Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Києва з позовом звернувся [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу майнових прав. В позові зазначено, що 15.12.2006 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанком», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», укладено кредитний договір №11096572000, відповідно до якого позивач мав отримати у кредит 62700 швейцарських франків, але отримав дану суму у гривнях. Строк договору до 14.12.2027. 02.08.2010 згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці на користь ПАТ «Укрсиббанку» з позивача стягнуто заборгованість за зазначеним вище кредитним договором у сумі 447196, 13 грн. 11.07.2018 між ПАТ «Дельтабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельтабанк» продало право вимоги по кредитному договору №11096572000 від 15.12.2006 «Фінансові компанія «Довіра та гарантія». Загальна сума боргу по даному договору складає 3140869,00 грн. Позивач не погоджується з такою сумою боргу і вважає, що ПАТ «Дельта Банк» внаслідок помилки (ст. 229 ЦК України) зазначив неправдиві відомості, щодо розміру його зобов`язань при укладенні договору № 667/К купівлі продажу майнових прав від 11.07.2018. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір № 667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018, укладений між ПАТ «Дельтабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у частині продажу права вимоги за кредитним договором №11096572000 від 15.12.2006. У відзивах на позовну заяву представники ПАТ «Дельта Банк», просили відмовити у задоволенні позову, оскільки він є безпідставним зазначивши, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, й не позбавляє права кредитора на отримання штрафних санкцій, передбачених кредитним договором та ЦК України. Представники відповідача звертають увагу на те, що позивач не є стороною договору укладеного 11.07.2018 між ПАТ «Дельтабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і ним не наведено жодного аргументованого доводу та не надано суду жодного доказу того, які його права були порушені зі сторони відповідача при укладенні договору купівлі продажу, а відомості щодо розміру зобов`язань по кредитному договору не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним у розумінні норм ЦК України. Оскільки позивач не є сторорною оспорюваного договору його припущення щодо введення в оману відповідачем ПАТ «Дельтабанк» відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не може бути взято судом до уваги, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перед підписанням договору купівлі продажу було належним чином ознайомлено з матеріалами кредитної справи, паспортом активу та всією необхідною інформацією щодо кредиту позивача, яка знаходиться у вільному доступі на сайті «Прозорро» та кімнаті даних ПАТ «Дельта Банк». Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на позовну заяву зазначила, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні банківські документи. Обов`язок щодо формування активу покладається на неплатоспроможний банк, зокрема на малий комітет з управління активами, отже у Фонду гарантування відсутній правовий механізм здійснення первірки, корегування уже сформованного МКУА. Законодавство забов`язує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити умови продажу активів банку, що і було зроблено. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між ПАТ «Дельтабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» договору купівлі-продажу майнових прав та не зазначено жодного порушення або не додержання в момент вчинення правочину норм статей 203, 215 ЦК України, що свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому виходячи з наведеного вище у позові просив відмовити. Також представник відповідача звертає увагу на те, що Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права. При цьому ПАТ «Дельтабанк» є також самостійною юридичною особою Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він є необгрунтованим та безпідставним зазначивши, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.08.2010, не припиняє дію кредитного договору №11096572000 від 15.12.2006, укладеного строком до 15.12.2007, оскільки рішення суду на день звернення позивача до суду не виконано, а тому нарахування відсотків здійснювалось правомірно, відповідно до ст. 625 ЦК України. Відступлення права вимоги на підставі договору № 667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 відбулося у відповідності статей 512, 514 ЦК України та не порушило права позивача. У разі незгоди позивача з сумою відступлення права вимоги, що складає 3140869,00 грн. він має право висунути новому кредитору заперечення проти вимоги сплати вказаної вище суми. Представник відповідача також вказав на те, що у позовній заяві позивач не зазначив, яку вимогу ст. 203 ЦК України, не було додержано сторонами у момент укладання спірного договору. Ухвалою від 30.11.2018 суддею Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О. відкрито провадження у данній справі. 01.08.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. 07.02.2020 дана справа надійшла до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою суду від 14.02.2020 данна справа прийнята до свого провадження суддею Ю.В. Медяною, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.10.2020 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» оригінал договору купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 та оригінал додатку 1 до нього, для огляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, наддала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представники відповідачів до судового засіданні не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивача не заперечувала, щодо розгляду справи у відсутність представників відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.12.2006 між АКІБ «УкрСиббанком» та [PERSON] укладено кредитний договір №11096572000, відповідно до якого позивачу надано кредит у розмірі 62670 швейцарських франків, що на час укладення договору еквівалентно 261152, 85 грн., строком до 14.12.2027. 18.12.2006 [PERSON] уклав договір іпотеки з «УкрСиббанком», яким забезпечено в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 11096572000 від 15.12.2006. 06.04.2017 постановою головного державного виконавця Барського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лєбєдєвичем В.В., відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 24.11.2016, замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ УкрСиббанку» на його правонаступника - ПАТ «Дельтабанк». З протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-04-20-000028-а від 12.06.2018 вбачається, що власник активів: кредитного портфелю у кількості 146 штук (право вимоги за кредитними договорами) - ПАТ «Дельта Банк», переможець - учасник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», сума яка підлягає сплаті переможцем банку: 8829502,58 грн. Відповідно до договору № 667/К купівлі продажу майнових прав від 11.07.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 678, за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом №UA-EA-2018-04-20-000028-а від 12.06.2018, ПАТ «Дельта Банк» (продавець) від якого діє Сорокін М.В. представник на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадировим В.В., який діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10 2015 №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатору банку" рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора" від 20.02.2017 № 619 та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", передав у власність ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (покупцеві) майнові права, які включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та /або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору. Згідно з додатком №1 до зазначеного вище договору, майнові права по кредитному договору № 11096572000 від 15.12.2006, договору іпотеки від 18.12.2006, договору поруки від 15.12.2006 перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Згідно з платіжним дорученням № Т284000971від 11.07.2018, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», сплатила ПАТ «Дельта Банк» плату за відступлення права вимоги відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-04-20-000028-а від 12.06.2018 суму 8829502,58 грн. Як вбачається з листа директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» О.П. Правника від 11.07.2018 адресованого [PERSON] в якому зазначено, що борг позивача перед відповідачем, який необхідно сплатити, складається зі тіла кредиту, процентів та комісії - 3140869,41 грн. Відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №181, вирішено розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статті 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою та третьою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.200 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені під впливом помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, що спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом (Постанова Верховного Суду від 16.06.2019 року у справі №132/3819/13-ц.). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення відчужувача, і має істотне значення. Як вбачається з тексту оскаржуваного договору купівлі-продажу майнових прав № 667/К від 11.07.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 678, за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом №UA-EA-2018-04-20-000028-а від 12.06.2018, ПАТ «Дельта Банк» (продавець) передав у власність ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (покупцеві) майнові права, які включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та /або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору за ціною 8829502, 58 грн. У п.2.2. покупець підтвердив, що в момент укладання цього договору ознайомився та отримав від продавця інформацію та документи стосовно майнових прав, у тому числі з правами вимоги, що входять до складу майнових прав. Позивач посилається, як на підставу своїх вимог про визнання договору купівлі продажу майнових прав недійсним на те, що ПАТ «Дельта Банк», зазначив неправдиві відомості, щодо розміру його заборгованості за кредитним договором № 11096572000 від 15.12.2006 внаслідок помилки, чим увів ТОВ «Фінансову компанія «Довіра та гарантія» в оману стосовно розміру його зобов`зань (з яким він не погоджується) при укладанні спірного договору. Позивачем [PERSON] на підтвердження даної підстави не було надано належних та допустимих доказів, що відповідач ПАТ «Дельта Банк» під час укладення 11.07.2018 договору купівлі-продажу майнових прав № 667/К допустило помилку, тобто помилялось щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, та що ця помилка має істотне значення. А щодо незгоди позивача з сумою відступлення права вимоги, що складає 3140869,00 грн., то він має право висунути новому кредитору заперечення проти вимоги сплати вказаної вище суми. Ураховуючи наведене, суд встановив, що договір купівлі-продажу майнових прав підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони виконали його умови, що свідчить про прийняття обумовлених умов, тому відсутні підстави для визнання йог недійсним. Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц (провадження № 61-5085сво18) викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Позивач не довів, що оспорений правочин було укладено із порушенням вимог чинного законодавства України та цим договором порушені його права та охоронювані законом інтереси . З огляду на викладене вище, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору купівлі-продажу майнових прав частково недійсним не підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного вище та

Outcome: dismissed