить відповідь Управління виконавчої дирекції фонду страхування України у Дніпропетровській області від 30 липня 2018 року за вих. № 03-18/2539 (а.с 113). Загальна сума доходу [PERSON] за період з серпня 2016 року по червень 2018 року становить - 245695,97 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 30 липня 2018 року за вих. № 03-18/2538, виданої [PERSON] (а.с. 114). З індивідуальних відомостей про застраховану особу від 26 вересня 2018 року, форма ОК-5 відносно [PERSON], встановлено, що останній є пенсіонером та перебував у трудових відносинах ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» з 2005 року по січень 2015 року; за нього було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 165-167). У відповідності до довідки наданої Пенсійним Фондом України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03 жовтня 2018 року за вих. № 41, яка видана [PERSON], що він знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності, згідно якої загальна сума пенсія за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року становить - 222180,9 грн. (а.с. 168-169). Згідно довідки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Тернівське» від 16 листопада 2018 року за вих. № 226/1, виданої [PERSON] про те, що він працював у ВСП «Шахтоуправління Тернівське», ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» дільниця з видобутку вугілля № 3 з 25 червня 2002 року по 29 січня 2015 року [PERSON] отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності стосовно закритої черепно-мозкової травми з 28 червня 2014 року по 19 листопада 2014 року, оплата листа проводилась за весь період непрацездатності (а.с. 176). У відповідності до довідки наданої представником Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області Пелевіною С.А. від 05 листопада 2018 року за № 1594/04.21-09 про розмір пенсії [PERSON] в якій зазначено, що він дійсно знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Павлоградське об'єднання) і отримує пенсію по інвалідності, загальна сума за період з січня 2018 року по листопад 2018 року становить - 47916,00 грн. (а.с.184). Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує приписи ст. 23 ЦК України та роз'яснення, наведені Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначає розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності. Суд враховує, що в результаті ДТП позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 461 від 23 жовтня 2018 року, позивач тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс оперативне втручання, потребує постійного догляду сторонніх осіб, втратив родину та роботу. Крім того, судом враховується та обставина, що дії водія - позивача в момент ДТП також не відповідали вимогам Правил Дорожнього руху України. Так, зокрема, згідно висновку експерта № 70/27-878 від 15 грудня 2014 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, дослідженого в судовому засіданні, по механізму ДТП № 2 (згідно показань водія мотоцикла «Geon Invader 250») встановлено: водій мотоциклу «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України. Водій мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення, при заданих вихідних даних. Дії водія мотоцикла «Geon Invader 250» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв'язку з настанням даної ДТП. Також, у відповідності до висновку № 630-15 судової автотехнічної експертизи від 27 липня 2015 року (Механізм ДТП № 2 (згідно показань водія мотоцикла «Geon Invader 250»), який міститься в матеріалах кримінального провадження та досліджений в судовому засіданні, встановлено: водій мотоциклу «Geon Invader 250» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. [PERSON] мав технічну можливість запобігти характеру настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненню з автомобілем «Hundai H-1». В діях водія мотоциклу «Geon Invader 250» [PERSON] вбачається невідповідність до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, яка, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв'язку з технічним характером настання дорожньо - транспортної пригоди - зіткненням з автомобілем «Hundai H-1». Також судом враховується той факт, що позивач у 2008 році переніс травму голови, внаслідок падіння з мопеду, що також могло вплинути на загальний стан його здоров'я. Зазначене підтверджується, зокрема, епікризом із історії хвороби № Е8683 [PERSON], який знаходився на лікуванні та обстеженні в відділенні нейротравми ОКБМ з 29 жовтня 2008 року по 06 листопада 2008 року. [PERSON] поступив зі скаргою на головну біль, біль в області чола, носа, щелепи. Травма в наслідок ДТП біля 12.00 год. 29 жовтня 2008 року, який впав з мопеда в м. Тернівка. Клінічний діагноз: поєднана закрита черепна - мозкова лицьова травма. Забій головного мозку 2 ступеню, перелом основи черепу. Перелом в/щелепи ЛЕ-Фор 2-3. Двосторонній перелом н/щелепи. Перелом виличної кістки зліва. Забій, садна обличчя та голови (а.с 98а). Також з відповіді КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» від 04 вересня 2018 року за вих. № 3/795, вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходився на лікуванні в КЗ «ДОКЛ ім. І.І. Мечникова з 29 жовтня 2008 року по 19 листопада 2008 року у відділенні щелепно - лицевої хірургії 29 жовтня 2008 року, поступив ургентно. Діагноз загальний клінічний: Поєднана закрита черепно - мозкова травма та лицева травма, забій головного мозку 2 ступеню, злам основи черепа. Перелом верхньої щелепи Ле-Фор 2-3. Перелом виличної кістки ліворуч. Двубічний перелом нижньої щелепи. Забійно-рвані рани обличчя та голови. Операція 07 листопада 2008 року - репозиція в лицевої кістки зліва, репозиція нижньої щелепи - двобічне шинування (а.с.136). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволення позовних вимог, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial