Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивачка за первинним позовом просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивує тим, що шлюб з відповідачем розірвано 22.09.2010 р. Спільна дитина [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач, являючись батьком їхнього сина, ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не спілкується з дитиною. Враховуючи те, що відповідач ніде не працює, має нерегулярний заробіток, Дніпровським районним судом м. Києва 12 вересня 2011 р. було винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів. На даний час вищевказане рішення суду не виконується відповідачем. [PERSON] здійснює перешкоди в доступі з дитиною до квартири [ADDRESS], де зареєстрована позивач по справі В заяві позивачка зазначає про те, що вона не може допустити того, щоб агресія відповідача негативно відбивались на фізичному і моральному здоров"ї її сина та на його спокої. В підготовче судове засіданні відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву та відповідно до позовних вимог просить суд зобов»язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] [INFO]; Визначити способи участі батька [PERSON] у спілківанні та вихованні дитини [PERSON] [INFO] встановивши графік спілкування батька з сином без присутності матері: щонеділі з 10 год. до18 години без порушення режиму дитини; Щорічно в день народження дитини ( 1 липня) з 10 год. до 18 год. без порушення режиму дня дитини; Щорічно 29 жовтня ( день народження батька дитини) з 11 години до 18 години; Щорічно 31 грудня з 10 години до 18 години; Щорічно 7 січня 10 години до 18 години; Щорічно на свято Великодня з 10 години до 18 години; Вільні зустрічі в закладах освіти, позашкільних зібрань, гуртків, заходів, які проводяться за участю дитини, або для забезпечення її інтересів; Необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізмчного спілкуванн міжж батьком та дитиною. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, вказуючи на те, що відповідач ніяким чином не цікавиться долею своєї дитини та будь якої участі у вихованні, забезпеченні дитини не приймає. В зустрічному позові представник позивача просила відмовити, вказуючи на те, що даний позов є надуманий та безпідставним , дії відповідача направлені на затягування розгляду справи по суті та подачею зустрічного позову, відповідач фактично зловживає своїми процесуальними правами так - як останній ніяких спроб не здійснював щоб спілкуватися чи бачитися зі своїм сином, зі сторони позивача ніяких перешкод щодо побачення відповідача з дитиною не чиниться . Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні первинного позову просив відмовити, так як вказаний позов не грунтується на вимогах законодавства та позивачем не надано доказів того, що відповідач ухиляється від викоання покладених на нього законом батьківських обов»язків, та наполягав на задоволенні зустрічного позову обгрунтовуючи це тим, що безпосередньо позивач по справі чинить перешкоди в спілкуванні відповідача зі своїм сином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа суду надала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, в заяві вказала, що свій висновок № 11237/41/3/103 від 20.12.2017 р. підтримує в повному обсязі та просить прийняти рішення, виходячи з інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 січня 2008 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано . Згідно свідоцтва про народження, батьком малолітнього [PERSON], [INFO], є відповідач, матір"ю дитини - позивачка . З пояснень представника позивачки, відповідач ухилився від обов"язку по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його навчанням, розвитком, станом здоров"я, не зустрічається та не спілкується дитиною, будь-якої участі у житті сина не приймає, з грудня 2011 р. до дитини не приходив, аліменти за весь час сплатив лише 3-4 рази. Дані обставини підтверджуються наявними у справі нижчевказаними письмовими доказами. Дніпровським районним судом м. Києва 12.09.2011 р. було винесено рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття у розмірі 400,00 грн. щомісяця, починаючи з 05 липня 2011 р. Однак, відповідач належним чином вищевказане рішення не виконує, аліменти не сплачує, про що свідчить подання Державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві до правоохоронних органів про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, та на даний час відповідач має заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. Як убачається з матеріалів справи, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] чи його представником не надано до суду доказів того, що зі сторони [PERSON] чиняться перешкоди у спілкування та вихованні малолітнтнього сина [PERSON] , з даного приводу [PERSON] не звертався до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. В матеріалах справи містяться докази ( копії позовних заяв) поданих до суду [PERSON] , в яких останній стверджував, що не спілкується зі своїм сином фактично з 2010 року. Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, в сім"ї якого проживає дитина. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно складеного висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.12.2017 р. № 11237/41/3/103, малолітній [PERSON], [INFO] постійно проживає разом з матір'ю [PERSON] Батько дитини, [PERSON], вихованням та утриманням сина не займається, не цікавиться його життям та здоров"ям, матеріально не допомагає, жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує те, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, у зв"язку з чим орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON], оскільки він ухилився від виховання та утримання дитини . Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки виданої Дніпровським районним ВДВС м.Києва ГУЮ у м.Києві відповідач [PERSON] на коисть позивача [PERSON] не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON]. В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи Отже, за вищевикладених обставин, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської турботи, з ним не зустрічається та не спілкується, не цікавиться його життям і здоров'ям, не утримує матеріально, дитина проживає з позивачкою, яка займається його вихованням та утриманням. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується зустрічного позову, то позивач чий ого представник не надали до суду належних та допустимих доказів в обгурнтування зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved