Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору АТ «Ощадбанк» про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір № 7796. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2. кредитного договору, [PERSON] банком було надано кредит на суму 15000 грн. на споживчі потреби строком на 36 місяців зі сплатою 22% річних з терміном остаточного погашення і кредиту не пізніше 27.02.2011 року. В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між банком та позивачем 28.02.2008 року укладений договір поруки. Також в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та [PERSON] 28.02.2008 року укладений договір поруки. У відповідності до п. п. 1.1 договорів поруки 1 та 2 позивач та [PERSON], як поручителі, зобовязались перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором. В порушення п. п. 1.5. , 1.6, 3.3.1 кредитного договору відповідач безпідставно відмовився від виконання взятих на себе зобовязань перед банком та кредитним договором, що полягає в порушенні строків повернення кредиту та відсотків за його користування. Станом на 19.01.2011 року, заборгованість за кредитом становила 25\~490,09 грн. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 03.02.2012 року по справі за позовом заступника прокурора м. Вінниці в інтересах держави АТ «Ощадбанк» м. Київ в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» м. Київ в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 7796 від 28.02.2008 року та договорами поруки від 28.02.2008 року в сумі 25\~490, 09 грн. Окрім того, з позивача стягнуто 86, 50 грн. судового збору. На виконання вище зазначеного рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.02.2012 року та виконавчого листа № 2-35/2012 від 26.03.2012 року, який перебував на виконанні в відділі ДВС Літинського РУЮ, позивач повністю погасив заборгованість, що підтверджується листом начальника філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 27.07.2015 року № 26-10/1204, квитанціями які долучені до матеріалів позовної заяви. Позивач неодноразово звертався до відповідачів із вимогою про повернення коштів, однак до даного часу коштів ніхто не повернув. 17.02.2017 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] кошти в розмірі 25\~576, 59 грн., які були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 7796, а також моральну шкоду в розмірі 30000грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2017 року залишено без розгляду позовні вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи АТ «Ощадбанк» м. Київ в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 28.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір № 7796. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2. кредитного договору, [PERSON] банком було надано кредит на суму 15000 грн. на споживчі потреби строком на 36 місяців зі сплатою 22% річних з терміном остаточного погашення і кредиту не пізніше 27.02.2011 року. В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між банком та позивачем 28.02.2008 року укладений договір поруки. Також в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та [PERSON] 28.02.2008 року укладений договір поруки (а. с. 9-11). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 03.02.2012 року по справі за позовом заступника прокурора м. Вінниці в інтересах держави АТ «Ощадбанк» м. Київ в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» м. Київ в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 7796 від 28.02.2008 року та договорами поруки від 28.02.2008 року в сумі 25 490, 09 грн. Окрім того, з позивача стягнуто 86, 50 грн. судового збору (а.с.5-6). Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» № 26-10/1204 від 27.07.2015 року, виконавчий лист № 2-35/2012 від 26.03.2012 року виданий Немирівським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості в сумі 25490, 09 грн. на користь АТ «Ощадбанк» виконаний в повному обсязі(а.с.8). Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача за погашення кредитної заборгованості. Однак, у довідці АТ «Ощадбанк» №101.20-11/264 від 18.04.2017 року зазначено, що відповідно до банківської виписки [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором № 7796 від 29.02.2008 року в сумі 11681, 31 грн.(а.с.73-80). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, вимога [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу підлягає до часткового задоволення, а саме в сумі 11681, 31 грн., яка є доведеною. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що йому була спричинена відповідачем моральна шкода. Також, не зрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір останньої, оцінюючи душевні страждання та чи останні були в дійсності насправді не доведено. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. В силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial