Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Представник позивача звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що між банком та [PERSON] 15 липня 2008 року було укладено кредитний договір № IFA0GK0000000008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 40727,28 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 16 липня 2023 року. В якості забезпечення виконання даного зобов'язання між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки № 579, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у [ADDRESS], Івано-Франківської області. Дане майно належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 14.07.2008 року. Порушення позичальником умов вищезазначеного кредитного договору послужило причиною звернення банку до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, позов Приватбанку задоволено в повному обсязі, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 370118 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки - вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, шляхом продажу вказаного майна позивачем з укладенням договору купівлі-продажу від імені [PERSON]. Однак вказане рішення не виконане через не виселення мешканців даного будинку. В зв'язку з неможливістю досудового врегулювання даного спору, 07 грудня 2012 року Коломийським міськрайонним судом прийняте рішення про виселення усіх мешканців зареєстрованих у спірному будинку, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON] При виконанні даного рішення встановлено, що у будинку, переданому в іпотеку, проживає також малолітня особа - [PERSON], [INFO]. При цьому питання про виселення дитини зі спірного будинку рішенням суду від 07 грудня 2012 року не вирішувалося. В зв'язку з виниклими обставинами та враховуючи той факт, що у позасудовому порядку дане питання не врегульовано просять суд виселити малолітнього [PERSON] із належного банку житлового будинку. Враховуючи те, що колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], батько малолітнього відповідача, має житло і зареєстрований у Снятинському районі у с. Балинці, вважають що малолітній відповідач може проживати там у випадку задоволення позову. На підтвердження наведеного надав суду копію паспорта [PERSON]. Також просять взяти до уваги, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2014 року позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі з огляду на вищенаведені твердження банку. За заявою відповідачки вказане рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. У процесі судового розгляду справи [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], зазначила, що [PERSON] уже не зареєстрований за адресою, що зазначена представником банку. На підтвердження цього подала до суду копію паспорта [PERSON] із відміткою про зняття його з реєстрації у с. Балинці Снятинського району, а також довідку Гвіздецької селищної ради Коломийського району, на території якої проживає, про відсутність там соціального житла. Також зазначила, що питання про виселення її малолітнього сина із спірного будинку вже піднімалося у 2012 році, коли банк звернувся з відповідним позовом до всіх жителів вказаного будинку. Тоді банк просив виселити п'ять осіб, в тому числі власника будинку [PERSON] і її малолітнього сина. Однак в один момент виключив з числа відповідачів її малолітнього сина, цим самим відмовився від позову у частині його виселення. З цих підстав просила у позові відмовити, адже, рівноцінного житла, куди можна було б вселити її малолітнього сина, немає. Представник органу опіки і піклування та прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури проти задоволення позову заперечили, з посиланням на відсутність іншого житла жля вселення малолітньої дитини. У письмовому висновку заступник голови райдержадміністрації зазначив, що під час обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] встановлено, що дитина проживає без реєстрації у [ADDRESS] Коломийського району, з моменту народження, тобто з 2007 року. Наведене підтвердили і свідки - сусіди [PERSON] і [PERSON] Вважає, що вимога позивача про виселення малолітнього відповідача без надання йому іншого жилого приміщення суперечить інтересам та правам малолітньої дитини. Голова Гвіздецької селищної ради у судовому засіданні зазначив, що вільного соціального житла у селищній раді немає. При вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. При цьому зазначив, що йому відомо про те, що у малолітнього відповідача є батько, який проживає у Снятинському районі та має там житло. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, показання свідків, суд доходить до наступних висновків. З матеріалів справи видно, що 15 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFA0GK0000000008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 40727,28 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 16 липня 2023 року. В якості забезпечення виконання даного зобов'язання між сторонами було укладено договір іпотеки № 579, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у [ADDRESS], Івано-Франківської області. Дане майно належало іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 14.07.2008 року. Однак позичальник систематично порушував умови кредитного договору, а тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 грудня 2011 року вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - зазначений житловий будинок. 07 грудня 2012 року Коломийський міськрайонний суд прийняв рішення яким виселив проживаючих у даному будинку осіб : [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як видно із тексту вказаного рішення суду, в процесі судового розгляду [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову і посилалася в тому числі на те, що у даному житлі зареєстрована її малолітня дитина. Однак суд взяв до уваги той факт, що відповідно до відповіді Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області вих.№112 від 15 серпня 2012 року - неповнолітній [PERSON] не зареєстрований в м. Коломия чи Коломийському районі. На етапі виконання даного рішення суду - виселенні жителів, які не є власниками будинку, було встановлено, що дійсно у спірному житлі проживає неповнолітня дитина. З цих підстав відділ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду із заявою про встановлення порядку виконання судового рішення, де зазначено, що [PERSON] виселити неможливо через те, що у будинку вона проживає разом із малолітньою дитиною, стосовно якої відсутнє рішення суду. У задоволенні даної заяви судом було відмовлено через те, що виселення дитини не було предметом розгляду справи, а тому суд не може позитивно вирішити заяву через те, що тоді вийде за межі позовних вимог банку. З матеріалів справи видно, що банк направляв жителям спірного будинку лист з вимогою добровільно звільнити житловий будинок в місячний термін і хоча [PERSON] розписалася за отримання даної вимоги, однак її невиконала. Актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON] від 17 січня 2013 року встановлено, що малолітній [PERSON], проживає з матір»ю [PERSON], у спірному будинку без реєстрації з моменту народження, умови проживання задовільні. У письмовому висновку підписаному заступником голови Коломийської райдержадміністрації зазначено, що під час обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON], органом опіки і піклування встановлено, що дитина проживає без реєстрації у [ADDRESS] Коломийського району, з моменту народження, тобто з 2007 року. Наведене підтвердили і свідки - сусіди [PERSON] і [PERSON] Вважає, що вимога позивача про виселення малолітнього відповідача без надання йому іншого жилого приміщення суперечить інтересам та правам малолітньої дитини. Із довідки Гвіздецької селищної ради Коломийського району від 05 січня 2015 року видно, що на території селищної ради в наявності соціального житла немає, а тому за даних обставин суд не бачить можливості зобов»зяання вказаного органу влади виділити малолітній дитині інше жиле приміщення для проживання з матір»ю. Також суд не може взяти до уваги наявність житла у батька дитини у іншому адміністративному районі, в с. Балинці Снятинського району, тому, що доказів належності його на праві вланості [PERSON] суду не подано і крім того сам він знявся з реєстрації у ньому 1 жовтня 2014 року, в зв»язку з виїздом за кордон. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу, а також передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положеннями ст. 109 Житлового кодексу України передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. У відповідності до вимог ст.177 ч.4 СК України на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, які б гарантувала збереження права на житло для дитини, необхідний дозвіл органу опіки і піклування. У відповідності до ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав. В силу ч. 1,2 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно до положення Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України, а також Закону України «Про охорону дитинства», можна стверджувати, що ці норми законодавства вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право користування яким мають діти. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зважаючи на вищенаведене та враховуючи той факт, що малолітній відповідач без реєстрації проживає у спірному житлі, яке фактично не належить його матері, однак немає іншого рівноцінного житла, куди його можна було б вселити, то суд, зважаючи на наявність правової колізії, неповноти, нечіткості та суперечності законодавства, що регулює дані спірні правовідносини, вважає, що з метою дотримання вимог ст. 8 Цивільного процесуального кодексу та ст. 3, 27 Конвенції «Про права дитини» з метою надання переваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у позові слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст. 3, 27 Конвенції «Про права дитини», ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 177 СК України, ст.ст. 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей",

Outcome: dismissed