Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами, в подальшому уточнюючи їх, зазначала про те, що 11 вересня 2018 року о 18 год.25хв. у м. Суми по проспекту Курському відповідач у справі [PERSON] , керуючи транспортним засобом Рено, д.н. [NUMBER] та причепом-бортовим д.н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним, допустив наїзд на належний їй автомобіль марки КІА NIRO, д.н. [NUMBER] , 2017 року випуску, який стояв позаду нього, під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме: механічні ушкодження переднього бамперу та капоту, номерного знаку, тримача номерного знаку. Вина [PERSON] підтверджена постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 15 листопада 2018 року та постановою від 10 січня 2019 року про виправлення описки, за якими [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяна майнова шкода, яка полягає у вартості відновлювального ремонту автомобіля, підтвердженого Звітом про оцінку майна у сумі 24900 грн. та моральна шкода, яку вона оцінює у 15000 грн., посилаючись на порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. У зв`язку з пошкодженням автомобіля довелося шукати гроші, сімейний бюджет спрямовувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Автомобіль вартісний, придбаний у магазині у 2017 році, він ще не пройшов навіть першого технічного огляду. В результаті дорожньої пригода його вартість автоматично зменшена, втрачений його товарний вигляд. Позивачка та члени її сімї дуже хвилювалися із - за пошкодження нового автомобіля. Крім того, були позбавлені можливості використовувати автомобіль. Це все спричинило виникнення пригніченого, нервового стану, позивачка змушена була пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них -відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у зв`язку з чим, посилаючись на ст.41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне транспортне страхове бюро України (далі - МТСБУ) , за якою за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, просила стягнути з відповідачів заподіяну майнову шкоду у розмірі 24900 грн., а також з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000, судові витрати у справі: по сплаті судового збору - 1536,80 грн. та за проведення оцінки автомобіля-2500грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Більченко О.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у їх задоволенні, оскільки на його думку не доведений як факт вчинення з вини [PERSON] ДТП, так і розмір заподіяної шкоди. Відповідач - МТСБ України в судове засідання не з`явився. У відзиві на позов просить у задоволенні позову відмовити через недоведеність розміру заподіяної шкоди та не повідомленням про настання страхового випадку, що унеможливлює розрахунок страхового відшкодування у зв`язку з повним відновленням пошкодженого транспортного засобу ( а.с. 110-112). Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлене наступне. 11 вересня 2018 року о 18 год.25хв. у м. Суми по проспекту Курському відповідач у справі [PERSON] , керуючи транспортним засобом Рено, д.н. [NUMBER] та причепом-бортовим д.н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним, допустив наїзд на належний [PERSON] автомобіль марки КІА NIRO, д.н. [NUMBER] , 2017 року випуску, який стояв позаду нього, під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме: механічні ушкодження переднього бамперу та капоту, номерного знаку, тримача номерного знаку. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Ковпаківського районного суду м.Суми від 15 листопада 2018 року та постанови від 10 січня 2019 року про виправлення описки, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини або обставина. Тобто, вина відповідача [PERSON] доведена в адміністративній справі. Відносно [PERSON] також був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Згідно Постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року провадження у справі № 592/13336/18 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. В порушення зазначених вимог Закону відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що визнано ним й відображено в схемі до протоколу. Згідно ст.41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне транспортне страхове бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 33 (пп.33.1.4 п.33.1) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Метою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є встановлення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Із змісту ст.33 (пп.33.1.4 п.33.1) щодо обов`язку водія транспортного засобу, причетного до пригоди, повідомити страховика, у взаємозв`язку із метою самого Закону та особливістю встановлення вини, як підстави цивільно-правової відповідальності у судовому порядку, убачається, що водії, які є учасниками однієї дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язані повідомити кожен свого страховика, з якими у кожного з них повинен бути укладений обов`язковий договір страхування, оскільки від цього залежатиме право страховика подати регресний позов відповідно до пп. «ґ» пп.38.1.1 ст.38 Закону. Тобто, зазначена норма не покладає на учасника пригоди обов`язку повідомляти страховика, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність іншого учасника пригоди. Відповідач у справі [PERSON] не виконав покладений Законом на нього обов`язок, не повідомив МТСБ про ДТП. Ця обставина згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для страховика після виплати страхового відшкодування для подачі регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. 11 квітня 2019 року, в межах року, позивачем [PERSON] на адресу Моторно транспортного страхового бюро були направлені повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заява про відшкодування шкоди, до якої були долучені докази на підтвердження факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання та розміру заподіяної шкоди, зокрема, копія протоколу про адміністративне правопорушення із схемою ДТП та переліком пошкоджень, які зазнав автомобіль, копія постанови про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного проступку, копія звіту про оцінку майна та інші документи. За результатами розгляду заяви [PERSON] МТСБ України листом від 31 травня 2019 року відмовило у відшкодуванні заподіяної шкоди, обґрунтовуючи її тим, що на момент звернення до МТСБ автомобіль був відремонтований. Відповідно до ст.37 Закону встановлюються, зокрема, такі підстави, за яких страховик може відмовити потерпілій особі у праві на страхове відшкодування: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3. пункту 37.1. статті 37); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, розмір заподіяної шкоди підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Так, згідно постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 листопада 2018 року та постанови від 10 січня 2019 року про виправлення описки, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. В зазначеній постанові відтворені причини та обставини настання дорожньо-транспортної пригоди. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. З копії протоколу про адміністративне правопорушення, схеми до протоколу вбачається, що працівниками поліції при огляді транспортних засобів - учасників ДТП зафіксовані наступні пошкодження транспортного засобу, належного [PERSON] : механічні пошкодження переднього бамперу та капоту, номерного знаку, тримача номерного знаку. Дані про пошкодження транспортного засобу підтвердили, без будь-яких зауважень, шляхом проставлення своїх підписів учасники ДТП- відповідач у справі [PERSON] та [PERSON] , який керував належним позивачці автомобілем. Згідно Звіту про оцінку майна від 01.10.2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , під час огляду транспортного засобу виявлені наступні пошкодження: бампер передній зруйнований - підлягає заміні; панель номерного знаку зруйнована, підлягає заміні; номерний знак передній зруйнований, підлягає заміні; гратка радіатора зруйнована, підлягає заміні; капот- порушення геометрії капоту, пошкодження ЛФП, підлягає ремонту та окрасці. Тобто, виявлені та зафіксовані працівниками поліції видимі пошкодження автомобіля на місці ДТП та пошкодження, описані в Звіті про оцінку майна повністю співпадають, є абсолютно ідентичним, окрім зруйнованої гратки радіатора, яка була виявлена суб`єктом оціночної діяльності при детальному внутрішньому огляді автомобіля. Згідно Звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки КІА моделі НІРО , складає 24900 грн. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Згідно Постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Згідно ст. 1192 ЦКУ, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням викладеного, заподіяна майнова шкода у розмірі 24900 грн., яка являє собою вартість відновлювального ремонту автомобіля й підтверджена Звітом про оцінку майна, підлягає стягненню з відповідача - Моторно транспортного страхового бюро України. За ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону) МТСБУ відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки заподіяна [PERSON] моральна шкода не пов`язується з каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров`я, вона підлягає стягненню безпосередньо із заподіювача, яким є [PERSON] . Статтею 1167 ЦКУ встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Обґрунтовуючи факт заподіяння та розмір моральної шкоди в 15000 грн., позивачка зазначає про те, що їй прийшлося перенести: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. У зв`язку з пошкодженням автомобіля довелося шукати гроші, сімейний бюджет спрямовувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Автомобіль вартісний, придбаний у магазині у 2017 році, він ще не пройшов навіть першого технічного огляду. В результаті дорожньої пригода його вартість автоматично зменшена, втрачений його товарний вигляд. Позивачка та члени її сім`ї дуже хвилювалися із - за пошкодження нового автомобіля. Крім того, були позбавлені можливості використовувати автомобіль. Це все спричинило виникнення пригніченого, нервового стану, позивачка змушена була пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них - відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Суд вважає, що є очевидним заподіяння моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд враховує доводи позивачки, й, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, вважає за можливе визначити 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивачкою у справі понесені судові витрати у розмірі 4036,80 грн. (витрати по сплаті судового збору у сумі 1536,80 грн. та 2500 грн. вартості виконання робіт (а.с. 68) з оцінки матеріальних збитків). З урахуванням положень ст.41 ЦПК України необхідно провести розподіл судових витрат наступним чином. Оскільки майнова шкода стягується з відповідача МТСБ України, то з нього підлягають стягненню судовий збір за цією вимогою у розмірі 768 грн.40 коп., а також 2500 грн. вартості виконання робіт з оцінки матеріальних збитків, всього - 3268,40 грн. З відповідача [PERSON] стягується моральна шкода, а тому, підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial