Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати за ним право власності на колишній колгоспний двір - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], в порядку спадкування заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Позивач не може отримати у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на дане спадкове майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак в матеріалах справи є заява, про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, зіславшись на мотиви, вказані у позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, однак в матеріалах справи є заява, про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 667 від 30 липня 2014 року громадянину [PERSON] про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться за адресою [ADDRESS], належить на підставі Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради № 246 від 24 жовтня 1989 року зареєстровано Тернопільським бюро технічної інвентаризації від 20 листопада 1989 року за реєстром № 193, дійсно мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] та складається з 2-х членів. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 23 липня 2014 року № 67 про те, що на час видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок головою колгоспного двору був [PERSON] членами колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на [ADDRESS], були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в [ADDRESS], які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких [PERSON], як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння, іншим співвласникам - [PERSON] належало 1/3 частка та [PERSON] належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11 жовтня 1993 року [PERSON] померла [INFO], що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складалася із1/3 частини будинковолодіння, яку успадкували її чоловік [PERSON] та її мати [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] її матір'ю записано [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 10 грудня 2001 року [PERSON] померла [INFO], що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Після її смерті залишилася спадщина, яка складалася із ? частини будинковолодіння, яку успадкував [PERSON] так як спільно проживав вів спільне господарство та фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За життя [PERSON] 07 грудня 2001 року склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що в [ADDRESS] [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 серпня 2013 року [PERSON] помер [INFO], що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 11 вересня 2013 року за №140 про те, що на день смерті [PERSON] померлого [INFO] з ним ніхто не проживав та ніхто не зареєстрований за адресою [INFO]. Відповідно до постанови виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Хомутової О.М. № 1038/02-14 від 05 серпня 2014 року було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], після смерті [PERSON] померлої [INFO], у зв'язку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток кожного окремо. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]).

Outcome: approved