Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

в позові вказано, що 22/02/2013 р. сторони уклали договір позики на суму в еквіваленті 13000 доларів США до 21/02/2014 р., на забезпечення виконання якої було також укладено договір іпотеки підвального приміщення площею 28,2 кв.м. в будинку [ADDRESS]. На час звернення до суду еквівалент позики становить 306099,30 гривень. Відповідач не виконав прийняті зобов`язання, а тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок боргу, стягнути 104218,96 гривень відсотків, 4103 гривень судового збору, 2500 гривень правової допомоги. Відповідач подав письмове заперечення проти позову, відповідно до якого визнав укладення договору позики та забезпечення його іпотекою спірним майном. Разом з цим відповідач заперечив позов з тих підстав розрахунку процентів за період з 23/03/2013 р. по 23/10/2015 р., що на його думку, є неправильним. Відповідно до заперечення позивача проценти підлягали обчисленню з суми 104000 гривень та за розрахунком відповідача складають 37975,65 гривень. Крім цього відповідач заперечив одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості із процентів. Також відповідач заперечив витрати позивача на правову допомогу на суму 2500 гривень з тих підстав, що відсутні докази щодо кількості годин витрачених на таку допомогу, представник позивача не приймав участь в судових засіданнях, відсутній розрахунок таких витрат, відсутні докази витрат на правову допомогу. Зі вказаних підстав відповідач просив суд відмовити в позові повністю. Судом встановлено наступні обставини. 22/02/2013 р. сторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 104000 гривень, що є еквівалентом 13000 доларів США, до 21/02/2014 р. Відповідно до п. 2 договору позики позичальник зобов`язався повернути позивачу позику в еквіваленті 13000 доларів США до 21/02/2014 р. 22/02/2013 р. сторони уклали договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до умов якого на забезпечення позики на суму 104000 гривень, що еквівалентно 13000 доларам США, відповідач передав в іпотеку позивачу підвальне приміщення за №ІІІ, №V та 1/2 №ІV у будинку [ADDRESS], загальною площею 38,2 кв.м., позначені в плані літерою «А». 05/05/2015 р. приватний підприємець [PERSON] та [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги, що полягає у підготуванні та поданні позовної заяви. Вартість послуг 2500 гривень. Відповідно до квитанції №28 від 05/05/2015 р. позивач сплатив за договором про надання юридичної допомоги 2500 гривень. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В договорі позики не вказано на проценти за користування позикою. Відповідно до ст.536 ЦПК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Так відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до розрахунку позивача з 23/03/2013 р. по 09/06/2013 р. облікова ставка НБУ становила 7,5% і за 76 днів відповідач повинен сплатити на суму 306099,30 гривень 4652,48 гривень. Однак вказаний розрахунок є невірним, оскільки сума позики становила 104000 гривень, а не 306099,30 гривень. Так відповідач отримав еквівалент в 13000 доларів США і повинен повернути грошові кошти з урахуванням еквіваленту. Однак відповідач не повинен сплачувати проценти за користування 306099,30 гривень, оскільки він користувався 104000 гривень. Так відповідно до розрахунку відповідача проценти за період з 23/03/2013 р. по 23/10/2015 р. становить 37975,65 гривень. 3гідно з ч.1 ст.33 3акону України ,,Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.4.1 договору іпотеки, у випадку невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його реалізації у спосіб визначений договором іпотеки та чинним законодавством України. Положеннями ст.35 Закону України ,,Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч.2 ст.35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.1 Закону України ,,Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною третьою статті 33 Закону України ,,Про іпотеку" та п. 5.4 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України ,,Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 постанови №5 від 30.03.2012 року ,,Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України ,,Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч.1 ст.60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з цим відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Так в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вказано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Однак позивач не надав доказів про безпосередню вартість кожної із послуг правового характеру, які були надані представником. Перед судом не доведено не перевищення вартості кожної із послуг правового характеру понад встановлений законом розмір суми її граничної компенсації. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При цьому відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. З метою забезпечення принципу юридичної певності та юридичної визначеності можна дійти висновку про те, що ціна складення позовної заяви, яка передбачена в п. 4 ст. 632 ЦК України, відповідає сумі 500 гривень, які підлягають компенсації з урахуванням наданих суду доказів та обґрунтувань позову. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач має право на власний розсуд визначити свої вимоги до відповідача, в тому числі і щодо стягнення з нього грошових коштів, повністю чи частково і щодо стягнення заборгованості в спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок своїх претензій. Одночасне ухвалення рішення про стягнення грошових коштів та про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення таких грошових коштів не порушить будь-яких прав відповідача, не є подвійною відповідальністю, оскільки за умов звернення стягнення на предмет іпотеки погашаються претензії щодо стягнення грошових коштів на покриття відповідної заборгованості. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial