Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач уточнюючи позовні вимоги просить взнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в м. Мелітополі та зняти арешт, накладений постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції 23.09.2008 року та 09.06.2011 року, посилаючись на те, що у жовтні 2014 року він звернувся до Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] в м. Мелітополь Запорізької області, який був придбаний ним на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 11 червня 2008 року, укладеного з [PERSON] В реєстрації права власності йому було відмовлено з причини державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, яка була проведена на підставі виконавчих документів Мелітопольського міськрайонного управління юстиції. Однак, всі обтяження стосуються боргових обов'язків відповідачки [PERSON] та вони були винесені після укладання договору купівлі-продажу будинку. Проте, відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України він набув право власності на підставі нотаріально посвідченого правочину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася судова повістка надсилалась їй за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання та повернулася до суду у зв'язку з відсутністю за місцем проживання, з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ст.74 ч.5 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Представник відповідача Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в прийнятті рішення покладається на думку суду. Представник відповідача ПАТ «МетаБанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило, але через факсимільний зв'язок та на електронну пошту суду надав письмові заперечення на позов, посилаючись на те, що право власності на спірний житловий будинок за договором купівлі-продажу виникає з моменту державної реєстрації цього договору. Ця умова прописана і в п. 4.1 договорі купівлі-продажу. Оскільки позивач договір купівлі-продажу відповідно до вимог закону не зареєстрував, він не набув права власності на це нерухоме майно. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 23.09.2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні судового наказу № 2-н-4528, виданого 15.05.2008 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КС «Перше кредитне товариство» заборгованості за кредитним договором та судових витрат на загальну суму 59473,56 грн. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо житлового будинку [ADDRESS] в м. Мелітополі. (а.с. 47,49) 08.06.2011 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4684, виданого 16.02.2009 року Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Металург» (стягувач ПАТ «МетаБанк») заборгованості за кредитним договором в розмірі 40576,33 грн., судового збору в сумі 405,76 грн. та ІТЗ в розмірі 30 грн. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо житлового будинку [ADDRESS] в м. Мелітополі. (а.с. 49,52). Зазначений житловий будинок згідно інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 30.04.2015 року з 24.10.2007 року зареєстрований за відповідачкою [PERSON] (а.с. 93-95). Відповідно до ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і зняття з нього арешту. Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 з подальшими змінами, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки укладений між ним та відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] в м. Мелітополь 11 червня 2008 року був нотаріально посвідчений (а.с. 7-8) він, відповідно до ч.1 ст. 328, ч.3 ст. 334 ЦК України, він з цього часу набув право власності на вказаний житловий будинок. А арешт майна та оголошення заборони на його відчуження були винесені за борговими обов'язками відповідачки [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, звертаючись з позовом про виключення житлового будинку [ADDRESS] в м. Мелітополі з акту опису та арешту, позивач [PERSON] посилається на те, що зазначений будинок був придбаний ним у відповідачки на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2781 (а.с. 7-8) Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, як передбачено ч.1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ж положень ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України у редакції, що діяла на момент укладання договору купівлі-продажу і до 01.01.2013 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно положень ч.4 ст. 334 ЦК України у редакції, що діяла до 01.01.2013 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки ж предметом договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, посвідченого нотаріально 11 червня 2008 року, являлося нерухоме майно, момент вчинення такого правочину відповідно до ст.210 та ч.3 ст. 640 ЦК України у редакції, що діяла до 01.01.2013 року, пов'язується з державною реєстрацією, отже на час звернення позивача до суду цей правочин не є укладеним, а тому і не створює прав та обов'язків для сторін. Необхідність державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку у відповідності до ст. 210 ЦК України зазначалась і у самому тексті договору, підписаного сторонами, у тому числі і позивачем, як покупцем. А п. 4.1 договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на придбаний житловий будинок виникає у покупця у відповідності зі ст.ст. 182,334 ЦК України, тобто з моменту проведення державної реєстрації договору. Закон України від 11.02.2010 року „Про внесення змін до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину 3 ст. 640 ЦК України викладено в редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч.2 ст. 657 ЦК України виключено слова „та державної реєстрації", набрав чинності з 01 січня 2013 року. Отже лише з цього часу, а не на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Враховуючи , що відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність, то правові норми, якими скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення, на спірних правовідносин, які виникли до набрання цими нормами чинності, не поширюються. Вирішуючи питання щодо вимог заявлених позивачем до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції суд виходить з наступного. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. За п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 серпня 1976 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З аналізу положень ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" та роз'яснень Пленумів Верховного Суду України вбачається, що Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції не може бути належним відповідачем за позовом [PERSON] у даній справі.

Outcome: dismissed