Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», відповідно до укладеного договору № 5992355 від 29.12.2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] остання отримала кредит в сумі 152 000,00 грн. зі сплатою 11,04 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.12.2027 року, для придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем було передано позивачу ПАТ «ПУМБ» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 06.11.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом по цивільній справі № 815/10921/2012 за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалене рішення відповідно до якого позовні вимоги позивача були задоволені. При проведені примусового виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції було з'ясовано, що у квартирі крім відповідача зареєстровані її діти: неповнолітня [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO]. Дозволу органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради надано не було. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, тому на цих підставах, відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач просить суд звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] для задоволення вимог позивача за кредитним договором № 5992355 від 29.12.2007 року. Встановити спосіб реалізації квартири [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів. Встановити початкову ціну реалізації квартири [ADDRESS], на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведеня виконавчих дій. Виселити [PERSON], [INFO], неповнолітню [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], без надання іншого житла та зняттям реєстраційного обліку у ВГІРФО Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій обл., та стягнути з відповідачки судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, та вважає вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги не підтримує та просить суд прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси дітей. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Представник третьої особи Відділу державної виконаної Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29.12.2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 5992355, [PERSON] остання отримала кредит в сумі 152 000,00 грн. зі сплатою 11,04 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.12.2027 року, для придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем було передано позивачу ПАТ «ПУМБ» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 06.11.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом по цивільній справі № 815/10921/2012 за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалене рішення відповідно до якого позовні вимоги позивача були задоволені. При проведені примусового виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції було з'ясовано, що у квартирі крім відповідача зареєстровані її діти: неповнолітня [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO]. Дозволу органу опіки та піклування виконавчого комітету надано не було. Вказані факти не оспорювалися сторонами у судовому засіданні, тому суд в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, вважає їх достовірно встановленими. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. На даний момент заборгованість за кредитним договором боржниками відшкодована не була, а отже у позивача виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до ст. 546 ЦК України, є застава (іпотека). Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання кредитного договору визначилися сторони по справі, уклавши договір іпотеки № 5992355 від 29.12.2007 року. Як зазначено у ст. 5 Договору іпотеки, відповідачка по справі ознайомлена з умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3.35 Договору іпотеки, іпотекодержатель у разі порушення іпотекодавцем встановлених цим Договором або порушення боржником обов'язків за кредитним договором, має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Договору іпотеки, іпотеко держатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Ст. 1 Закону України "Про іпотеку " передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як вбачається з рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 06.11.2012 року по цивільній справі № 815/10921/2012 за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. Таким чином, у випадку порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором кредитор (Іпотекодержатель) має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань за цим договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, за пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин ", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України). За вказаних обставин, у позивача по справі виникло права вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вимоги ПАТ «ПУМБ», про звернення стягнення шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 5992355 від 29.12.2007 року) між ПАТ «ПУМБ» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ «ПУМБ» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу законні та обґрунтовані. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки виходячи із загальної суми заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, та проводиться в порядку, встановленому законом. У відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами порядок добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, закон пов`язує можливість виселення всіх мешканців житлового приміщення одночасно із зверненням стягнення на нього тільки у випадку дотримання певного порядку, а саме: направлення Банком та отримання боржником і мешканцями цього приміщення письмового повідомлення з пропозицією про виселення в добровільному порядку, яке не виконано ними протягом встановленого строку після його отримання. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ПУМБ» було направлено повідомлення від 30.10.2013 року №ZAP - 61/836 про звільнення квартири відповідачкою протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, /а.с.38/. Також це підтверджується описом вкладення до цінного листа від 01.11.2013 року /а.с.39/. Проте, жодних даних про отримання вищевказаного повідомлення самим відповідачем [PERSON] або ким-небудь з мешканців квартири матеріали справи не містять. Тому у відповідача не було реальної можливості виконати такі вимоги банку в добровільному порядку, а отже у позивача не настало і права виселяти цих осіб з будинку одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Проте, це не позбавляє позивача у випадку дотримання в подальшому процедури виселення, передбаченої ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернутись з новим позовом про виселення у випадку невиконання мешканцями отриманої вимоги про звільнення будинку. Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення відповідачів задоволенню не підлягає в повному обсязі. Позивач також просить зняти відповідачів, які зареєстровані і проживають у квартирі № 93, розташованої у будинку № 17, за адресою: м. Мелітополь, пр.. 50 річчя Перемоги, з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Однак позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що реєстраційний облік зазначених осіб ведеться у органі МВС України і що до його повноважень входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, не зазначив конкретно який саме орган МВС України повинен вирішувати дане питання, крім того, так як позивачу за первісним позовом відмовлено у виселенні відповідачів, тому і в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, оскільки відповідачем зобов'язання за вказаним договором кредиту у добровільному порядку виконані не були, позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 40 коп., що підтверджується відповідними квитанціями, та згідно вимог до ст. 88 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 243 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», в собі представника за довіреністю Шевченко Олени Анатоліївни до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення такою, що підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial