Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому зазначила, що являється рідною сестрою [PERSON], [INFO]. Відповідачі у справі є їхніми батьками, які у 2011 році виїхали до міста Торез, Донецької області, і з того часу ніяких зв"язків з ними не підтримують. На даний момент м.Торез Донецької області є тимчасово окупованим містом. Після того, як батьки їх покинули вона почала опікуватись долею сестри, здійснює за нею догляд, утримує її, піклується про її здоров"я та всебічний розвиток. Сестра проживає разом з нею, і вона максимально намагається забезпечувати всі її потреби, що стверджується актом обстеження умов проживання. Враховуючи, що протягом тривалого часу відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов"язків просить позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]; призначити її піклувальником над [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачів аліменти в розмірі по 1/4 частці доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно просила стягнути понесені у справі судові витрати. Позивач та представник служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. В наданій заяві позивач зазначила, що не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації, проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Отже, за згодою позивача, відповідно до положень ст.223, 280 ЦПК України, у суда наявні підстави для проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 13.06.2002 року. З матеріалів справи слідує, що неповнолітня дитина проживає в родині позивача, яка є рідною сестрою останньої , і фактично піклується про неї. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов"язків, не піклуються про дитину, не надають ніякої матеріальної допомоги, тобто свідомо нехтують батьківським обов"язком. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з"ясуванні обставин справи було досліджено висновок органу опіки і піклування Коростенської міської ради, з якого слідує про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Зі змісту висновку слідує, що органом опіки і піклування встановлено, що з 2011 року батьки не спілкуються з донькою, вихованням не займаються, матеріальної допомоги не надають, свідомо ухиляються від виховання дитини та нехтують своїми обов"язками. За інформацією НВК №12 м.Коростеня навчанням дочки батьки також не цікавляться, жодного разу до навчального закладу не приходили. Неповнолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні сестри [PERSON]. Ухилення від виконання юридичного обов"язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати ( батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов"язку по вихованню дитини, якщо вона ( він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Отже, при розгляді справи не оспорено та не спростовано факт, що відповідачі умисно тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дочки, свідомо нехтують своїми батьківськими обов"язками, не створюють належних умов для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наявних в справі доказів суд вважає, що відповідачі зобов"язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, кожний, в розмірі по 1/4 частки доходу, щомісячно. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З подання органу опіки і піклування Коростенської міської ради від 22.01.2019 року слідує рекомендація про призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Враховуючи наведене, є всі підстави для задоволення даного позову в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved