Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ВАТ "НАСК "Оранта") про стягнення страхового відшкодування в сумі 22420,52 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4601,41 грн., втрат від інфляції в сумі 4755,44 грн. та трьох процентів річних в сумі 525,18 грн.. Позов обґрунтований наступним, що 09 грудня 2013 р. в дорожньо-транспортній пригоді з вини водія [PERSON], який керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER]", був пошкоджений належний [PERSON] автомобіль марки "Хюндай Акцент" д.н.з. "[NUMBER]". Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ "НАСК "Оранта", то в грудні 2013 р. [PERSON] звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи, які підтверджують факт настання страхового випадку. ВАТ "НАСК "Оранта" зобов'язалося найближчим часом здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 22420,52 грн.. Проте у визначені строки виплата страхового відшкодування здійснена не була. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до вимог п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 625 ЦК Українипеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за 365 днів прострочення, втрати від інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ВАТ "НАСК "Оранта" до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. 09 грудня 2013 р. в с. Гать, Берегівського району, Закарпатської області з вини водія [PERSON], який керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER]" сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу [PERSON] автомобіль "Хюндай Акцент" д.н.з. "[NUMBER]" (а.с. 10). Цивільна відповідальність при використанні автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER]" була застрахована у ВАТ "НАСК "Оранта" за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 липня 2013 р. № АС 2474619. Відповідно до ст. 979 ЦК Україниза договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Таким чином, внаслідок настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, між [PERSON] як потерпілою особою та ВАТ "НАСК "Оранта" як страховиком виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України"Страхування" та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). З позовної заяви вбачається, що в грудні 2013 р. [PERSON] звернулася о ВАТ "НАСК "Оранта" із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхової виплати. Страховим актом № ОЦВ-13-16016/1 страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду від 09 грудня 2013 р. страховим випадком та визначив розмір страхового відшкодування, який становить 22420,52 грн. (а.с. 13). Розмір страхового відшкодування сторонами не оспорюється. Відповідно до вимог ст. 22.1 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у строк, встановлений у зобов'язанні. Беручи до уваги, що заява про страхове відшкодування подана [PERSON] в грудні 2013 р., граничним строком виконання зобов'язання було 31 березня 2014 р.. Судом встановлено, що на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане, що є підставою для стягнення суми страхового відшкодування в судовому порядку. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Всупереч доводам представника відповідача зобов'язання, яке не виконав страховик, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК Українина вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги, що граничним строком виконання зобов'язання було 31 березня 2014 р., станом на 10 січня 2015 р. відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 365 календарних днів. Згідно наданого позивачем розрахунку пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за період з 01 квітня 2014 року по 10 січня 2015 року, суми які підлягають стягненню з відповідача, становлять: пеня на загальну суму 4 601,41 грн., що розраховано наступним чином: з 01 квітня 2014 року (з наступного дня після закінчення встановленого законом 90-денного строку для виплати страхового відшкодування) по 14 квітня 2014 рік - за 14 днів: 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) х 13.0 % (подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом вказаного періоду): 365 днів х 14 днів = 111,79 грн. з 15 квітня 2014 року (з наступного дня після закінчення встановленого законом 90-денного строку для виплати страхового відшкодування) по 16 липня 2014 рік - за 93 дні: 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) х 25.0 % (подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом вказаного періоду): 365 днів х 93 дні = 1 428,15 грн. з 17 липня 2014 року (з наступного дня після закінчення встановленого законом 90-денного строку для виплати страхового відшкодування) по 10 січня 2015 рік - за 178 днів: 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) х 28.0 % (подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом вказаного періоду): 365 днів х 178 днів = 3 061,47 грн. Крім того, з відповідача слід стягнути три проценти річних від суми невиплаченого страхового відшкодування за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 квітня 2014 року і по 10 січня 2015 рік, всього на суму 525,18 грн., що розраховано наступним чином: з 01 квітня 2014 року (з наступного дня після закінчення встановленого законом 90-денного строку для виплати страхового відшкодування) по 10 січня 2015 рік (день пред'явлення позову) - за 285 днів: 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) х 3 %: 365 днів х 285 днів = 525,18 грн. Також, за порушення грошового зобов'язання щодо виплати позивачеві страхового відшкодування підлягають стягненню інфляційні нарахування на суму боргу за період з 01 квітня 2014 року і по 10 січня 2015 рік, всього на суму 4 755,44 грн., що розраховано наступним чином: 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) х 103,3 % х 103,8 % х 101,0 % х 100,4 % х 100,8 % х 102,9 % х 102,4 % х 101,9 % х 103,0 % (індекс інфляції за кожен місяць за період з квітня 2014 року по січень 2015 рік) = 27175,96 грн. (сума страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції) - 22 420,52 грн. (сума страхового відшкодування) = 4 755,44 грн. (інфляційні нарахування). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, тому з НАСК "Оранта"слід стягнути в користь [PERSON] 32 302,55 грн., з яких: 22 420,52 грн. - страхове відшкодування, 4 601,41 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування, 4 755,44 грн. - інфляційні нарахування на суму страхового відшкодування, 525,18 грн. - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права. Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів оплати цих витрат. Таким чином, наданими позивачем документами не підтверджено факт понесення нею витрат на правову допомогу, а тому підстави для задоволення її вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. відсутні, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в стягненні відповідних витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК Українисуд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial