Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

19.10.1995 [PERSON] був прийнятий на роботу помічником бригадира тракторної бригади №2 і в члени агрофірми «Колос» с. Баланівка Бершадського району, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника. Знаючи про те, що члени колективного сільськогосподарського підприємства мають право на земельну частку (пай) в березні 2017 позивач звернувся із заявою до відділу Держгеокадастру у Бершадському районі про надання відомостей стосовно включення його до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Колос» с. Баланівка, які мають право на земельну частку (пай). З отриманої відповіді йому стало відомо, що його не внесли у список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Колос», який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, що підтверджується листом відділу Дергеокадастру у Бершадському районі. З цього ж листа позивачеві стало відомо, що агрофірма «Колос» с. Баланівка Бершадського району Вінницької області 22.09.1995 отримала Державний акт на право колективної власності на землю, а 24.09.1996 були затверджені списки членів агрофірми «Колос», які мають право на земельну частку (пай). [PERSON] вважає, що оскільки він з 19.10.1995 був членом агрофірми «Колос» с. Баланівка Бершадського району Вінницької області і на день затвердження списків осіб, що мають право на земельну частку (пай) не припинив членство в агрофірмі «Колос», тому що заяви на вихід з членів агрофірми не подавав і рішення про його виключення не приймалося, що підтверджується архівною довідкою №161 від 28.03.2017, виданою архівним сектором Бершадської РДА, та має право на земельну частку (пай). Оскільки про свої порушені права [PERSON] дізнався в березні 2017 року з листа відділу Держгеокадастру у Бершадському районі, то просить вважати строк позовної давності пропущеним з поважних причин і поновити його та визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) в розмірі 1,91 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 15876 грн., виділивши із земель запасу [PERSON] сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивач, [PERSON],надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] сільської ради - сільського голови [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позов визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: 19.10.1995 рокуЛещенко Л.І. був прийнятий на роботу помічником бригадира тракторної бригади №2 і в члени агрофірми «Колос» с. Баланівка Бершадського району, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника. [PERSON] Міністрів СССР №310 «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 передбачено, що трудова книжка колгоспника є документом, який, зокрема підтверджує членство особи в колгоспі. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру в Бершадському районі №31-28-99.0- 459/2-17 від 06.04.2017 [PERSON] не включений в списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю. З довідки відділу Держгеокадастру в Бершадському районі №31-28-99.0- 459/2-17 від 06.04.2017 вбачається, що розмір земельної частки (паю) по [PERSON] сільській раді становить 1,91 в умовних кадастрових гектарах, вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.1996 становить 15876 грн. З довідки [PERSON] сільської ради вбачається, що на території [PERSON] сільської ради є наявні земельні ділянки не надані в користування, в тому числі, земель запасу (ріллі) в кількості 85 га. Враховуючи те, що позивач з 19.10.1995 був членом агрофірми «Колос» с. Баланівка Бершадського району Вінницької області і на день затвердження списків осіб, що мають право на земельну частку (пай) не припинив членство в агрофірмі «Колос», тому що заяви на вихід з членів агрофірми не подавав і рішення про його виключення не приймалося, що підтверджується архівною довідкою №161 від 28.03.2017, виданою архівним сектором Бершадської РДА, та має право на земельну частку (пай), тому мав право на земельну частку (пай), яку необхідно виділити із земель резервного фонду [PERSON] сільської ради Бершадського району Вінницької області. Відповідно до п. 24 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з [PERSON] Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за № 14-17-2-П1580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Згідно ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.ст. 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач [PERSON] пропустив строк звернення до суду через те, що дізнався про невключення його в списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Колос», які мають право на земельну частку (пай), лише з листа відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 30.03.2017. Таким чином суд вважає поважними причини пропущення позовної давності, а тому порушене право підлягає захисту. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved