Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 3154,34 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 червня 2021 року близько о 17-00 години в с. Новоселиця, Звенигородського району, Черкаської області по вулиці Залізничній відповідач [PERSON] вигулювала належних їй домашніх тварин - собак, без повідків та намордників. В цей час одна з собак, породи американський стафордшир-тер`єр, віком-10 місяців, навпроти будинку [ADDRESS] , здійснив напад на малолітнього сина позивача - [PERSON] , [INFO] , заподіявши йому численні укуси та поранення тіла у вигляді відкритих ран декількох ділянок верхньої та нижньої кінцівок, численні укушені рани правого надпліччя та плечового суглобу, відкритий уламковий перелом в третині правої плечової кістки з незначним зміщенням відломків, травматичний шийний плексит, численні укушені поверхневі рани правого стегна, підшкірний крововилив правого стегна. Внаслідок цієї події, малолітнього [PERSON] , [INFO] , в тяжкому стані було госпіталізовано до ортопедо-травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», де 05.06.2021 року було проведено хірургічну операцію та забезпечено необхідне лікування. У вказаному медичному закладі [PERSON] перебував на лікуванні з 05.06.2021 по 14.06.2021 року, та, на сьогоднышный день перебуває під наглядом лікаря-ортопеда та лікаря-хірурга, за місцем проживання, йому щоденно здійснюються хірургічні перев`язки. За час перебування сина в КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», позивачем понесені матеріальні витрати на лікування сина в сумі 3154,34 грн. Поруч з цим, нападом собак відповідача [PERSON] , позивачу завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в 100000 гривень, та яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала позивач в період перебування сина в тяжкому стані на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», що призвело до втрати спокою та негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, порушило звичайні для неї правила життя та існування. Позивач втратила життєву та ділову активність, їй доводиться докладати надзвичайних зусиль для відновлення душевного спокою та здоров`я. Ухвалою суду від 29.10.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за привилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.11.2021 року на адресу суду надійшов зустрічний позов від [PERSON] , який суд розцінює як відзив на позов, згідно якого відповідач просить суд розглянути справу відповідно до норм чинного законодавства, заперечує лише свою провину, вважає, що позивач також винна у тому, що сталося 04.06.2021 року, оскільки не здійснювала належний догляд за своїми дітьми. Відповідач визнає свою вину лише в тому, що собака була без повідка та намордника. Відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Катеринопільського районного суду від 21.07.2021 року, що набрала законної сили 01.08.2021 року, [PERSON] визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП (а.с. 6). Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які регулюються\~Цивільним кодексом України, зокрема Главою 3 та 82. Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень та норм закону. Так, відповідно до положень ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1\~ст. 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. У п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~\~з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до\~\~ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Відповідно до\~ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Згідно з ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду, без повідків і намордників, а вільний вигул дозволяється лише на ізольованій та добре огородженій території. Відповідно до норми ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Володілець тварини, яка нанесла шкоду повинний відшкодувати таку шкоду у будь-якому випадку (ВС/КЦС у справі № 285/4411/18 від 01.04.2020). У ході розгляду справи була встановлена та не заперечувалась сторонами протиправність поведінки відповідача [PERSON] , внаслідок бездіяльності якої, що полягала у неналежному утриманні собаки (відсутній повідок та намордник), малолітньому сину позивача [PERSON] , [INFO] , заподіяно тілесні ушкодження: численні укуси та поранення тіла у вигляді відкритих ран декількох ділянок верхньої та нижньої кінцівок, численні укушені рани правого надпліччя та плечового суглобу, відкритий уламковий перелом в третині правої плечової кістки з незначним зміщенням відломків, травматичний шийний плексит, численні укушені поверхневі рани правого стегна, підшкірний крововилив правого стегна. Водночас встановлено і причинно-наслідковий зв`язок між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відтак суд визнає вину відповідача [PERSON] доведеною, а отже і обов`язок таку відшкодувати. Оцінюючи доводи позивача в частині розміру заподіяних збитків, суд приймає надані позивачем фіскальні чеки на загальну суму 3154,34 грн., як належні та допустимі докази її матеріальних витрат на проведене лікування дитини, розмір яких жодним чином не заперечувався відповідачем, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача, їй завдано душевних страждань, яких позивач зазнала в період перебування сина в тяжкому стані на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», що призвело до втрати спокою та негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, порушило звичайні для неї правила життя та існування. Позивач втратила життєву та ділову активність, їй доводиться докладати надзвичайних зусиль для відновлення душевного спокою та здоров`я. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п 4.\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи викладене, зокрема те, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , було завдано тілесних ушкоджень малолітньому сину позивача, що викликало певні нервові переживання, порушення нормального та звичного ритму життя, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 30000 грн. Суд визнає, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала позивач за наслідками події яка мала місце 04.06.2021 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). Відповідно до\~\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що 09.08.2021 року між [PERSON] та адвокатом Колісником С.М. укладено договір про надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: -Розрахунок витрат на правову допомогу адвоката Колісника С.М., з якого вбачається, що позивачем сплачено 1500 грн., а саме за: 900 грн. вивчення документів, опрацювання законодавства та судової практики, кількість витраченого часу 3 години; 600 грн. підготовка позовної заяви, кількість витраченого часу 2 години; -Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17 від 09.08.2021 року, згідно якої [PERSON] сплатила 1500 грн. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15.12.2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Суд визнає, що з наданих позивачем документів у сукупності можливо зробити висновок про обсяг професійних правничих послуг, які адвокат погодився надати позивачу та обсяг фактично наданих послуг та їх вартість, яку позивач сплатив. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн., оскільки вказаний розмір витрат є співмірним із складністю справи, підтверджується відповідним розрахунком витрат за надану правову допомогу та належно оформленим платіжним документом. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1032 грн.

Outcome: partial