Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про внесення змін до договору оренди землі від 14.06.2005 р., зареєстрованого у регіональній філії центру земельного кадастру у Ярмолинецькому районі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 14.06.2005 р. за № 040576500001. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі розпорядження голови Ярмолинецької районної державної адміністрації (далі Ярмолинецька РДА) № 286\\2005-р від 27.05.2005 між Ярмолинецькою РДА та гр. [PERSON] строком на 40 років укладено договір оренди земельної ділянки від 14.06.2005 загальною площею 100 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, переданої в оренду, гр. [PERSON] прийняв у користування вказану земельну ділянку. Відповідно до п. 9. Договору, щорічна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 5 000 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до договору оренди від 14.06.2005 р., укладеного між Ярмолинецькою районною державною адміністрацією та [PERSON] становить 3 131 538,21 грн. Таким чином розмір щорічної орендної плати по вище вказаному договору розраховується за формулою 31311537,9/100х3% та повинен становити 93 946,14 грн. Згідно із ст. 288.5. Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. У звязку із викладеним, оскільки, Податковим кодексом України встановлено мінімальний розмір орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, абзац 1, 2 п. 3.3. вищезазначеного договору підлягає перегляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги в редакції заяви прокурора про уточнення позовних вимог від 21.10.2016 р. №75-19-16 визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України одночасно з проведенням фіксування технічними засобами секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та без ведення журналу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, як окремо так і взаємний їх звязок, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Ярмолинецької районної державної адміністрації (далі Ярмолинецька РДА) № 286\\2005-р від 27.05.2005 між Ярмолинецькою РДА та гр. [PERSON] строком на 40 років укладено договір оренди земельної ділянки (б\\н від 14.06.2005) загальною площею 100 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району. Вказаний договір зареєстровано у регіональній філії центру земельного кадастру у Ярмолинецькому районі, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 14.06.2005 за №040576500001. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, переданої в оренду, гр. [PERSON] прийняв у користування вказану земельну ділянку. Відповідно до п. 9. Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 5 000 грн., яка щомісячно в рівних частках на рахунок Тарасівської сільської ради. Рішенням сесії Ярмолинецької районної ради № 15 від 26.08.2016 затверджено технічні звіти з нормативної грошової оцінки : - земельної ділянки, яка передана в оренду громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства площею 11,0118 га. за межами населених пунктів Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області вартістю 52 802,21 грн.; - земельної ділянки, яка передана в оренду громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства площею 41,8034 га за межами населених пунктів Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області вартістю 2 195 013,21 грн.; - земельної ділянки, яка передана в оренду громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства площею 18,0188 га за межами населених пунктів Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області вартістю 224 365,36 грн.; - земельної ділянки, яка передана в оренду громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства площею 20,2030 га за межами населених пунктів Тарасівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області вартістю 570 045,18 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до договору оренди від 14.06.2005, укладеного між Ярмолинецькою районною державною адміністрацією та [PERSON] становить 3 131 538,21 грн. Таким чином розмір щорічної орендної плати по вище вказаному договору розраховується за формулою 31311537,9/100х3% та повинен становити 93 946,14 грн. Згідно із ст. 288.5. Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. У звязку із викладеним, оскільки, Податковим кодексом України встановлено мінімальний розмір орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, абзац 1, 2 п. 3.3. вищезазначеного договору підлягає перегляду. Відповідно до п.13 Договору розмір р орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених законом, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом. Періодичність перегляду розміру орендної плати в договорі не вказана. Управління Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі неодноразово, зверталось до гр. [PERSON], останній раз 01.06.2016 з пропозицією привести вищевказаний договір оренди землі у відповідність до вимог нових ставок орендної плати та врегулювати вказане питання у добровільному порядку. Однак, відповідачем пропозиції управління Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі не враховані. Відповідно до вимог п.2.19 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», законодавча зміна граничного розміру орендної плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України договір може бути змінено за рішенням суду. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини, згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Пунктом 5 статті 19 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом. Статтею 23 Закону України „Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (стаття 30 Закону України "Про оренду землі"). На момент укладання договору оренди розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України „Про плату за землю", а саме статтею 2 було встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Положеннями Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Розмір податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 289 ПК України). Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді, у випадках передбачених законом. Частиною 2 ст.45 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність захисту, а також визначає орган , уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах . У разі відсутності такого органі або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч.1 та абзац 1 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 29 ГПК України визначено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Конституційний суд України в рішенні від 8 квітня 1999 року визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Основного закону передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 170 Цивільного кодексу України встановлено, що держава набуває і здійснює і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч.2 ст. 326 цього ж Кодексу). До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ст. 123 ЗКУ в редакції до 2013 року). З 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Держземагентства України. Враховуючи вищезазначене, з 1 січня 2013 року від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а отже, районні державні адміністрації з 2013 року не наділені такими повноваженнями. З прийняттям закону, яким повноваження щодо розпорядження державними сільськогосподарськими землями перейшли від райдержадміністрацій до Держземагентства та його територіальних органів, з 2013 року саме Держземагентство та його територіальні органи мають право приймати рішення та підписувати угоди про внесення змін до чинного договору оренди земельної ділянки щодо продовження його дії, зміни розміру орендної плати, припинення дії такого договору шляхом дострокового його розірвання тощо, які були укладені до 2013 року. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2015 територіальні реорганізовано територіальні органи Держземагенства шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Держгеокадастру. Повноваженнями щодо предявлення позовів даної категорії наділені Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, але враховуючи те, що ними у продовж тривалого часу відповідні заходи не вжитті, тому заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі зазначених державних органів, з метою захисту економічних інтересів держави, оскільки невнесення змін до договору оренди земельної ділянки призводить до щорічних втрат бюджетних коштів, які мають надходити до місцевого бюджету, відповідно до вимог Податкового кодексу України. Окрім того, згідно інформації Ярмолинецького відділення Городоцької ОДПІ, договір оренди земельної ділянки, укладений між Ярмолинецькою районною державною адміністрацією та [PERSON] не відповідає вимогам п.п. 288.5.1 ст.288 Податкового Кодексу України. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Відповідно до п.п.3,7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних і кримінальних справ», спори що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією із сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно із ст.15 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства. За наведених обставин суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 45,118 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved