Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач 07.05.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляції, річних та моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 20.09.2013 року в м. Дніпропетровськ, по вул. Донецьке шосе сталась ДТП, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ2107» д.н.з. [NUMBER] зазнав технічних ушкоджень. Винним у зазначеній ДТП визнано [PERSON], що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Дніпропетровській філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто». 15.04.2015 року позивачем було подано заяву відповідачу про настання страхового випадку, однак, жодної відповіді від відповідача позивач не отримав. В подальшому після неодноразових звернень до відповідача, позивачу надійшов лист, у якому повідомлялось, що сума страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ2107» д.н.з. [NUMBER] становить 14 107,30 грн. Проте, відповідачем вчасно не виплачено позивачу розмір страхового відшкодування, в зв'язку з чим позивачем було зроблено розрахунок про відшкодування пені, інфляції, річних за затримку виплати страхового відшкодування пені в розмірі 22,65 грн., 3% річних в розмірі 315,15 грн., та інфляції в розмірі 3484,50 грн. за період з 01.06.2014 року по 01.04.2015 року. На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання 09.10.2015 року позивач не з'явився, проте направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності (а.с. 31). Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 28, 29), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 20.09.2013 року в м. Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода учасниками якої були [PERSON] який керував транспортним засобом, марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER], та [PERSON], що керував транспортним засобом, марки «Івако» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Нетам», д.н.з [NUMBER] (а.с.7). Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 року, [PERSON] визнано винним і піддано адміністративному стягненню (а.с. 7). Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 20.09.2013 року за участю транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав значні пошкодження. Відповідальність водія [PERSON] застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «УСК «Гарант Авто». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 20 п. 3 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Також згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як встановлено судом позивач повідомив страховика про настання страхової події, звернувшись до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з заявою про виплату страхового відшкодування та надавши на її обґрунтування передбачений договором комплект документів (а.с. 5). Таким чином, ДТП яка сталась 20.09.2013 року в м. Дніпропетровськ є страховим випадком, за яким підлягає виплаті страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування. На заяву позивача про настання страхової події та виплати страхового відшкодування відповідачем по справі було направлено лист № 6723/в від 02.10.2014 року в якому відповідач, зазначив, що на підставі отриманих документів, по справі, виконано розрахунок збитку і встановлено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП., а тому розрахунок проводився за вирахуванням залишків вартості пошкодженого КТЗ, та визначено суму до оплати 14107,30 грн. (а.с.10). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до підпункту 1 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; 15.04.2014 року позивачем була подана заява про страхове відшкодування до відповідача (а.с. 5), максимальний строк здійснення страхового відшкодування у відповідності до вищезазначеної норми закону до 16.07.2014 року включно. Відповідач листом № 6723/в від 02.10.2014 року підтвердив наявність невиконаного зобов'язання з виплати Позивачу страхового відшкодування за страховим випадком (а.с.10). Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено судом строк виплати страхового відшкодування - до 16.07.2014 року включно, термін прострочення складає 289 днів (період з 17.07.2014 р. по 01.04.2015 р. включно (в межах заявлених вимог позивачем). Як розраховано позивачем розмір пені, інфляції, річних за затримку виплати страхового відшкодування складає : пеня в розмірі 22,65 грн., 3% річних в розмірі 315,15 грн., та інфляції в розмірі 3484,50 грн. за період з 01.06.2014 року по 01.04.2015 року (а.с.3 - зворотна сторона). Однак, здійсненим розрахунком судом сума пені, та річних за затримку виплати страхового відшкодування є більшою, ніж здійснив сам позивач, а інфляційних втрат, меншою. А саме: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, розраховується за формулою: сума боргу х (облікова ставка НБУ х 2-подвійна облікова ставка) / 365 днів х на дні прострочення / 100%). Ставка НБУ станом на 16.07.2014 року становить 9,5% ( 14107,30 грн. х ( 9,5% х 2)/365 х 1/100 = 7,34 грн.). Ставка НБУ станом на 17.07.2014 року по 12.11.2014 року, становить 12,5% ( 14107,30 грн. х ( 12,5% х 2)/365 х 118/100 = 684,11 грн.). Ставка НБУ станом на 13.11.2014 року по 05.02.2015 року становить 14 % ( 14107,30 грн. х ( 14% х 2)/365 х 85/100 = 919,87 грн.). Ставка НБУ станом на 06.02.2015 року по 03.03.2015 року становить 19,5 % ( 14107,30 грн. х ( 19,5% х 2)/365 х 26/100 = 391,91 грн.). Ставка НБУ станом на 04.03.2015 року по 01.04.2015 року становить 30 % ( 14107,30 грн. х ( 30% х 2)/365 х 28/100 = 649,32 грн.). Таким чином, вирахувана судом пеня за період з 16.07.2014 року по 01.04.2015 року за затримку виплати страхового відшкодування, складає 2652,55 грн., тоді як позивач просить стягнути 22,65 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Згідно інформації Державної служби статистики України, інфляція у період прострочення складала: липень 2014 року - 101,0 % ; серпень 2014 року - 100,4 %; вересень 2014 року - 100,8 %; жовтень 2014 року - 102,9%; листопад 2014 року - 102,4%; грудень 2014 року - 101,9 %; січень 2015 року - 103,0 %; лютий 2015 року - 103,1 %; березень 2015 року - 105,3 % Здійснений судом розрахунок інфляції за період з 16.07.2014 року по 01.04.2015 року за затримку виплати страхового відшкодування, складає 3205,18 грн., (та розраховується загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за спірний період: 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 = 122,72 % ; сума інфляції розраховуємо за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (14107,30 грн. х 122,72 %) - 14107,30= 3205,18 грн.), тоді як позивач просить стягнути 3484,50 грн. Таким чином встановлено, що позивачем не вірно розраховано інфляцію за період з 16.07.2014 року по 01.04.2015 року за затримку виплати страхового відшкодування, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 3205,18 грн., згідно розрахунку здійсненого судом. Здійснений судом розрахунок 3% річних за період з 16.07.2014 року по 01.04.2015 року за затримку виплати страхового відшкодування, складає 335,10 грн., (та розраховується за формулою (3% Х суму боргу Х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) (3% Х 14107,30 Х 289) / 365 = 335,10 грн., тоді як позивач просить стягнути 315,15 грн. Однак в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому суд, задовольняє позовні вимоги позивача частково, в заявлених межах, оскільки сума пені, та річних за затримку виплати страхового відшкодування розрахована позивачем є меншою ніж розрахована судом, та сума інфляції за період з 16.07.2014 року по 01.04.2015 року за затримку виплати страхового відшкодування, розрахована позивачем більшою, ніж здійсненим розрахунком суду. А також підлягають стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 14107,30 грн., яку нарахував відповідач позивачу та на яку погодився сам позивач, однак відповідач не перерахував її позивачу, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 3000,00 грн., посилаючись на те, що у зв'язку з затягування відповідачем виплати, позивачем потрачено значну частину робочого та вільного часу, що спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори постійне відлучення з місця роботи, мало часу проводив із сім'єю, став дратівливим, що вплинуло на родинні відносини, стосунки з керівництвом, колегами по роботі та друзями. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком підлягає відшкодуванню потерпілому також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, тобто моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Оскільки чинним законодавством не передбачено виплату моральної шкоди в зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування, то в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково. Статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 243,60 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції на дату звернення до суду). На підставі наведеного та

Outcome: partial