Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

30.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» ( далі ПАТ СК «АХА Страхування») про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Після доповнення та уточнення позовних вимог до участі у справі в якості співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ). [PERSON] просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], ПАТ СК «АХА Страхування» та Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду у сумі 45 138 грн. 43 коп. та по 730 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2015 року, солідарно з ПАТ СК «АХА Страхування» та МТСБУ моральну шкоду - 5000 грн., солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду - 245 000 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] послався на те, що 09.03.2013 року внаслідок вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення на автомобілі [PERSON], відповідальність якого застрахована ПАТ СК «АХА Страхування», він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які причинили каліцтво та ушкодження здоров'я і таким чином йому завдана матеріальна та моральна шкода. Представник відповідача [PERSON], адвокат Голотова М.М., вказала, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнає частково, вказуючи, що матеріальна шкода на користь [PERSON] повинна бути стягнута з ПАТ СК «АХА Страхування», як особи, що застрахувала відповідальність [PERSON] Щодо стягнення моральної шкоди вона просить виходити з принципу розумності та врахувати, що [PERSON] знаходиться на утриманні батьків, які повертають борги після вчиненого ним злочину, мати [PERSON] не працює, виховує малолітнього сина, [INFO]. Представник відповідача [PERSON], адвокат Колесников К.Г., зазначив, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає, вказуючи, що його вини у завданні матеріальної та моральної шкоди [PERSON] немає. [PERSON] неправомірно заволодів його автомобілем та завдав шкоду здоров'ю [PERSON] Представник відповідача ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» - Новак Р.Г. вказав, що «Страхова компанія «АХА Страхування» позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки 12.10.2012 року з [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого була застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER] будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. 09.03.2013 року [PERSON] експлуатував цей автомобіль без законних підстав. Тому страховий випадок не настав, що передбачено ст. ст. 1 і 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон № 1961). Представник відповідача МТСБУ в судове засідання неодноразово не з'являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В письмових запереченнях, його представник [PERSON], вказала, що МТСБУ позовні вимоги [PERSON] не визнає і просить справу розглянути у відсутність представника МТСБУ. Відповідно до цих заперечень факт незаконного заволодіння [PERSON] застрахованим транспортом не встановлений. Тому відповідно до ст. ст. 1 і 6 Закону № 1961 дана подія є страховим випадком і відповідальними особами за завдані позивачу збитки є [PERSON], [PERSON] та ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування». Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2013 року, який відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою встановлені такі факти. 09.03. 2013 року у темний час доби, близько 02 години 20 хвилин, 17-ти річний водій [PERSON], не маючи водійського посвідчення на право керування транспортним засобом, керував технічно справним автомобілем марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER], індивідуальний номер «[NUMBER]», який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належав [PERSON] На зазначеному автомобілі [PERSON] здійснював рух по проїжджій частині вул. Ак. Філатова з боку вул. Гайдара в напрямку площі Незалежності на території Малиновського району м. Одеса, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 зі змінами (далі - Правила), яким передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Здійснюючи рух у зазначеному напрямку, виїжджаючи на площу Незалежності, ігноруючи дорожній знак 4.10 «круговий рух», водій [PERSON] виїхав на проїжджу частину вул. І. Рабіна та не виконуючи вимоги інспектора ДАІ про зупинку транспортного засобу, продовжив рух по вул. І. Рабіна у напрямку вул. 25 Чапаївської дивізії м. Одеси. Під час руху, маючи реальну та об'єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою у вигляді включеного забороняючого червоного сигналу світлофора, встановленого перед регульованим пішохідним переходом через вул. І. Рабіна біля вул. Валентини Терешкової, що примикає з лівого краю проїжджої частини, не застосував заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не вибрав безпечний правий боковий інтервал з урахуванням дорожньої обстановки, допустив зіткнення правою боковою частиною керованого ним автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що знаходився в статичному положенні. Після цього [PERSON] продовжив рух повз кафе «Тіс», розташованого за адресою: вул. 25 Чапаєвської дивізії № 17, де проїжджа частина має закруглення вліво по ходу його руху. Діючи необережно, [PERSON], маючи об'єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою і своєчасно реагувати на її зміну, будучи неуважним, з урахуванням дорожньої обстановки, перевищив безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, рухаючись у населеному пункті зі швидкістю більше 69-76 км/год, у зв'язку з чим, не маючи можливості постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснюючи рух по закругленню проїжджої частини вліво, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на те, що безпечно подолає дану ділянку дороги, не впорався з керуванням транспортним засобом та виїхав за межі проїжджої частини вправо, де допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Mazda 626 1.8», реєстраційний номер [NUMBER], після чого скоїв наїзд на придорожню огорожу кафе «Тіс», якою в свою чергу були травмовані пішоходи [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходились біля вказаної огорожі кафе, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди всі вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження, а пішоходи [PERSON] та [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями доставлені до лікарняного закладу. [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у виді переломів 2-10 лівих ребер по навколо хребетної та пахвовій лініях, подвійних переломів 2, 3, 4, 8, 9 лівих ребер, які супроводжувалися надходженням повітря в ліву плевральну порожнину і під м'які тканини, синцях грудної клітини, закритій травмі черевної порожнини у вигляді розтрощення селезінки з відривом її від судин, з розвитком масивної внутрішньочеревної кровотечі (2300 мл крові зі згустками) і зачеревною гематомою, садна обличчя, 2-го пальця правої кисті, синця лівого плеча, області ліктьового суглоба і передпліччя, які, відповідно до п. 2.1.3 «л», «о» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини фіксованого об'єкта внаслідок зіткнення з ними рухомого автомобіля. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 8,9 (а), 8.7.3 (ґ,е), 13.1, 9.10 (а), 2.10 (а, б, в, д, е), 31.1, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) та вимоги дорожнього знаку 4.10 «круговий рух» Правил дорожнього руху. Вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. і призначено покарання: 3 ( три) роки і 6 ( шість) місяців позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75, 76, 103 і 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 (один) рік і 6 ( шість) місяців. (т. 1 а.с. 10-20) Таким чином, вказаним вироком встановлені злочинні, з необережності, дії [PERSON] стосовно цивільно-правових наслідків, а саме заподіянню потерпілому [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження і виникнення зобов'язань з відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди. На підставі цього вироку, інших доказів судом також встановлені інші факти, що мають значення для вирішення позовних вимог [PERSON] Сторонами не оспорюється і підтверджується, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER] цей автомобіль на 09.03.2013 року належав [PERSON] Відповідно до страхового полісу № АВ/ 7986838 від 12.10.2012 року, який є єдиною формою внутрішнього договору страхування, що посвідчує укладення такого договору, між страховиком - ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» та страхувальником [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком до 12.10.2013 року. Цим договором передбачено, що страховим випадком є подія , внаслідок якої заподіяна шкода життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER] і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором ( полісом). ( т. 1 а.с. 46, 47, 123-124) З показань обвинуваченого [PERSON] та свідка [PERSON], сина власника автомобіля [PERSON], під час досудового розслідування та судового розгляду справи видно, що 08.03. 2013 року, близько 22 години під час відсутності батьків, які поїхали до Києва, за пропозицією [PERSON] разом з [PERSON] вони каталися по місту Одесі на автомобілі марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER]. 09.03.2013 року, близько 02 години, [PERSON], зазначивши, що [PERSON] не знає міста і зокрема селища Таїрове, сів за кермо автомобіля. [PERSON] знав, що автомобіль належить батьку [PERSON] [PERSON], рухався повз кафе «Тіс», по вул. 25 Чапаєвської дивізії № 17, де проїжджа частина має заокруглення вліво по ходу його руху, не впорався з поворотом та виїхав за межі проїжджої частини вправо, де допустив зіткнення з припаркованим автомобілем і огорожою кафе і побив автомобіль [PERSON] (т. 1 а.с. 125-127, 130-140) Відповідно до протоколу допиту [PERSON] від 09.03.2013 року автомобіль марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER], зберігався на подвір'ї його приватного будинку. Комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] носив з собою, другий комплект ключів зберігався в будинку. Своєму сину [PERSON] [PERSON] даним автомобілем користуватись не дозволяв з причин відсутності у нього посвідчення водія і слабких навичок водіння. 08.03.2013 року він з дружиною поїхали до Києва. [PERSON] залишився вдома один. (т. 1 а.с. 118-122) Таким чином, як [PERSON] так і [PERSON] знали, що [PERSON] не дозволяв сину у його відсутність управляти належним йому автомобілем марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER], а [PERSON] такого дозволу він ніколи не давав. У зв'язку з тим, що машина [PERSON] сподобалась, він захотів проїхатись, та немаючи навичок керування транспортним засобом, права управління ним, [PERSON] неправомірно заволодів автомобілем за допомогою протиправних дій. Матеріальна шкода полягає в тому, що [PERSON] внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які причинили каліцтво та ушкодження здоров'я змушений був витрачати кошти на своє лікування, йому також завдано шкоду, пов'язану з тимчасовою та зі стійкою втратою працездатності, моральну шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв'язку з каліцтвом, зокрема призначенням ІІ, а потім ІІІ групи інвалідності. Таким чином, виходячи з конституційного положення про те, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( ст. 3 Конституції України) [PERSON], якому заподіяно шкоду, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має право на відшкодування такої шкоди. Відповідно до Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частини перша, сьома статті 41). Ці конституційні положення поширюються також на правовідносини із захисту майнових прав особи, у тому числі шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди у випадках, визначених законом. Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені у статтях 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України. Закон № 1961 є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. В ст. 1 Закону України «Про страхування» дається поняття страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Стаття 979 ЦК України (далі ЦК) визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У пунктах 1.2, 1.3, 1.4. та 1.7 ст.1 Закону України № 1961 визначено, що страховики це - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування», що потерпілі це - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, це - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 22.1. Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Поняття страхового випадку дається у ст. 6 Закону № 1961, в якій зазначається, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, логічне тлумачення зазначених термінів та понять, які вживаються в названих законах, у їх системному зв'язку, дають можливість суду вивести загальну норму права, яка передбачає підстави відповідальності страховика за завдану майнову і моральну (немайнову) шкоду фізичній особі. Така відповідальність страховика наступає у разі заподіяння шкоди життю, здоров'ю та/або майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням забезпеченого транспортного засобу, тобто особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником) або іншою особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім випадків, коли шкода не відшкодовується ( ст. 32 Закону № 1961). Ключовим для настання відповідальності ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» є питання про правомірність володіння автомобілем марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] під час заподіяння шкоди здоров'ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Законодавець у п. 1.6 ст. 1 Закону № 1961 визначає термін власників транспортних засобів, як родове поняття, вказуючи, що до власника прирівнюються законні володільці (користувачі) наземних транспортних засобів на підставі права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; 09.03.2013 року автомобілем марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] заволодів неправомірно, з власної ініціативи, без дозволу, поза волею власника [PERSON], у відсутності інших законних підстав, передбачених ст. ст. 11 і 316, главою 31 ЦК, Законом України «Про дорожній рух». Не будучи законним володільцем (користувачем), [PERSON] не міг передати [PERSON] неіснуючі у нього права на володіння та користування вказаним автомобілем. Тому, суд встановлює, що володіння автомобілем марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] під час заподіяння шкоди здоров'ю позивача було неправомірним. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відносно цього випадку не була застрахована. Це означає, що описана дорожньо-транспортна пригода не була страховим випадком для ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» і [PERSON], що виключає відповідальність ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» перед [PERSON] Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (рішення від 23.12.2014 року справа № 1-6/2014). Здійснюючи тлумачення Закону (№ 1961) Конституційний Суд України вказав, що у цьому законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Виходячи з мети (цілі) Закону № 1961 страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров'ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ. Відповідно до положень ст. 39 Закону № 1961 Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До основних завдань МТСБУ, зокрема відносяться: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Статтею 22 Закону № 1961 передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ здійснює за рахунок коштів фонду захисту потерпілих і відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи. (ст. 41.1. п. «в» Закону № 1961) Відповідно до пункту 38.2.2 статті 38 Закону № 1961 МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: б) до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій. Зазначений випадок, встановлениий Законом № 1961, свідчить, що МТСБУ виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. Судом встановлено, що [PERSON] заволодів транспортним засобом марки «Peugeot RCZ», реєстраційний номер [NUMBER] у результаті (за допомогою) протиправних дій [PERSON] та власних протиправних дій при обставинах описаних вище. Тому наявні підстави для проведення регламентної виплати МТСБУ на користь [PERSON] у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. (ст. 9.3. Закону № 1961) Статтями 23-26 Закону № 1961 передбачені випадки, які відносяться до шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортноїпригоди, а саме: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів. У зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Мінімальна заробітна плата з березня 2013 р. по 01.12.2013 р. складала 1147 грн., з 01.12.2013 - 1218 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебував на лікуванні з 09.03.2013 р. до 12.04.2013 р. та з 12.10.2013 по 21.10.2013 р., з 12.04.2013 р. по 11.06.2013 р. лікувався амбулаторно, а всього 103 дня. (т. 1 а.с. 28). З врахуванням того, що розмір мінімальної зарплати на день настання страхового випадку становила 1147 грн. 00 коп. суд встановлює розмір шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого - 3938 грн. (1147:30 х 103) - 1/30 розмір мінімальної зарплати за кожний день лікування. Крім того, [PERSON] витратив на ліки в жовтні 2013 р. в сумі 2642 грн. 43 коп. та що підтверджується відповідними квитанціями про сплату. (а.с. 21-25) Для визначення розміру відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, суд виходив з того, що [PERSON] був непрацездатним 103 днів, був непрацюючим, а тому з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством у розмірі 1147 грн., така сума складає 3894, 76 грн. (1147 х 12 : 364 х 103). Відповідно до довідки огляду МСЕК [PERSON] після ДТП було визнано інвалідом ІІ групи, а після повторного огляду призначено ІІІ групу інвалідності. Зазначена обставина беззаперечно свідчить про виникнення стійкої втрати працездатності потерпілого, що має своїм наслідком виникнення у [PERSON] права вимоги у відшкодуванні вказаної шкоди, яка визначається судом як 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку 20646 (1147 грн. х 18). Визначаючи ступінь втрати працездатності суд керувався наступним. Відповідно до п. 2.13.3. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, що затверджений Наказом Міністерства охорони здоров'я України 05.06.2012 № 420, при помірно виражених порушеннях функцій організму (III група інвалідності), ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 - 60 відсотків ( п.2.13.4). [PERSON] не заявляв клопотання про призначення експертизи для визначення ступеня втрати професійної працездатності, посилаючись на вкрай скрутний матеріальний стан і неможливість її оплати. Відповідачі та їх представники, професійні адвокати, також не заявляли такого клопотання. З урахуванням обставин справи, медичної документації, захищаючи права потерпілого від злочину, виходячи з принципу верховенства права, суд вважає, що в данному конкретному випадку буде справедливим визначення ступеня втрати професійної працездатності у розмірі 45 %. На підставі зазначеного на користь [PERSON]підлягає стягненню щомісячно пропорційно до встановленого проценту та розміру мінімальної заробітної плати сума 548 грн. 10 коп. (1218 грн. х 45 %). З врахуванням того, що на момент винесення судом цього рішення, починаючи з 02.02.2015 р. сплинуло 7 місяців, то сума, яка підлягає стягненню з МТСБУ на користь [PERSON] становить 3836,70 грн. Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснено наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду) - ст. 1202 ЦК України. [PERSON], рекомендовано 1-2 рази в рік санаторно-курортне лікування в санаторії імені Горького в м. Одесі. Вартість лікування у вказаному санаторії складає мінімально 6720 гривень ( 280 грн х 24 дні = 6720 грн.) У 2013-2014 роках [PERSON] такого лікування не отримав, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги та стягує такі додаткові витрати наперед в межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи двох путівок, тобто у розмірі 13440 гривень. (6720 грн. х 2) (т.1 а.с. 155) Таким чином на користь позивача з МТСБУ підлягає стягненню сума у розмірі 48 397, 89 грн. ( 3938+3894,76+2642,43+20646+13440+3836,70) Статтею 26-1 Закону № 1961 встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Умови цих підпунктах не підпадають під обставини встановлені судом під час розгляду позову [PERSON] Тому МТСБУ є неналежним відповідачем за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди і на цій підставі суд відмовляє [PERSON] у позові до МТСБУ про стягнення моральної шкоди. Для отримання страхового відшкодування потерпілий [PERSON] звертався з заявою до про страхове відшкодування до ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування», вважаючи названого страховика належним відповідачем. 16.04.2015 року ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» відмовила [PERSON] у задоволенні його заяви. (т. 1 а.с. 144) Під час розгляду справи [PERSON] заявив також позов до МТСБУ, яке позов повністю не визнало, вказуючи, що ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» має відповідати за позовом. МТСБУ не вимагало від позивача подання на його адресу заяви про страхове відшкодування в порядку ст. 35 Закону № 1961. У запереченнях на позов МТСБУ зазначило, що умови відповідальності Моторного бюро, передбачені ст. 41 Закону № 1961 не настали. Водій [PERSON] користувався транспортним засобом на законних підставах. Його та власника автомобіля відповідальність має бути забезпечена полісом укладеним між ПАТ СК «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] ( т. 2 а.с. 1-2) Страхувальник [PERSON] також повідомляв страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Діяльність по використанню транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. ( ч. 1 ст. 1187 ЦК) Частинами 3 і 4 ст. 1187 ЦК встановлено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким неправомірно заволодів [PERSON], [PERSON] завдана шкода каліцтвом, іншим ушкодженням - моральна шкода, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких [PERSON] зазнав. Неправомірному заволодінню [PERSON] транспортним засобом сприяла недбалість її власника [PERSON] Ця недбалість виразилась у тому, що [PERSON], залишаючи без контролю, одного в будинку сина, якого він виховував, не забезпечив належну охорону автомобіля та запасного комплекту ключів від нього. Також знаючи, що його неповнолітній син [PERSON], має початкові навички управління автомобілем, проявляв до нього заінтересованість [PERSON] повинен був і міг передбачити небезпечні наслідки своєї бездіяльності щодо неналежного зберігання транспортного засобу, а саме, що його автомобілем може заволодіти син та завдати цим автомобілем шкоди іншим особам або передати управління автомобілем своїм друзям, які не мають права управління транспортним засобом і теж можуть завдати шкоди. В ухвалі судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 18.09.2013 р. зазначається, що [PERSON] не забезпечив належне зберігання транспортного засобу таким чином, який би унеможливив його самовільне використання іншою особою, а саме [PERSON] З урахуванням цих конкретних обставин, що мають істотне значення: безпосередню вину [PERSON] у завданні шкоди [PERSON] та недбалость [PERSON], яка сприяла заволодінню [PERSON] транспортним засобом, суд визначає, що частка [PERSON] складає 70%, а частка [PERSON] складає 30% у розмірі відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у сумі 245 000 грн. суд задовольняє частково. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок ДТП [PERSON], 1953 року народження, завдана моральна шкода, яка виразилася у фізичному болі і душевних стражданнях, пов'язаних з ушкодженням його здоров'я, з тривалим складним лікуванням, перебуванням в стаціонарі. Назавжди знизилася якість його життя, порушений її звичний устрій. Проведені три операції, які пов'язані з великими фінансовими витратами. [PERSON] позбавлений важливого органу - видалена селезінка, постраждали інші органи. Він потребує постійного лікування, посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків. [PERSON] доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У нього постійні болі, обмежені функції суглобів, обмежено дихання, загальна слабкість, стомлюваність, запаморочення. Фактично він став непрацездатним. Відновлення попереднього стану здоров'я позивача стало неможливим. Також суд враховує інфляційні процеси, що відбувалися в Україні останнім часом і обгрунтовано очікуються в найближчі роки, що [PERSON] повнолітній, сам несе повну відповідальність за свої дії, що він закінчив в липні 2015 року Державний Вищий навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості ім. О. Соляника» (т. 1 а.с. 88), може і повинен працювати. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує зазначені конкретні обставини справи і враховує вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. [PERSON] шкода завдан злочином. Таким чином, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої [PERSON] у сумі 100 000 грн. і відшкодовує її відповідно до встановлених часток, стягуючи з [PERSON] 70 000 грн. і з [PERSON] 30 000 грн. Ч.3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до підп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а немайнового характеру встановлена в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а саме 243, 60 грн. (1218 грн. х 0,2). Таким чином, в дохід держави стягується сума судового збору з Моторного (транспортного) страхового бюро України у сумі - 1000 грн., з [PERSON] у сумі - 243,6 гривень, з [PERSON] у сумі - 243,6 гривень.

Outcome: partial