Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з уточненими позовними вимогами до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії. Короткий зміст та обґрунтування позову Свої позовні вимоги представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" обґрунтовує тим, що відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії №150 від 31.10.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] кредит у сумі 1050000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,5% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 31 жовтня 2017 року. Оскільки відповідачем [PERSON] умови Договору від 31.10.2017 року належним чином не виконуються, представник позивача звернувся до суду та згідно заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 12.04.2018 року становить 321 611, 52 грн., яка складається з: прострочений основний борг по кредиту - 225 214,17 грн.; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.12.2007 року по 12.04.2018 рік - 37599,55 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 рік - 56 830,04 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 року - 1967,76 грн. та сплачений судовий збір у сумі 7597,29 грн. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2017 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2018 року зазначену вище справу було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2018 року по даній справі було призначено судову економічну експертизу. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 року зазначену вище ухвалу було залишено без змін. 02.05.2019 року матеріали справи було повернуто до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз через несплату рахунку за проведення експертизи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2019 року було відновлено провадження по справі. 02.10.2019 року зазначену вище справу було повторно направлено до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової економічної експертизи. 27.12.2019 року матеріали справи було повернуто до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз через несплату рахунку за проведення експертизи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.01.2020 року було відновлено провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2020 року було задоволено клопотання представника позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2021 року було задоволено клопотання представника позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Короткий виклад позицій сторін по справі В судовому засіданні представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак адвокат Гасанов К.І., який діє в його інтересах, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. 13.03.2018 року стороною відповідача було надано до суду відзив, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав часткового пропущення строків позовної давності, а саме на його думку, стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором можливе не з травня 2014 року, а з червня 2014 року, окрім того сторона відповідача не погоджується з наданим до суду розрахунком заборгованості. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії №150 від 31.10.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] кредит у сумі 1 050 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,5% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 31 жовтня 2017 року. Пунктом 1.5.1.1. Кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Згідно з п.1.6. Кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кожного траншу згідно з графіком до 31 числа кожного місяця рівними частинами шляхом внесення готівки до каси банку, починаючи з листопада місяця 2009 року або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк». Згідно пункту 3.3.1. Позичальник зобов`язаний точно в строки, обумовлені договором, повернути кредит у сумі 1 050 000,00 грн. та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору на першу вимогу Банку у порядку, передбаченому цим договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по Кредиту, а також сплатити штрафні санкції, в порядку та на умовах передбачених цим Договором, а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки. Згідно пункту 7.8. Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника в тому числі, але не включно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування (комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору. Остання сплата по кредиту здійснена відповідачем [PERSON] 01.12.2016 року. У зв`язку з простроченням платежів по кредиту, 16.02.2017 року на адресу відповідача відправлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку він отримав особисто 15.03.2017 року в приміщенні Банку. Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" надав до суду уточнений розрахунок, згідно якого у відповідача [PERSON] станом на 12.04.2018 року відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії №150 від 31.10.2007 року мається заборгованість у сумі 321 611, 52 грн., яка складається з: прострочений основний борг по кредиту - 225 214,17 грн.; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.12.2007 року по 12.04.2018 рік - 37599,55 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 рік - 56 830,04 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 року - 1967,76 грн. та сплачений судовий збір у сумі 7597,29 грн. Суд приймає до уваги та погоджується з уточненим розрахунком сторони позивача, окремо зауважуючи, що судом за клопотанням представника відповідача [PERSON] було призначена судова економічна експертиза по даній справі, на вирішення експертів були наступні питання: -чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] (по сплаті основного боргу по кредиту; по сплаті процентів за користування кредитом; по сплаті строкових процентів за користування кредитом; по сплаті пені за прострочений основний борг по кредиту; по сплаті пені за прострочені проценти за користування кредитом; по сплаті 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту) перед ПАТ "Державний ощадний банк України" умовам укладеного між вказаними сторонами Договору відновлювальної кредитної лінії №150 від 31 жовтня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? Однак, зазначена вище експертиза повторно не була виконана через несплату відповідачем рахунку за проведення експертизи. Щодо посилання сторони відповідача про частковий пропуск строків позовної давності представником позивача для звернення до суду з позовними вимогами, суд зазначає наступне. При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як зазначено в пункті 7.8. Кредитного договору від 31.10.2007 року, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до трьох років дляв сіх грошових зобов`язань позичальника в тому числі, але не включно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування (комісійних винагород, штрафів, пені),що передбачені умовами цього Договору. Окрім того, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за зазначеним вище Кредитним договором вбачаться, що відповідачем [PERSON] до 01.12.2016 року здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, а отже строк позовної давності переривався з вчиненням кожного платежу за кредитним договором. З врахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності щодо позовних вимог представника позивача. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач належним чином не виконав зобов`язання згідно договору, укладеного між сторонами, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно зменшених позовних вимог складає 321 611, 52 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 225 214,17 грн.; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.12.2007 року по 12.04.2018 рік - 37599,55 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 рік - 56 830,04 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 18.05.2014 року по 18.05.2017 року - 1967,76 грн. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи вищезазначене, суд вважає уточнені позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії є законними, обґрунтованими, а отже таким, що підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у сумі 7597,29 грн., сплачений представником позивача згідно платіжного доручення №279685378 від 25.05.2017 року.

Outcome: approved