Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

16.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в розмірі 50000грн. В судовому засіданні від 10.07.2014р. позивач [PERSON] зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманська», про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в розмірі 20000грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 11.09.1995 року перебував в трудових відносинах з відповідачем: був прийнятий на роботу на шахту «Краснолиманська» виробничого об'єднання «Красноармійськвугілля» гірничим робочим з ремонту гірничих виробок 4 розряду підземним з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом МУП України від 28.06.1996 року № 301 шахта «Краснолиманська» перейменована у Державне відкрите акціонерне товариство Шахта «Краснолиманська», наказом МУП України від 29.11.1996 року № 605 Державне відкрите акціонерне товариство шахта «Краснолиманська» перейменована в Державну холдингову компанію «Краснолиманська», а наказом Мінпапивенерго України № 535 від 05.11.2001 року Державна холдингова компанія «Краснолиманська» перейменована в Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська». 01.06.2012 року його було звільнено за п.1 ст. 36 КзПП України за згодою сторін, згідно до наказу № 1333-к. У зв'язку з умовами праці він захворів на хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, другої стадії, помірний перебіг. Легенева недостатність першого - другого ступеня, що віднесено до професійних захворювань, про що Обласною клінічною лікарнею профзахворювань зроблено медичний висновок за № 2190/2052 від 01.11.2013 року про встановлення у нього захворювання професійного характеру на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії. З вказаним висновком він звернувся до відповідача про розслідування професійного захворювання та видачу акту і 10 грудня 2013року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4, де комісією було встановлено, що він працював у шкідливих умовах - з гігієнічної оцінки, умови і характер праці відносяться до З класу 2 ступеню шкідливих та важких умов праці (п.13). З 05.02.2014 року обласною профпатологічною медико-соціальною експертизою за йому було встановлено третю групу інвалідності та втратою 40 % працездатності. Він вважає, що в зв'язку з захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він не може займатися тією роботою яку добре знає і отримувати за це належний заробіток, суттєво змінилися умови його життя, оскільки йому протипоказані фізичні навантаження, він себе погано почуває, в зв'язку з чим необхідно вживати медичні препарати та ліки. Він вважає, що отримав професійне захворювання у зв'язку з шкідливими та тяжкими умовами праці у відповідача, що потягнуло за собою спричинення значної шкоди його здоров'ю, в зв'язку з чим йому доводиться переживати як фізичні страждання, болі у легенях, задишку та інші больові симптоми, так і моральних стражданнях які потребують від нього додаткових зусиль з організації свого життя. Розмір спричиненої йому моральної шкоди він оцінює в 20000грн., яку просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача до суду не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та заперечення, в яких позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку Відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає виправність поведінки Відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Позивачем також не надано відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення йому моральної шкоди, її глибини та негативних наслідку які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди Позивачем. Крім того, укладаючи з позивачем трудовий договір, йому було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Позивачем не зазначено у чому саме полягає порушення законних прав Позивача з боку Відповідача. Також відповідач вважає, що відшкодування шкоди, заподіяної позивачеві повинно здійснюватись Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Підприємство не несе матеріальних затрат у разі наявності професійного захворювання або трудового каліцтва працівника ні перед ким, тому що ці правовідносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, ЗУ „Про страхування", ЗУ „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві Та "професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".(а.с.23) Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що його позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у відповідача з 11.09.1995 року гірничим робочим з ремонту гірничих виробок 4 розряду підземним з повним підземним робочим днем в шахті. Звільнений 01.06.2012 року згідно до наказу до № 1333-к за п.1 ст. 36 КзПП України за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.15-19). Згідно медичного висновку Обласної клінічної лікарні профзахворювань ї № 2190/2052 від 01.11.2013 року [PERSON] встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого - другого ступеня, що віднесено до професійних захворювань.(а.с.9-10). 10 грудня 2013року ДП ВК «Краснолиманська» було складено акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання щодо [PERSON] за формою П-4, в якому комісією було встановлено, що він працював у шкідливих умовах - з гігієнічної оцінки умови і характер праці відносяться до З класу 2 ступеню шкідливих та важких умов праці. Захворювання професійне. Причина захворювання: запиленість, повітря робочої зони складала 13,9мг/м3 в продовж 90,3% часу у робочої зміни. (а.с.5-8). Як вбачається з довідки МСЕК, 05.02.2014 року обласною профпатологічною медико-соціальною експертизою [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності та втрату 40 % працездатності безстроково.(а.с.11) Відповідно ст.23 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Згідно ст.153 КЗпП України На всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Трудові колективи обговорюють і схвалюють комплексні плани поліпшення умов, охорони праці та санітарно-оздоровчих заходів і контролюють виконання цих планів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з виробничою травмою позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 40 відсотків працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу необхідності постійно лікуватися. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.237-1 КЗпП України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, ст.23 ЦК України позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з травмою на виробництві втрачена на 40 відсотків та встановленням 3-ї групи інвалідності.. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 14000 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як необґрунтованих. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial