Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач є сином його покійної дружини, за вказаною адресою зареєстрований, але ніколи не проживав та не проживає. Позивач у судове засідання не з"явився, подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідач також у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання, та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті судової влади Снігурівського районного суду Миколаївської області. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського нотаріального округу Шульгою Т.В. 23 липня 2003 року, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано у Снігурівській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 29 вересня 2003 року, номер запису: 3056 в книзі: 12, на підтвердження чого позивачем надано копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1596928 від 29 вересня 2003 року (а.с.3). 16 жовтня 2009 року у вказаному жилому будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копія будинкової книги (а.с.5-6), довідки Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області від 21 травня 2019 року за №438/01-2.5 про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с.13) та про склад сім"ї від 17 березня 2019 року №2459, наданої за даними будинкової книги (а.с.9). Згідно з актами депутатів Снігурівської міської ради Миколаївської області Фалька О.М . та Зінковського Ю.Г. , складених 02 березня та 21 листопада 2019 року та підтвердженого сусідами [PERSON] , [PERSON] , засвідчених секретарем Снігурівської міської ради Андрющенко Т.Г. та заступником міського голови Вітенко Г., відповідно, відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у вказаному будинку з 2015 року. Позивач зазначає, що відповідач є сином його невістки від першого шлюбу, на теперішній час невідоме його місцезнаходження, втратив з ним зв"язок з 2015 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з 2015 року, тобто понад 3 роки, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Крім того, відповідач не є членом сім"ї власника житла. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved