Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], який неодноразово уточнював ( а.с.10-11, 182-184). В обґрунтування позову зазначив наступне: він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, у [INFO] році у них народився син [PERSON]. До 2007 року вони спільно проживали в Росії в м. Сиктивкар. У 2007 році відповідачка з сином переїхала проживати до м. Бердянська. Він, через свою матір, пересилав відповідачці матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 100-200 доларів США кожного місяця, неодноразово приїжджав до м. Бердянська, зустрічався із сином. З 2014 року відповідачка перешкоджає йому бачитися із сином, до сина не підпускає, налаштовує його проти нього. Посилаючись на ст.ст. 141,151,157,159 СК України, просить суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, встановити способи участі у спілкуванні з сином в такому порядку: систематичні побачення в останні суботу та неділю кожного другого місяця та в день народження сина з 10-00 до 18-00 год., у присутності матері. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечує, звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України, оскільки батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 2000 року перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого мають сина [PERSON]. Спільно з позивачем вони не проживають, син проживає з нею. Весь цей час батько життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Сину зараз 14 років, він не має до батька ніяких почуттів, не сприймає позивача за батька, боїться його і не бажає спілкуватися з батьком. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала. Суду додатково пояснила, що позивач є громадянином Росії, проживає в м. Сиктивкар. Позивач у 2012-2014 роках був засуджений, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення, влітку 2015 року приїхав до м. Бердянська щоб побачитися із сином, проте відповідачка до сина його не підпускає ні вдома, ні у школі, налаштовує дитину проти нього. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки є слідством конфліктної ситуація, яка склалася між нею та його матір'ю [PERSON] стосовно дитини. Так, у 2014 році [PERSON] привезла сина на лікування до батьків позивача в м. Сиктивкар. Хлопець не захотів повертатися до матері, посилаючись на те, що мати знущається над ним, б'є по голові. Між ними виник конфлікт. А у січні 2015 року мати забрала сина. З того часу вона налаштовує його проти нього та його батьків, не дає спілкуватися з сином, двері не відчиняє. При спробі батька побачитися з сином викликає міліцію. Дитина під впливом матері відмовляється бачитися з батьком. Позивач звертався до служби у справах дітей з питання встановлення йому часу для побачення з дитиною, але йому було рекомендовано звернутися до суду. Проти задоволення позову про позбавлення позивача батьківських прав заперечує. Суду пояснила, що позивач дійсно в період з 2012-2014 року перебував в місцях позбавлення волі, проте інтересу до дитини не втрачав, спілкувався з ним по скайпу, по телефону. Син разом з його батьками приїздив до нього на побачення. Батько любить свого сина і бажає підтримувати з ним зв'язок, незважаючи на те, що проживає в іншій країні. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримали, проти позову [PERSON] заперечують. Суду додатково пояснили, що позивач тривалий час перебував в місцях позбавлення волі. З сином він не спілкувався, не приймав ніякої участі у його вихованні, не цікавився його життям та здоров'ям, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Допомогу надавала мати позивача, а не він. Влітку 2015 року позивач намагався здати її на примусове обстеження до психіатричної лікарні. Через таку поведінку позивача вона побоюється, що він хоче відібрати у неї дитини. Син боїться батька і не хоче з ним спілкуватися, вона його проти батька не налаштовує. Просять урахувати думку дитини, відмовити у задоволенні позову [PERSON] і задовольнити позов про позбавлення позивача батьківських прав. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Аліпова І.М. підтримала у судовому засіданні висновок органу опіки та піклування від 05.01.2016 року. Суду пояснила, що орган опіки та піклування, заслухавши на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON], прийшов до висновку про можливість визначити позивачу порядок участі у спілкуванні з сином таким чином: один раз на два місяці у присутності матері, а також шкільного психолога або соціального педагога школи. Представник органу опіки та піклування Бердянської райдержадміністрації Лузан О.П. проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав позивача заперечує. Посилаючись на висновок органу опіки та піклування від 12.01.2016р., суду пояснила, що після розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання щодо доцільності позбавлення позивача батьківських прав, орган опіки та піклування не вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], тітка позивача, показала суду, що в липні 2015 року [PERSON] приїхав до м. Бердянська аби побачитися з сином. Вона разом з ним приходила до квартири відповідачки щоб зустрітися з [PERSON], але [PERSON] двері не відчиняє, одразу викликає міліцію. Позивач та його батьки завжди опікувалися [PERSON]. Хлопець проводив літні канікули у них. Семен розказував, що нещодавно - у лютому 2016 року зустрів сина на вулиці без матері, провів дитину до дому. Хлопець без матері нормально спілкується з батьком. Мати налаштовує дитину проти батька. Свідок [PERSON], подруга відповідачки, суду показала, що знайома з [PERSON] більше 15 років. [PERSON] побачила вперше у серпні 2015 року. Батько з сином не спілкувався. Зі слів відповідачки знає, що мати позивача 10 місяців утримувала у себе онука [PERSON]. Влітку 2015 року [PERSON] намагався через суд госпіталізувати [PERSON] до психіатричної лікарні, через це між позивачем та відповідачем виник конфлікт. Мати дитину проти батька не налаштовує, [PERSON] сам не хоче спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON], вчитель навчальних класів ЗОШ №1, суду показала, що навчала [PERSON] з 2 по 4 клас, вихованням дитини займалася тільки мати, батько ніколи до школи не приходив. Про взаємовідносини батька з сином їй нічого не відомо. Свідок [PERSON], сусідка відповідачки, суду показала, що зі слів [PERSON] їй відомо, що позивач не приймав ніякої участі у вихованні сина. Відповідачка боїться, що батько забере у неї сина. Свідок [PERSON], сусідка відповідачки, суду показала, що живе в одному під'їзді з відповідачкою, чула, як матір позивача в грубій формі висловлювалася на адресу [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року. [INFO] року у них народився син [PERSON]. До 2007 року вони спільно проживали в Росії в м. Сиктивкар. У 2007 році відповідачка з сином переїхала проживати до м. Бердянська, де хлопець пішов навчатися до ЗОШ №1 м. Бердянська. Проте, як зазначає відповідачка, [PERSON] проводив літні канікули у батька та батьків позивача в м. Сиктивкарі. Як зазначає позивач, за його дорученням його мати [PERSON], починаючи з 2007 року переказувала відповідачці грошові кошти на утримання сина у розмірі від 100 до 200 доларів на місяць, на підтвердження чого надав суду копії квитанцій про переказ коштів за період 2007-2014рр. Як було встановлено з пояснень позивача [PERSON] та його представника позивач дійсно впродовж 2012-2014 років відбував покарання в місцях позбавлення волі за скоєння злочину, передбаченого ст. 318 ч.1 КК РФ, застосування насилля до представника влади. Таким чином, позивач дійсно не здійснював своїх батьківських обов'язків по вихованню сина у цей період. Однак у цей час [PERSON] спілкувався з батьком по скайпу, разом з батьками позивача їздив до батька на побачення до колонії. У липні 2015 року, після звільнення, позивач приїхав до м. Бердянська щоб побачитися з сином. Але відповідачка до квартири його не пускає. Позивач звернувся до служби у справах дітей виконкому Бердянської міської ради з заявою про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди щодо усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.19). Також суд встановив, що за заявою [PERSON] Бердянським міськрайонним судом було постановлено рішення від 17.08.2015 року про примусовий психіатричний огляд [PERSON], яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.09.2015р. (а.с.125). Саме через такі дії позивача, між ним та відповідачкою виникли неприязливі стосунки. Відповідачка побоюється, що позивач хоче забрати сина і вивезти його до Росії. У судовому засіданні була вислухана думка дитини [PERSON], який у судовому засіданні суду розказав, що довгий час вони з мамою жили в м. Сиктивкар у [PERSON], потім переїхали в м. Бердянськ. Батько ніякої участі в його житті не приймав, бо сидів в тюрмі. У 2014 році мати відвезла його до [PERSON] на лікування. З мамою не давали спілкуватися, утримували його у себе аж до січня 2015 року, поки мама не приїхала і не забрала його. У цей період тричі він їздив з бабою і дідом до батька на побачення в тюрму. З батьком спілкуватися не хоче, вважає, що батько не зможе дати йому нічого хорошого, бо сидів у тюрмі. Батько їх з матір'ю переслідує, викликав психіатричну лікарню, стукав до них у двері, він боїться батька. У липні 2015 року разом з мамою ходив до служби у справах дітей і написав заяву про застосування заходів впливу до батька. Також пояснив, що коли жив в Сиктивкарі, писав також заяву і на матір, але робив це під тиском баби і діда. У судовому засіданні хлопець називав батька, діда з бабою виключно по імені і прізвищу. З висновку про результати діагностичного дослідження психоемоційної сфери дитини [PERSON] ( а.с.14), який складений психологом «Клініки дружньої до сім'ї» м. Бердянська, вбачається, що дитина легко піддається впливу з боку дорослих, через нестійкість своєї психіки є внушаємим і таким чином самостійність у прийнятті ним рішень піддається сумніву. З психологічної характеристики [PERSON], складеної практичним психологом ЗОШ №1 м. Бердянська ( а.с.132) вбачається, що [PERSON] невпевнений, боязкий, сором'язливий. Самооцінка низька. Йому не вистачає самостійності, потребує постійної підтримки дорослого (матері). Воліє мати контроль ззовні. У спілкуванні приймає позицію залежного. Краще працює під контролем дорослого. Такі прояви можуть бути результатом гіперопіки матері. Дитині важко приймати рішення і брати на себе відповідальність за скоєне. З огляду на пояснення неповнолітнього, надані суду психологічні характеристики дитини, суд приходить до висновку, що хлопець до кінця не усвідомлює наслідків позбавлення батька батьківських прав. [PERSON] дійсно легко піддається впливу з боку дорослих. Зараз він проживає з матір'ю і знаходиться під її впливом та гіперопікою, а тому, як зазначає психолог, не здатен самостійно приймати рішення. Орган опіки та піклування Бердянської райдержадміністрації надав суду висновок від 12.01.2016р., в якому орган опіки та піклування не вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.163-165). З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення позивача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, які б безумовно свідчили про його злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків, що у відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.164 СК України було б підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, судом встановлено, що позивач бажає здійснювати свої батьківські обов'язки, намагався вирішити з матір'ю дитини питання щодо його зустрічей з сином, але відповідачка перешкоджає йому у цьому, не бажає щоб син зустрічався із своїм батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги право дитини мати обох батьків і підтримувати з ними постійний зв'язок, та враховуючи те, відповідач намагався вирішити з позивачкою питання щодо участі його у вихованні дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде сприяти позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, і приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення позивача батьківських прав. Що стосується позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення режиму спілкування з дитиною, то вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно з ч. 3 ст. 11, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. За ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 16 цього Закону дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Судом встановлено, що з боку матері дитини чиняться перешкоди у спілкуванні батька з сином. Посилаючись на відмову сина зустрічатися з батьком вона категорично не бажає щоб такі зустрічі відбувалися. Неповнолітній [PERSON], перебуваючи під впливом матері, висловлює також небажання зустрічатися з батьком,посилаючись на те, що батько не зможе дати йому нічого доброго, оскільки сидів у тюрмі. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок від 05.01.2016р. ( а.с.166-168), в якому вважає доцільним встановити [PERSON] порядок участі у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] таким чином: один раз на два місяці у присутності матері, а також шкільного психолога або соціального педагога школи. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та кожного з батьків, з метою упередження виникнення конфліктної ситуації між батьками і уникнення негативних наслідків для психоемоційного стану дитини, суд вважає, що зустрічі батька з дитиною у перші шість місяців мають відбуватися у присутності матері та шкільного психолога ЗОШ №1, де навчається хлопець, в останні дні понеділка та вівторка кожного парного місяця з 14-00 до 18-00 год., а в подальшому - у присутності матері в останні дні суботи та неділі кожного парного місяця з 10-00 до 18-00 год.

Outcome: partial