Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить зняти арешт, накладений 25.09.2012 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби районного управління юстиції на автомобіль марки "Chevrolet", модель: "Aveo SF48Y", рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, №кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], що перебуває у заставі банку, скасувавши постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження В-20/1343 від 25.09.2012 року. У позовній заяві позивач зазначив прохання задовольнити вимоги, розглянувши справу за відсутності представника банку, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON], 25.09.2012 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби районного управління юстиції був накладений арешт на автомобіль марки "Chevrolet", модель: "Aveo SF48Y", рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, №кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Разом з тим, зазначений автомобіль являється предметом застави у відповідності до п.4 кредитного договору №700002052 від 09.11.2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON] і на даний час перебуває у її користуванні. 13.11.2007 року на підставі зазначеного договору застави було внесено заборону відчуження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно ст.16 Закону України "Про заставу", право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до ч.3, 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 09.11.2007 року, а постанова про накладення арешту - у 2012 році, тобто після укладення договору застави. Отже, звернення стягнення на заставлене майно на користь інших стягувачів, які не є заставодержателями, суперечить Закону та порушує права позивача. В силу ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо зняття арешту з автомобіля, що є предметом договору застави, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved