Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У лютому 2015 року позивач публічне акціонерне товариство "Приват Банк" (далі - ПАТ "Приват Банк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 11.11.2006 року №К2Н0RX23210157, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 1918,40 грн. на строк по 11.11.2007 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 1, 0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення кредиту здійснювалось шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі та у строки, передбачені договором. [PERSON] одержав та використав для споживчих потреб кошти, отримані в кредит. Договором визначено кінцевий термін повернення кредиту - 11.11.2007 року. Проте позичальник не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 09.12.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 12 953, 85 грн. З цих підстав ПАТ "Приват Банк" просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 11.11.2006 року №К2Н0RX23210157 у сумі 12 953, 85 грн. та судові витрати у сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. ПАТ "Приват Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 11.11.2006 року №К2Н0RX23210157, за умовами якого позивачем надано [PERSON] споживчий строковий кредит для придбання продукції у сумі 1918,40 грн. на строк по 11.11.2007 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 1, 0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення кредиту здійснювалось шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі та у строки, передбачені договором. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ "Приват Банк" відповідачеві [PERSON], які він використав за цільовим призначенням. Кредитним договором від 11.11.2006 року №К2Н0RX23210157 встановлено обов'язок позичальника щомісяця у період сплати (з 06 по 10 число кожного місяця) сплачувати кошти у сумі 208, 97 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11, 25 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заборгованість [PERSON] станом на 09.12.2014 р. зі сплати кредиту (основного боргу) становить 1 918,40 грн.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом становить 12 953, 85 грн. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов'язався у термін до 11.11.2007 року, проте вказане зобов'язання він не виконав. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років. Оскільки кредитним договором від 11.11.2006 року №К2Н0RX23210157 встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 11.11.2007 року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду ПАТ "Приват Банк" лише 12.02.2015 року, тобто поза межами строку, встановленого кредитним договором. Згідно з положеннями ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", за якими у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ "ПриватБанк" у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 256, 257, 261, 526, 530, 533, 536, 610, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: dismissed