Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «РВС БАНК», у якому просить визнати припиненим іпотечний договір від 4 липня 2005 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчудження квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 4 липня 2005 року між [PERSON] акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», назву якого 15 жовтня 2007 року було змінено на відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», 30 квітня 2009 року - найменування було змінено на публічне акціонерне товариство «Сведбанк», а 29 квітня 2013 року на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОМЕГА БАНК», правонаступником якого за переданими активами (включаючи права за договорами забезпечення) та обов`язками за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями було ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК», правонаступником якого в свою чергу було ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИство "РВС БАНК" правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИство "РВС БАНК" було укладено кредитний договір № 211/л. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та AT «ТАС-Комерцбанк» 4 липня 2005 було укладено іпотечний договір, на підставі якого позивачем було передано в іпотеку належну боржнику на праві власності квартиру під номером [ADDRESS] . На підставі вказаного Іпотечного договору, на предмет іпотеки - належну позивачу на праві власності квартиру 4 липня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було накладено іпотеку, реєстраційний номер обтяження 2169466, та заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 2149374. 21 листопада 2020 року позивач звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА з заявою про реєстрацію місця проживання її племінника за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить їй на праві власності. 23 листопада 2020 року позивачці у проведенні реєстрації місяця проживання у квартирі, що належить їй на праві власності, було відмовлено з підстав не надання нею згоди іпотекодержателя, та «наявності у реєстрі майна накладеної та не припиненої заборони», про що до заяви про реєстрацію місця проживання було внесено вказану інформацію. 17 березня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою щодо зняття заборони та припинення в Державному реєстрі речових прав записі що до іпотеки та заборони, та отримала відмову з підстав не надання позивачкою нотаріусу повідомлення кредитора про погашення позики, яка була нею отримана на підставі кредитного договору від 4 липня 2005 року №211/л. 23 березня 2021 року. Позивач звернулася до відповідача, як правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк», з клопотанням про надання їй довідки про повне виконання нею зобов`язань за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 року, видачу листа про зняття іпотеки та заборони з належного їй нерухомого майна, та витягу зі Статуту АТ «РВС БАНК». 30 березня 2021 року АТ «РВС БАНК» було надано відповідь на звернення, з якої вбачається, що відповідач вважає, що в нього відсутні правові підстави для видачі позивачу довідки про відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором та листа про зняття обтяження з нерухомого майна. Посилаючись на те, що забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договорами іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються, а з припиненням іпотеки фактично припиняються обтяження нерухомого майна іпотекою, просила задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 14 червня 2021 року о 14 год. 00 хв. 7 червня 2021 року від відповідача акціонерного товариства «РВСБанк» надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача вказує на наступні обставини. Відповідно до Статуту AT «РВС БАНК», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів AT «РВС БАНК», оформленого протоколом № 10122020/1 від 10 грудня 2020 року, та погодженого НБУ 24 грудня 2020 року, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на відкрите акціонерне товариство «Сведбанк». Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» у зв`язку з приведенням Статуту у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступало правонаступником всіх прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк». Рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариства «Омега Банк», яке виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях публічного акціонерного товариства «Сведбанк». АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РВС БАНК» є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК», яке в свою чергу є правонаступником майна, прав та обов`язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК", який є правонаступником в частині визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 травня 2015 року (протокол № 102/15) (зі змінами від 12 червня 2015 року (протокол № 127/15) та від 03 липня 2015 року (протокол №149/15)), активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями Публічного акціонерного товариства «Омега Банк». Протоколом Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 102/15 від 5 травня 2015 року, затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з найменш витратним для Фонду гарантування способом виведення з ринку - створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку. Відповідно до протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132/15 від 18 червня 2015 року, створено перехідний банк - ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», з метою реалізації, способу виведення неплатоспроможного банку з ринку - ПАТ «Омега Банк». Згідно протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 150/15 від 3 липня 2015 року, передано активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», включаючи забезпечення за ними, які визначено Планом врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк». Згідно п. 7 Акту приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК» № 1/07/2015-А-З від 3 липня 2015 року, неплатоспроможний банк передає, а Перехідний банк, як правонаступник, приймає на себе зобов`язання Неплатоспроможного банку, перелік яких визначено, зокрема, у Реєстрі зобов`язань фізичних осіб (додаток 7 до цього Акту). Посилаючись на те, що неплатоспроможний банк не передав, а Перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитора за Кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 року, укладеного між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та [PERSON] , та договором, укладеними на забезпечення виконання основного зобов`язання, просив відмовити у позову з тих підстав, що вважає себе неналежним відповідачем у вказаній справі. 10 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача [PERSON] зазначає про те, що відповідно до абзацу 4 ч. 16 ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з моменту підписання акта (актів) приймання-передачі перехідний банк набуває всіх прав на майно (активи) неплатоспроможного банку, які належали йому на момент передачі. Відповідач не заперечує, що права кредитора за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 року, який був укладений між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] , належали неплатоспроможному банку "ПАТ "ОМЕГА БАНК". 14 червня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, оскільки представник відповідача у судове засідання не прибув, судове засідання було відкладено на 12 липня 2021 року. 12 липня 2021 року до суду прибув представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача акціонерного товариства «РВС Банк» у судове засідання не з`явився, хоча про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 4 липня 2005 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 211/л за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 4800 доларів США, на строк з 4 липня 2005 року по 3 липня 2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних на весь строк фактичного користування кредитом (а. с. 11-12). Згідно п. 2.1. вказаного договору забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків, у зв`язку із порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з додержанням виконання, виступає іпотека: однокімнантна квартира за адресою: [ADDRESS] . На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Позивачем та AT «ТАС-Комерцбанк» 4 липня 2005 було укладено іпотечний договір, на підставі якого [PERSON] було передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру під номером [ADDRESS] (а.с. 14). На підставі вказаного іпотечного договору, на предмет іпотеки - належну позивачу на праві власності квартиру 4 липня 2005 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було накладено іпотеку, реєстраційний номер обтяження 2169466, та заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 2149374 (а.с. 16). Згідно п. 16 іпотечного договору договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». На заяву [PERSON] про надання їй довідки про відсутність заборгованості перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» Національним банком України надано відповідь, у якій повідомлено про те, що правонаступником всіх прав та зобов`язань акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» було ВАТ «Сведбанк», найменування якого неодноразово змінювалося: у 2009 році на публічне акціонерне товариство «Сведбанк», у 2013 році на публічне акціонерне товариство «Омега Банк». Відповідно до Статуту ПАТ «ОМЕГА БАНК» у новій редакції ПАТ «ОМЕГА БАНК» стало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АТ «Сведбанк», яке було правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ВАТ «Сведбанк» та приєднаного у процесі реорганізації приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест». Правлінням Національного банку України було прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Омега Банк». В описах архівних справ ПАТ «Омега Банк» кредитна справа на ім`я [PERSON] відсутня та на архівне зберігання до Національного банку України уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» не передавався. (а. с. 73-74). На звернення позивача [PERSON] , акціонерним товариством «РВС Банк» було надано відповідь за № 489/21/ПТ від 30 березня 2021 року, згідно якої повідомлено про те, що АТ «РВС Банк» є частковим (сингулярним) правонаступником ПАТ «Омега Банк», що є правонаступником ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», до якого перейшли лише окремі права та обов`язки ПАТ «Омега Банк», серед яких немає прав та обов`язків за кредитним договором, укладеним із [PERSON] . У зв`язку із цим, у Банку відсутні підстави для видачі довідки про погашення заборгованості за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 року (а. с. 77). Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до умов частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Стаття 575 ЦК України визначає іпотеку, як окремий вид застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно із ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Отже, відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Згідно системного аналізу вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Судом установлено, що відповідач АТ «РВС Банк» є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС Комерцбанк», що стверджується також інформацією Національного банку України за № 14-0004/79491 від 28 грудня 2020 року (а.с. 73-74). Щодо зазначених у відзиві на позов тверджень представника відповідача АТ «РВС банк» про те, що АТ «РВС Банк» є частковим (сингулярним) правонаступником ПАТ «Омега Банк», який в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», то суд зазначає, що доказів про наявність інших правонаступників після АКБ «ТАС-Комерцбанк» суду не надано. Згідно викладених у позові обставин, зобов`язання за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 року з приводу повернення кредиту у розмірі 4800 доларів США та процентів за користування кредитом, виконані позивачем [PERSON] у повному обсязі. Вказане не заперечується відповідачем АТ «РВС банк». Виконавчі провадження з приводу стягнення із позивача [PERSON] заборгованості на користь АКБ «ТАС-Комерцбанк», ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Перехідний Банк «РВС Банк» на виконанні не перебувають. Таким чином, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 рокувиконане позивачем [PERSON] , отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право іпотеки. Відповідно до абзацу 4 ч. 16 ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з моменту підписання акта (актів) приймання-передачі перехідний банк набуває всіх прав на майно (активи) неплатоспроможного банку, які належали йому на момент передачі. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання припиненим іпотечного договору від 4 липня 2005 року, укладеним між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київьского міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2169466. Однак, незважаючи на погашення позивачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 211/л від 4 липня 2005 рокубанком не здійснено дій щодо припинення чинності обтяження, яке накладено та зареєстровано у зв`язку з укладанням договору іпотеки. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. У Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16 Верховний Суд зазначає, що, оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договорами іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. За таких обставин вимоги про визнання договорів іпотеки припиненими, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому заборони відчуження нерухомого майна та вилучення записів про накладення цих заборон мають бути зняті. Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 328 ЦК України передбачені підстави набуття права власності, так право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обтяження належного позивачу [PERSON] на праві власності нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] обмежує здійснення власником своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном. Частиною другої статті 5 ЦПК України також передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим та вилучення запису з з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved