Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що згідно з договором купівлі-продажу від 08.12.1997, реєстраційний № Т-247Д, зареєстрованого на Товарній Біржі "Українська біржа нерухомості" (Полтавська філія), вона купила, а [PERSON] продала житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований Товарною Біржою "Українська біржа нерухомості" (Полтавська філія) з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" про те, що вказаний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач вказує, що в подальшому зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований в КП Полтавське БТІ "Інвентаризатор" на її ім`я 09 грудня 1997 року, реєстровий № 2-122. Як власник вказаного вище житлового будинку, вона скористалася своїм правом на приватизацію земельної ділянки площею 0,16 га під цим будинком та отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку та в подальшому зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вказує, що на її звернення у червні 2021 року до приватного нотаріуса з метою оформлення договору дарування вищевказаного житлового будинку, їй було роз`яснено, що укладений нею 08.12.1997 на товарній біржі з продавцем [PERSON] договір купівлі-продажу є недійсним, так як він нотаріально не посвідчений відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року. Як з`ясувалося, продавець [PERSON] померла, відомості про її спадкоємців відсутні, ніхто ніяких претензій щодо визнання недійсності вказаного договору їй, позивачу, не пред`являв. [PERSON] вказує, що між нею та [PERSON] відбулося повне виконання умов договору купівлі-продажу житлового будинку, але сам договір нотаріально не посвідчений у зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що унеможливлює розпорядження нею цим майном. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , укладеного між нею, як покупцем, та продавцем [PERSON] 08 грудня 1997 року за реєстраційним № Т-247Д на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" (Полтавська філія). Крім цього, позивач просила судові витрати по справі залишити за нею та не стягувати їх з відповідача. Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 25.06.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи провести за її відсутності. Представник відповідача Диканської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 08 грудня 1997 року вбачається, що [PERSON] дійсно продала, а позивач [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , на умовах передачі у власність [PERSON] вказаного нерухомого майна після повної виплати його вартості у день продажу, а саме 08.12.1997 /а.с. 4/. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" (Полтавська філія) 08 грудня 1997 року за реєстраційним № Т-247Д. У цьому договорі було зазначено, що на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" він не підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] виконала свої зобов`язання і повністю сплатила вартість вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а продавець [PERSON] отримала грошові кошти в повному обсязі, що підтверджується вказаним вище договором купівлі-продажу. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з ст. 227 ЦК України 1963 року (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 657 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Відповідно до реєстраційного посвідчення, здійсненого 09 грудня 1997 року Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", за [PERSON] було зареєстровано житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі "Українська біржа Нерухомості" (Полтавська філія) 08.12.1997 № Т-247Д /а.с. 5/. Тобто, [PERSON] були виконані чинні на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку вимоги щодо державної реєстрації цього договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] скористалася своїм правом на приватизацію земельної ділянки площею 0,16 га під вищевказаним будинком та отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку та в подальшому зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 6, 8/. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, продавець вищезазначеного житлового будинку [PERSON] померла [INFO] /а.с. 36-37/. Відомості про спадкоємців [PERSON] відсутні. Претензії до позивача [PERSON] щодо визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу від 08.12.1997 не пред`являлися. Відповідач Диканська селищна рада Полтавської області, на території якої розташований вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями, позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, те, що [PERSON] та [PERSON] домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, повністю виконали всі умови даного договору, було здійснено державну реєстрацію цього договору, однак нотаріально його не засвідчили у зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", беручи до уваги те, що на теперішній час продавець вказаного нерухомого майна [PERSON] вже померла і через це є неможливим здійснення нотаріального посвідчення цього договору, тобто неможливе вирішення вказаного спору у позасудовому порядку, що унеможливлює розпорядження позивачем цим майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне визнати дійсним та таким, що відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку від 08.12.1997, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований за реєстраційним № Т-247Д на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" (Полтавська філія). Судові витрати у справі залишити за позивачем [PERSON] згідно заявленого нею у позові клопотання про це. На підставі викладеного,

Outcome: approved