Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач і відповідач 27.10.2007 зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя у сторін не склалось і рішенням суду від 10.01.2017 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, на звернення позивача з цього приводу не реагує. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Крім того, старшому сину [PERSON], встановлено групу інвалідності з діагнозом плоско-вальгусна деформація стоп і його лікування потребує додаткових витрат з боку позивача. Відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання синів, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в межах платежу за один місяць просить допустити до негайного виконання, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилася. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій вказав, що позов визнає, розгляд справи просить здійснювати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області 09.02.2010 (а.с. 7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 06.12.2011 (а.с. 8). Відповідно до довідки Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" сину позивача та відповідача - [PERSON] встановлено діагноз F8400, в результаті чого він потребує постійної допомоги (а.с. 9). Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.01.2017, яке набрало законної сили 07.02.2017, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку ( доходу) матері, батька дитини. Відповідач позов визнав і згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем. В даному випадку, суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, а також, що в судовому засіданні підтверджено факт проживання та перебування на утриманні позивача неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню у дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Також, представником позивача - адвокатом [PERSON] надано суду розрахунок витрат на професійну правничу допомогу разом з квитанцією № 14/2018 від 12.11.2018, а також ордер серії ВН № 076211 від 22.06.2018 про надання правової допомоги позивачу [PERSON] Відповідно до вказаної квитанції, адвокатом [PERSON] від позивача [PERSON] отримано за надання правничої допомоги у справі про стягнення аліментів гонорар в розмірі 3500 грн. Саме таку суму позивач та її представник просять стягнути з відповідача. Згідно розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом [PERSON] здійснювалось попереднє опрацювання матеріалів, законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, консультування, підготовку процесуальних документів - позовної заяви про стягнення аліментів. Також, адвокат вказує, що він був присутній у судових засіданнях в Тульчинському районному суді Вінницької області, які були призначені до розгляду згідно журналу судових засідань. Згідно ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 48 Постанови Пленуму ВСУ від 17.10.2014 № 10 " Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням првової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обгрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 30.07.2018, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано малозначною, відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду на 18.09.2018. Однак, на призначену дату судове засідання не відбулось, оскільки головуючий суддя перебував у відпустці (а.с. 22), в зв'язку з чим, судове засідання відкладено на 23.10.2018. На вказану дату судове засідання, також, не відбулось через перебування головуючого судді на лікарняному (а.с. 32). Крім того, 23.10.2018 відповідачем подано заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі (а.с. 27). Повторне судове засідання перенесено на 12.11.2018, однак фіксація судового засідання не здійснювалась через неявку сторін, в тому числі і представника позивача [PERSON] Таким чином, твердження представника позивача [PERSON] про його присутність у судових засіаннях, що викладені у розрахунку витрат на професійну допомогу, не відповідають дійсності і судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки він не брав участі у судових засіданнях. Разом з тим, знайшло своє підтвердження понесення позивачем інших витрат на професійну правничу допомогу, вказаних у розрахунку. Врахувуючи викладене, а також, те, що дана справа є малозначною, тобто незначної складності, у зв'язку з чим розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved