Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Бережанського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по відсотках за кредитним договором № б/н від 12.01.2008 року, посилаючись на неналежне виконання останнім умов даного договору, згідно з яким ними було надано [PERSON] у кредит грошові кошти в розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку\~ зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, зі строком її дії до 12.01.2009 року, а відповідач в свою чергу зобовязувався здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом . Всупереч умов вказаного договору, відповідач порушив взяті на себе зобовязання, в звязку з чим у нього виникла перед ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по відсотках нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності з 03.12.2012 року по 03.12.2015 року у розмірі - 4539,42 грн., а тому ПАТ КБ "ПриватБанк " просить суд\~ стягнути з відповідача вищезгадану заборгованість по відсотках за кредитним договором, а також понесені ними судові витрати. Представник позивача \~в судове засідання не з"явився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує та просить суд розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд даної справи у його відсутності та просить суд провадження по даній справі стосовно стягнення з нього відсотків за період з 03.12.2012 року по 11.06.2015 року за кредитним договором без номера від 12.01.2008 року закрити, оскільки по даному спорі набрали законної сили рішення суду, які були постановлені між ним та позивачем, і якими у задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, виниклої за період з 12.01.2008 року по 11.06.2015 року було відмовлено за пропуском строку позовної давності. Також просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього відсотків за період з 12.06.2015 року по 03.12.2015 року за даним кредитним договором, застосувавши строки позовної давності. Суд, розглянувши клопотання відповідача та додані до нього судові рішення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що клопотання відповідача є обгрунтованим і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.72 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Статтею 267 ч.3 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В силу вимог п.7 ч.11 ст.11 ЗУ " Про захист прав споживачів " № 1023 - ХІІ від 12.05.1991 року кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Положеннями п.31 Постанови Пленому Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ " Про захист прав споживачів, передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, сток давності якого минув. У зв"язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Судом встановлено, що 12 січня 2008 року між ПАТ Комерційним банком "ПРИВАТБАНК", та фізичною особою [PERSON] було укладено договір без номера, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки до 12.01.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязувався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Однак, відповідач взятих на себе зобов"язань за вказаним договором не виконав, борг не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, у зв"язку з чим у нього виникла станом на 22 листопада 2013 року перед ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 16228,12 грн., за стягненням якої останній звернувся до суду. Проте, рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 січня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Дане рішення суду було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2014 року. 09. 07.2015 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за вищезгаданим договором кредиту, що виникла за період з 23 листопада 2013 року по 11 червня 2015 року, в розмірі 3871,15 грн., з яких : 2356,81 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1330 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 184,34 грн. штраф ( процентна складова). Однак, рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року в задоволенні даного позову було теж відмовлено за пропуском строку позовної давності. В даний час позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованість по відсотках нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності з 03.12.2012 року по 03.12.2015 року у розмірі - 4539,42 грн.. При вирішенні зазначених вимог позивача, суд враховує наступні обставини . Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2014 року ( яка набрала законної сили), встановлено, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов"язань зі щомісячним погашенням платежів, кількість яких залежить та дорівнює строку кредитування і зазначений кредитний договір уколадено строком на один рік. Строк виконання зобов"язання, визначений місяцями з врахуванням вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Разом з тим , з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості позивач звернувся до суду лише 01.02.2016 року. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги, в даному випадку ( стягнення відсотків нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 03.12.2012 року по 03.12.2015 року ). Таким чином, з врахуванням встановлених по справі правовідносин та фактичних обставин, суд констатує, що зі сторони відповідача дійсно має місце порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобов"язань за укладеним договором кредиту без номера від 12 січня 2008 року. Поряд з цим, суд вважає, що позивачем порушенні вимоги ст.ст.256, 257 ЦК України, якими встановлена позовна давність тривалістю у три роки, а тому відповідно до вимог ст.267 ЦК України до позовних вимог позивача слід застосувати строк позовної давності, яка застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, розробленою до винесення ним рішення. Таким чином позивачем пропущено передбачений законом строк на звернення до суду за захистом порушеного права, клопотання про поновлення такого строку сторона позивача суду не подала, як і доказів переривання у даному випадку перебігу позовної давності, а тому суд вважає, що в задоволення даного позуву слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Із наведених вище підстав не підлягають до задоволення й вимоги позивача про стягнення в його користь з відповідача витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed