Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено Договір №3031 фінансового лізингу. Цього ж дня, уповноваженою особою на підписання договорів від імені відповідача, а саме перед підписанням та ознайомленням з самим Договором фінансового лізингу, йому було поставлено умову внести авансовий платіж, (що складає частину від вартості предмету лізингу) в сумі 39 990 грн., 00 коп. На виконання даної умови ним було здійснено перерахунок вказаних грошових коштів у розмірі 100 000 грн. 00 коп., як оплату авансового платежу на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (відповідач) зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу (позивач) предмет лізингу, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням. Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме, автомобіль Largus, комплектація Cross, обєм двигуна 1,6; 5-ступенчата механічна КПП, 2 WD привід. Відповідно до п. 1.2 Договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та Додатку №1. Згідно з пунктом 8.2. Договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору складає 15 530, 10 доларів США. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 399 900 грн. 00 коп. з ПДВ. Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобовязаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 (девяносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок комісій за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання Акту приймання - передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 799 ІІК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі: договір найму транспортного засобу за участю Фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір фінансового лізингу від 29 серпня 2017 року, укладений між ним та відповідачем, нотаріально посвідчено не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України в звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, положеннями розділу 12 Договору фінансового лізингу, встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору та умови договору про повне неповернення комісії за організацію договору у випадку розірвання, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та наносять шкоду споживачеві. У розділі 9 п.9.1. Договору передбачена оплата вартості організації договору у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, що виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору несправедливою може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. З метою досудового врегулювання даного спору, позивачем 19.09.2017 року було направлено відповідачу заяву з метою повернення сплачених коштів та розірвання Договору в добровільному порядку. Але вирішити дане питання мирним шляхом так і не вдалось. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що сторони не погодили графік сплати лізингових платежів, оскільки дана інформація повинна була міститися в додатках до договору, які позивачеві не було надано. У звязку з цим на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача та є порушенням права споживача на інформацію про продукцію. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У звязку з неправомірними діями відповідача, він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилась в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. Він відчуває себе неправомірно ошуканим, що негативно позначилося на психічному стані, змусило сильно нервувати, крім того, протиправні дії відповідача, спричинили порушення звичного життєвого укладу, тому що, в нього зявилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку та витрачати на це багато свого часу. Відшкодування заподіяної моральної шкоди він оцінює в суму 5 000 грн. Ця сума обумовлена глибиною його душевних страждань та значним погіршенням здоровя. Так як він є інвалідом 2 групи та пенсіонером, тому змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичного режиму життя, так як, пережив нервовий стрес, оскільки дана сума коштів є дуже значною для нього та його родини. З метою захисту своїх порушених прав, складення процесуальних документів і представництва інтересів в районних та апеляційних судах він скористався правом наданим статтею 27 ЦПК та звернувся до Адвокатського бюро «Дефініція [PERSON]». 06.11.2017 р. між ним та Бюро, було укладено договір № 24, згідно з яким, Замовник (позивач) доручає, а виконавець (адвокат) приймає на себе обовязки надавати замовнику правничу допомогу на умовах, передбачених вказаним договором. Пунктом 1.3. договору, визначено, що для надання правничої допомоги Клієнту та ведення справи в суді Виконавець та Замовник призначають (уповноважують): Керуючого Бюро - Адвоката [PERSON] (Свідоцтво Черкаської обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури № 345 від 19.10.2009 року). Для виконання цього пункту та надання відповідних повноважень та їх підтвердження, Керуючий Бюро - Адвокат [PERSON] надає цей договір та ордер адвоката. На виконання умов договору він сплатив адвокату гонорар. На підставі викладеного, просить суд, визнати недійсним договір №3031 фінансового лізингу від 29 серпня 2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна». Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь [PERSON] 100 000 грн. сплачені кошти за договором фінансового лізингу №3031 від 29.08.2017, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., та витрати на сплату послуг адвоката. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У визначений строк ухвалою про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні від 26.12.2017 відповідач не скористався правом надіслати відзив на позовну заяву і надати всі письмові докази. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст.\~4,19 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У судовому засіданні встановлено, що дійсно 29 серпня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено Договір №3031 фінансового лізингу. Цього ж дня, уповноваженою особою на підписання договорів від імені відповідача, а саме перед підписанням та ознайомленням з самим Договором фінансового лізингу, позивачу було поставлено умову внести авансовий платіж, (що складає частину від вартості предмету лізингу) в сумі 39 990 грн. 00 коп. На виконання даної умови позивачем було здійснено перерахунок вказаних грошових коштів у розмірі 100 000 грн. 00 коп., як оплату авансового платежу на розрахунковий рахунок відповідача. Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (відповідач) зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу (позивач) предмет лізингу, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням. Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме, автомобіль Largus, комплектація Cross. Відповідно до п. 1.2 Договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та Додатку №1. Згідно з пунктом 8.2. Договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору складає 15 530, 10 доларів США. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета лізингу становить 399 900 грн. 00 коп. з ПДВ. Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобовязаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 (девяносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок комісій за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання Акту приймання - передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням. Пунктом 8.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбаченим цим Договором. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця. Разом з цим, додаток № 1 і додаток № 3 до даного договору, що є невід'ємною частиною договору фінансового лізингу та містять істотні умови договору, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, позивачеві взагалі не було надано ні для ознайомлення, ні для підпису. В даному випадку через відсутність додатків № 1 та №3 до договору фінансового лізингу від 29.08.2017 позивач навіть не може довідатися про систему лізингових платежів у ТОВ «Єврокар Україна», що є свідченням фіктивності та нікчемності вказаного документу. Відповідно до ч. 1\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Крім того, пункт 12.1 Договору, яким передбачено, що:\~«Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачено п. 1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягає 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Вказана умова договору суперечить положенням\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~оскільки відповідно до п.4 ч.3\~ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Аналіз змісту спірного договору дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені\~Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно з положеннями п.п. 5, 6 ч.3\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що у випадку, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Досягнутим домовленостям, щодо часу передачі автомобіля та дійсній меті підписання позивачем угоди, у п.4.1 Договору №3031 вказано: «Продавець передає у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця відповідних платежів. Однак, відповідно до ч.3\~ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Водночас діючим Законом передбачено також обов'язок повернути споживачу грошові кошти протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту підписання договору споживчого кредитування. Незважаючи на направлення позивачем 19.09.2017 відповідачу вимоги про відмову від угоди та повернення йому грошових коштів, з боку відповідача не були виконані приписи діючого законодавства та не повернуті реально сплачені позивачем грошові кошти. Згідно\~ст. 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі); ч. 1\~ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~- відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Далі згідно частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу від 29.08.2017 нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 1\~ст. 216 ЦК України\~встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, враховуючи несправедливі умови спірного Договору фінансового лізингу 29.08.2017 № 3031, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, даний договір слід визнати недійсним, оскільки договір визнано не дійсним, тому з відповідача необхідно стягнути сплачені позивачем в рахунок оплати за автомобіль.\~\~ Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в\~\~п.9\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру\~та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступені вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, значних вимушених\~змін в його\~життєвих\~та виробничих відношеннях.\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що у звязку з неправомірними діями відповідача, позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилась в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. Позивач відчуває себе неправомірно ошуканим, що негативно позначилось на психологічному стані, змусило сильно нервувати, крім того протиправні дії відповідача, спричинили порушення звичайного життєвого укладу, тому, що в позивача зявилась необхідність відстоювати свої права у судовому порядку та витрачати на це багато часу. Відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в суму 5\~000 гривень. Ця сума обумовлена глибиною його душевних страждань та значним погіршенням здоровя. Так, як позивач є інвалідом 2 групи та пенсіонером, тому змушений прикладати зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя, так, як пережив нервовий стрес, оскільки дана сума коштів є дуже значною для нього та його родини. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи ступінь перенесених позивачем моральних страждань, вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму\~5 000 гривень значно завищеною, а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням розумності та достатності, характеру діяння відповідача та страждань позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на\~\~користь позивача\~в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та судового збору слід зазначити наступне. Відповідно до вимог\~\~ч. 3 ст.\~133, ч. 2 ст.\~137, ст.\~141 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.\~\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~\~Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження вище вказаних обставин суду надані свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії ЧК № 64323 від 11.12.2017, договір про надання правничої допомоги ведення справи в суді від 06.11.2017, розрахунок-акт № 1 прийому передачі виконаних робіт від 08.12.2017, згідно якого вартість виконаних адвокатом послуг складає 1\~450, 00 грн., та квитанція до прибуткового ордеру № 24 від 08.12.2017, яка підтверджує сплату [PERSON] вище вказаних коштів. Враховуючи, що розмір витрат на правову допомогу адвоката, підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1\~450,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги\~ч. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до яких позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, приймаючи до уваги те, що вимоги позивача задоволені під час розгляду справи, з відповідача також необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1050,00 грн. На підставі наведеного та ст.ст.16,\~202,\~203,\~215,\~227,\~230,\~235,\~509,\~625,\~627,\~806 ЦК України,\~Закону України «Про захист прав споживачів»,\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~та

Outcome: partial