Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 14.08.2012 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання спільної дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно. В зв'язку із збільшенням на даний час прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та неможливістю самостійно належним чином утримувати дитину у зв'язку зі зростом цін на товари для дітей, шкільні приналежності та продукти харчування просила збільшити розмір визначених за рішенням суду аліментів до 1000 грн. щомісячно і до досягнення сином повноліття. У відзиві на позовну заяву відповідач позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 930 грн. щомісяця. При цьому вказував, що в добровільному порядку надає сину матеріальну допомогу в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, оскільки купує одяг, продукти харчування, оплачує витрати мобільного зв'язку, поїздки сина на змагання та інше. Крім того, відповідач займається вихованням сина, систематично відвідує школу, де син навчається, приймає активну участь у громадському життя школи, у шкільних змаганнях, спілкується з ним по телефону, забирає до себе на вихідні. В той же час, позивач неналежним чином займається вихованням сина, за що притягувалася до адміністративної відповідальності. Також відповідачем сплачуються аліменти на утримання сина від іншого шлюбу у розмірі 350 грн. щомісяця. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 14.06.2018 було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] У судовому засіданні свої позиції, викладені в заявах по суті справи, сторони підтримали. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову заперечень не мала, письмових пояснень на позов та відзив суду не надала. З'ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є батьком дитини - [PERSON], [INFO], на утримання якої сплачує аліменти на користь позивача на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 14.08.2012 про зміну розміру аліментів в твердій грошовій сумі - 350 грн. на місяць, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4, 6). Станом на 23.03.2018 виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення суду, на виконанні не знаходиться (а.с. 41). Дитина проживає з матір'ю, яка працює та за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року отримала дохід у розмірі 22951, 35 грн., у приватній власності або в користуванні земельних ділянок не має, притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 7- 9, 30-31). Відповідач офіційно не працює та на обліку як безробітний не перебуває, має сина від іншого шлюбу, на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 350 грн. щомісяця. Крім того, разом з ним проживають його матір, яка є пенсіонером, та батько, який є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 26-29, 32-34). В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи наведене, оскільки дитина потребує постійної матеріальної допомоги, яку позивач не може забезпечити самостійно, тому беручи до уваги потреби дитини, її фізичного, духовного і соціального розвитку на даний час, матеріальне становище та стан здоров'я відповідача, який отримує неофіційні мінливі доходи, розмір яких визначити не можливо, виходячи із засад розумності, справедливості та враховуючи закріплені ст. ст. 2-4, 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 3 Конвенції про права дитини принципи пріоритетності інтересів дітей в усіх діях щодо них, суд вважає необхідним змінити розмір аліментів, які стягується з відповідача на утримання сина, визначивши їх у сумі 930 грн. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому аргументи відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх батьківських обов'язків суд не приймає, оскільки дитина знаходиться на утриманні матері, яка не позбавлена батьківських прав щодо дитини, а будь-яких доказів щодо нецільового витрачання позивачем аліментів суду не надано. В силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Крім того, враховуючи складність даної справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та час, витрачений на їх виконання, який є меншим ніж у наданому розрахунку (оскільки адвокат брав участь в 1 судовому засіданні) суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам 1232 грн. 25 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial