Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], ЗАТ КБ "Приватбанк", Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", ВАТ "[PERSON] та Кредит" про поділ майна подружжя, просить суд в порядку поділу майна подружжя, яке є обєктами права спільної сумісної власності її та [PERSON], набуті під час шлюбу, визнати за нею право власності на квартиру №64, яка знаходиться по вул. Міцкевича, 9а; у власності [PERSON] залишити нежитлове приміщення №20, №21, №22, яке знаходиться по вул. С. Петлюри, 4 в м. Рівне та зобовязання по кредитному і іпотечному договору від 12.11.2007 року у банку «[PERSON] та Кредит»; покласти на неї обовязки з виконання зобовязань, передбачених договором кредиту від 27 квітня 2005 року за № ROHOGF00000403 та договором іпотеки, зобовязавши ЗАТ КБ «Приватбанк» провести заміну боржника у зобовязання; зобовязати Рівненське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву провести заміну сторони позичальника у договорі №16-59 від 10 червня 2005 року на [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості нерухомості в сумі, еквівалентній 9\~000 дол. США; стягнути з [PERSON] на її користь ? частину грошової суми банківських вкладів на імя [PERSON]; поділити речі домашнього вжитку, виділивши: у її власність: кухня вмонтована вартістю 7\~000,00 грн., газова плита вмонтована-вартістю 8\~000,00 грн., холодильник «BOSCH»-вартістю 8\~000,00 грн., телевізор «Samsung LSD TV»-вартістю 3\~000,00 грн., ліжко дитяче-вартістю 2\~200,00 грн., на загальну суму 28\~200,00 грн. У власність [PERSON] виділити: пральну машину «Beko»-вартістю 2 000,00 грн., канапу-вартістю 1\~370,00 грн., пилосмок «LG»-вартістю 350,00 грн., телевізор «Samsung»-вартістю 6\~000,00 грн., компютер і монітор-вартістю 6\~000,00 грн., принтер лазерний «Canon»-вартістю 2 000,00 грн., пилосмок паровий «Ariette»-вартістю 2\~500,00 грн., комбайн кухонний «Philips»-вартістю 2\~500,00 грн., на загальну суму 22\~720,00 грн.; стягнути з неї на корить [PERSON] грошову компенсацію вартості речей домашнього вжитку в сумі 2\~740,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. 02 вересня 2014 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності в якому просив поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити у його власність наступне майно : ? частину квартири [ADDRESS], прихожу з шафою купе вартістю 8\~000,00 грн.; виділити у власність [PERSON] наступне майно: ? частину квартири [ADDRESS], пральну машину «Beko» вартістю 2\~500,00 грн., телевізор «Samsung 20» вартістю 2\~000,00 грн., диван розкладний вартістю 2\~000,00 грн., пило смок «LG» вартістю 500,00 грн.; поділити боргове зобов»язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № ROHOGF00000403 від 27 квітня 2005 року в рівних частинах між сторонами по 8\~500,00 дол. США сплатити по тілу кредиту та розмір нарахованих відсотків, які будуть нараховані банком в подальшому; стягнути з [PERSON] 1\~937,33 дол. США, що по курсу НБУ станом на 14 серпня 2014 року еквівалентно 25\~362,92 грн.; визнати за ним, право особистої приватної власності на нежитлові приміщення ІІ поверху №20-№22 в м. Рівне по вул. С. Петлюри, 4, загальною площею 25,7 кв.м.; визнати за ним право особистої приватної власності на наступне майно : кухню вартістю 7\~000,00 грн., холодильник «BOSCH» вартістю 6\~000,00 грн., газову плиту з електродуховкою «BOSCH» вартістю 6\~000,00 грн., кухонний комбайн «BOSCH» вартістю 1\~200,00 грн., телевізор «Samsung 40» вартістю 3\~000,00 грн., праску «Siemens» вартістю 500,00 грн., пароочисник «Ariette» вартістю 800,00 грн., компютер з монітором вартістю 3\~000,00 грн., принтер лазерний «Canon» вартістю 800,00 грн. 27 лютого 2015 року [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просила визнати за [PERSON] право власності на квартиру №64, яка знаходиться по вул. Міцкевича, 9а в м. Рівне; визнати за нею право власності на нежитлове приміщення №20, №21, №22, яке знаходиться по вул. С. Петлюри, 4 в м. Рівне та перевести на неї зобовязання по кредитному і іпотечному договору від 12.11.2007 року у банку «[PERSON] та Кредит»; покласти на [PERSON] обовязки з виконання зобовязань, передбачених договором кредиту від 27 квітня 2005 року за № ROHOGF00000403, та договором іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк»; поділити речі домашнього вжитку, виділивши у власність [PERSON]: кухня вмонтована вартістю 7\~000,00 грн., газова плита вмонтована вартістю 8\~000,00 грн., холодильник «BOSCH» вартістю 8\~000,00 грн., телевізор «Samsung LSD TV»-вартістю 3\~000,00 грн., компютер і монітор-вартістю 6\~000,00 грн., принтер лазерний «Canon»-вартістю 2 000,00 грн., на загальну суму 36\~000,00 грн. У її власність виділити : пральну машину «Beko» вартістю 2\~000,00 грн., канапу вартістю 1 370,00 грн., пилосмок «LG»-вартістю 350,00 грн., телевізор «Samsung»-вартістю 6\~000,00 грн., пилосмок паровий «Ariette»-вартістю 2\~500,00 грн., комбайн кухонний «Philips»-вартістю 2\~500,00 грн., ліжко дитяче вартістю 2\~200,00 грн., на загальну суму 16\~920,00 грн., стягнути з [PERSON] на її корить грошову компенсацію вартості речей домашнього вжитку в сумі 9 540,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили первісний позов задоволити в повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір на витрати на првоедення експертизи. Також пояснили, що в 2007 році вони як подружжя придбали за спільні кошти офісне приміщення за вищевказаною адресою. Відповідач отримав кредит на суму 41500 доларів США., і вона давала згоду на купівлю вказаного офісу. В це час її колишній чоловік був приватним підприємцем. При цьому також вказує, що вона готова перевести на себе кредит по "Приватбанку". Що стосується зустрічного позову [PERSON], то проти вказаного позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити, вказує, що про позику грошей на купівлю офісного приміщення позивачці нічого не відомо, а тому надані докази останнім до уваги не брати. Представник відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Крім того, просила повністю задоволити зустрічний позов, при цьому вказала, що офісне приміщення [PERSON] купив самостійно, а тому це його особиста власність. Позивачка не знала про купівлю вказаного приміщення , який був придбаний у 2007 році . Кредит отриманий у ВАТ «[PERSON] та Кредит» - це його особисте зобов"язання , і він брався на ведення бізнесу, а тому останній самостійно погашав перед банком вказаний кредит. Крім того вказує, що останній готовий взяти на себе всі боргові зобов"язання по кредитам у ЗАТ КБ " Приватбанк" та ВАТ " [PERSON] та Кредит". Представник ВАТ «[PERSON] та Кредит» у судовому засіданні позов [PERSON] невизнав стосовно визнання за останньою права власності на вищевказане офісне приміщення та переведення по даному приміщення боргових зобов"язань та в н своєї позиції пояснив, що в 2007 році [PERSON] отримав в банку кредит у сумі 41500 доларів США на споживчі цілі. [PERSON] давала згоду на отримання чоловіком вказаного кредиту. На даний момент спірне приміщення за адресою м. Рівне, вул. С. Петлюри, 4 належить на праві власності [PERSON] та перебуває у заставі банку за іпотечним договором укладеним в забеспечення виконання зобов"язань останнього перед банком по кредитному договорі. При цьому посилається на ст. 520 ЦК України, і не вбачає підстав для заміни сторони у кредитному зобов"язанні укладеному між [PERSON] та банком. Представники ЗАТ КБ "Приватбанк" у судовому засіданні просить суд винести рішення судом на власний розсуд. При цьому вказує, що квартира перебуває в іпотеці банку, а тому іпотека - це спільна сумісна власність . Банк у відповідності до вимог ст. 520 ЦК України не допускає заміну боржника [PERSON] на [PERSON], а тому немає підстав для виділення спірної квартири [PERSON] Крім того, до банку ненадходило клопотань про переведення боргу зі [PERSON] на [PERSON] Представник Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не подавав, а тому суд вважає провести розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. [PERSON] ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1997 року. 04 червня 2014 року рішенням Острозького районного суду Рівненської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 25 липня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №55. Відповідно дослідженому в судовому засіданні договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 27 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] дана квартира належить [PERSON]. Крім того, 27 квітня 2005 року між [PERSON]С та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір за № ROHOGF00000403 на підставі якого банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 29\~840,00 дол. США зі сплатою 12% річних за користування кредитом з кінцевим терміном його погашення до 24 квітня 2025 року. Того ж дня [PERSON] надала заяву (згоду) [PERSON] на укладення договору кредиту. 27 квітня 2005 року для забезпечення виконання зобовязання за цим кредитним договором був укладений іпотечний договір, на підставі якого в іпотеку була передана придбана квартира. 10 червня 2005 року [PERSON] уклав договір №16-59 з Рівненським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредиту комерційного банку. За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто речі домашнього вжитку придбані за спільні кошти, а саме : кухня вмонтована вартістю 7\~000,00 грн., пральна машина «Beko»-вартістю 2 000,00 грн., холодильник «BOSCH»-вартістю 8\~000,00 грн., канапа-вартістю 1\~370,00 грн., пилосмок «LG»-вартістю 350,00 грн., газова плита вмонтована-вартістю 8\~000,00 грн., телевізор «Samsung»-вартістю 6\~000,00 грн., компютер і монітор-вартістю 6\~000,00 грн., принтер лазерний «Canon»-вартістю 2 000,00 грн., пилосмок паровий «Ariette»-вартістю 2\~500,00 грн., комбайн кухонний «Philips»-вартістю 2\~500,00 грн.,телевізор «Samsung LSD TV»-вартістю 3\~000,00 грн., ліжко дитяче-вартістю 2\~200,00 грн. \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України, вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального\~ користування,\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). 18 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого йому було надано у позику кошти в розмірі 151\~500,00 грн., що станом на момент підписання договору позики по курсу НБУ було еквівалентно 30\~000,00 дол. США. Термін повернення позики 31 грудня 2017 року. 19 липня 2007 року між [PERSON] та Громадською організацією «Асоціація «Адвокат» було укладено Договір поділу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2235. [PERSON] умов даного договору [PERSON] набув у власність нежитлові приміщення ІІ поверху №20, №21 та №22, загальною площею 25,7 кв.м., що складає цілу ідеальну частку. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2007 року нежитлові приміщення зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору про поділ нерухомого майна від 19 липня 2007 року, форма власності приватна, ціла частка 1/1. Як вбачається з кредитного договору від 12 листопада 2007 року [PERSON] " [PERSON] та Кредит" надав кредит [PERSON] у сумі 41500 доларів США на споживчі цілі. В подальшому між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 12.11.2007 року в забеспечення виконання [PERSON] перед АТ " Банк " [PERSON] та Кредит" по кредитному договорі № Ф1\\07\\57322-350 від 12.11.2007 року. Суд виходить того, шо подружжя під час шлюбних відносин купує у кредит за запозичені у банківських установ кошти різноманітне майно як-то квартира, автомобіль, житловий будинок чи земельна ділянка. У разі укладення кредитного договору обидва з подружжя можуть виступати як співпозичальники, але у більшості випадків стороною кредитного договору (позичальником) є лише один з них. Майно може бути придбане повністю або частково за запозичені за кредитним договором кошти; за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя; або за кошти, що є особистою приватною власністю одного з подружжя. Усі вказані вище обставини придбання майна (джерела грошових коштів) мають суттєве значення для правильного вирішення питання про поділ такого майна, а також боргових зобовязань, повязаних з його придбанням. Статтею 520 ЦК України зазначено, що боржник у зобов"язанні може бути замінений іншою особою ( переведення боргу) лише за згодою кредитора , якщо інше не передбачено законом. За загальним правилом відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому у разі придбання подружжям або одним з подружжя квартири у шлюбі за кошти, які є їх спільною сумісною власністю, така квартира вважається їх спільною сумісною власністю з моменту державної реєстрації вчиненого правочину (договору купівлі-продажу). У разі, якщо квартиру було придбано в інтересах сімї за кредитні кошти, така квартира також є спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі за умови, коли позичальником коштів та покупцем квартири формально є лише один з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сімї, слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно, квартира або інше майно, придбане за такі кошти, також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому вимога про поділ придбаної у шлюбі за кредитні кошти квартири (іншого майна) підлягає задоволенню також і у випадку, коли покупцем квартири формально є лише один з подружжя. При цьому перебування такого майна у заставі та наявність боргових зобовязань з повернення кредиту не є перешкодою для його поділу. Однак, як уже зазначалось, у разі поділу майна крім речей підлягають поділу також майнові права та обовязки. Тому обов'язок з повернення суми кредиту так само, як і інші майнові права та обовязки у разі поділу спільного майна подружжя також може бути поділений між ними. Через це тому з подружжя, від імені якого було укладено кредитний договір, у разі подання позову про поділ спільного майна подружжя слід до переліку такого майна включити також боргові зобовязання, зокрема, з повернення кредиту. Такий підхід співпадає з позицією Верховного Суду України, відображеною у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, де вказано, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у липні 2007 року вона уклала письмовий договір позики з [PERSON] на придбання нежитлового приміщення у м. Рівне по вул. С. Петлюри, 4 та на проведення в ньому капітального ремонту. Вважає, що це була особиста позика. Останній повертає вказаний борг частково, і претензій до [PERSON] немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що йому відомо про обставини укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] на суму , еквівалентну 30 000 доларів США на придбання офісного приміщення. Останній частково повертає вказаний борг з процентами, і претензій до нього немає. Крім того, він знає, що [PERSON] також брав кредит у " Банк " [PERSON] та Кредит".. Також він виступає поручителем по кредиту [PERSON] у ЗАТ КБ " Приватбанк" . Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема-звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, суд бере за основу як належні та допустимі докази у відповідності до ст.ст. 58,59 ЦПК України - договір позики від 18 липня 2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON], та покази свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] п. 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічна позиція висвітлена і у п.24 постанови Пеленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя». [PERSON] ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виходячи із вище наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], ЗАТ КБ "Приватбанк", Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", ВАТ "[PERSON] та Кредит" про поділ майна подружжя підлягає до часткового задоволення. Що стосується позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. При винесенні рішення, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, а саме вимог справедливості, добросовісності та розумності. При розгляді справи, сторони домовились, що у власність [PERSON] переходить пральна машина " Веко" - вартістю 2000 грн., канапа - вартістю 1370 грн., пилосмок " LG" - вартістю 350 грн., телевізор "SAMSUNG " - вартістю 6000 грн., пилосмок паровий " Ariette" - вартістю 2500 грн., кухонний комбайн " Philips" - вартістю 2500 грн., дитяче ліжко - вартістю 2200 грн., а у власність [PERSON] комп"ютер, монітор та принтер - вартістю 8000 грн., праску "Simens" - вартістю 500 грн., холодильник " Bosn" - вартістю 6000 грн. , телевізор " SAMSUNG - 40 " - вартістю 3000 грн. Що стосується боргових зобов"язань по частковому виплаченому кредиту у сумі 10629,85 доларів США до розлучення , то суд виходить із справедливості, і вважає, що оскільки сторони сплачували кредит як подружжя, і після розірвання шлюбу також частково сплачували окремо, то вважає, що виплачений кредит не ділиться, а також враховує і те, що [PERSON] просить залишити за ним борг по кредитному договорі на квартиру. Також як пояснив представник [PERSON], останній після виплати кредиту по квартирі зобов"язується передати свою 1\\2 частку у власність їхньому синові [PERSON], [INFO]. Також суд критично відноситься до тверджень [PERSON] про передачу квартири у власність [PERSON], оскільки вона після розірвання шлюбу залишилась проживати з неповнолітнім сином, іншого житла для проживання немають, а тому в даному випадку будуть порушуватись права неповнолітньої дитини. Виходячи з розумних міркувань, суд вважає, виділити у власність сторонам по 1\\2 частини квартири № 64, по вул. Міцкевича, 9а у м. Рівне з відповідними меблями, як вони домовились в ході судового розгляду справи, а борг по кредиту у сумі 19420 доларів США виплачувати [PERSON], як він і настоював, і це буде справедливо. Також суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на проведення експертизи, а судовий збір залишити за сторонами. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтсья на всебічному, повному,об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. [PERSON] ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: partial