Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.06.2001року по 27.06.2013року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи у відповідача він отримав професійне захворювання - радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими порушеннями статико-динамичними порушеннями, стійкий больовий нейросудинний синдром, з вазомотороно-трофічними порушеннями на кистях, остеоартроз в поєднанні з періартрозами колінних та ліктьових суглобів з згинально-розгинальними контрактурами, двосторонній плечолопатковий пері артрозу, хронічне обструктивне захворювання легень, пильовий бронхіт, емфізема легень, нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки обласної МСЕК № 4 м.Дніпропетровська від 23.01.2014року, йому встановлено 60 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у тому, що фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного захворювання стали невід"ємною частиною його життя, він втратив можливість повністю реалізувати професійні навички та вміння у працездатному віці, став інвалідом, постійно змушений приймати лікарські препарати, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, постійно відчуває наслідки профзахворювання, стан його здоров"я незадовільний та погіршується, біль в суглобах обмежує його рух тіла в цілому, сковує його, йому важко дихати, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, не може виконувати роботи пов`язані з фізичним навантаженням, часто відчуває депресивний стан, порушився звичний спосіб його життя. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, а саме ксерокопії: довідки МСЕК від 23.01.2014року (а.с.12-13), трудової книжки [PERSON] (а.с.7-10), виписку-епікриз, медичний висновок (а.с.14-20), вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що позивач з 25.06.2001року по 27.06.2013року знаходився у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи у відповідача позивач отримав професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими порушеннями статико-динамичними порушеннями, стійкий больовий нейросудинний синдром, з вазомотороно-трофічними порушеннями на кистях, остеоартроз в поєднанні з періартрозами колінних та ліктьових суглобів з згинально-розгинальними контрактурами, двосторонній плечолопатковий пері артрозу, хронічне обструктивне захворювання легень, пильовий бронхіт, емфізема легень, нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки обласної МСЕК № 4 м. Дніпропетровська від 23.01.2014року, йому встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Суд вважає, що внаслідок отримання професійного захворювання позивачу завдана моральна шкода, оскільки фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного захворювання стали невід"ємною частиною життя позивача, втратив можливість повністю реалізувати професійні навички та вміння, постійно змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки профзахворювання, стан здоров"я став незадовільним, він часто змушений лікуватися як стаціонарно, так і амбулаторно, не може займатися домашніми справами, які потребують незначних фізичних зусиль, часто відчуває депресивний стан, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Відповідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. На всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, у відповідності до ст. 153 КЗпП України. Згідно п. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі № 1-32/2008 року від 08.10.2008 року, яким передбачено, що право застрахованих громадян, які потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007року до Закону України № 1105-ХІV, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров"я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Правилами передбаченими ст. 10 ЦПК України на сторони покладається обов'язок довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ними обставини. Таким чином, суд дійшов висновку про захист порушеного права позивача та погоджується з його доводами з приводу спричиненої йому моральної шкоди, оскільки він втратив працездатність, що змушує його знов пристосовуватися до незвичного йому становища. Також, суд погоджується з тим, що моральна шкода виразилась у постійному відчутті позивачем фізичної болі, яка викликана незадовільним станом його здоров'я. Натомість, суд не бере до уваги доводи представника відповідача надані ним в обгрунтування своїх заперечень, оскільки вони правового значення для вирішення зазначеного правового спору не мають, зазначені посилання є необґрунтованими. Зокрема, не можуть бути враховані доводи відповідача щодо про відсутність медичного висновку щодо спричинення позивачу моральної шкоди та відсутність доказів її спричинення, оскільки наявність такого висновку не є обов'язковою для суду, а факт спричинення моральної шкоди та моральних страждань, завданих останньому у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, підтверджується встановленими доказами, яким суд може дати оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Тому, враховуючи, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, [PERSON] було встановлено загальну втрату професійної працездатності 60 % висновком Дніпропетровської обласної МСЕК №4 м. Дніпропетровська від 23.01.2014року, суд вважає, що позивач має право на отримання з відповідача відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач отримав професійне захворювання у працездатному віці, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, враховуючи ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 6000 гривень. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з моральної відповідача в дохід держави повинно бути стягнуто судовий збір по справі у розмірі 243,60грн. гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial