Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON], перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, укладеному 2 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, який між ними 14 вересня 2012 року було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області №709/2245/2012. В період шлюбу в них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними не склалося, відповідач сам покинув сім"ю, проживає окремо. Після розірвання шлюбу життям сина не цікавиться, на зв"язок ані з нею, ані з дитиною не виходить. Відповідач вже на протязі чотирьох років вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Всі питання щодо виховання вирішує вона, самостійно, повністю опікується над дитиною, виховує та утримує її. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, що наносить психологічної травми дитині, та з метою правового захисту прав та інтересів дитини, вона змушена звернутися до суду з проханням про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини:: сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилвся. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації, в судове засідання не з"явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заперечень на позов не подавав. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволеню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 2 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, та який між ними 14 вересня 2012 року було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №709/2245/2012. У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 квітня 2011 року. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Довідка видана виконкомом Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за №1917 від 06.10.2016 року, свідчить про те, що позивачка [PERSON] має на своєму утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З довідки №14 виданої 06.10.2016 року виданої завідувачем Вільховатського дитячого садку слідує, що дитиною [PERSON] піклується лише мати, батько участі у вихованні дитини не бере, жодного разу на батьківські збори не появлявся. У відповідності до ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Показами позивачки та матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач, [PERSON], як батько малолітнього сина [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання сина. Дане свідчить про те, що [PERSON], свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Питання про відшкодування судових витрат, позивачкою не ставилося.

Outcome: approved