Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

25\~липня 2018 року до Краснолиманського міського\~суду Донецької\~областінадійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.3-4). Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперчує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача, про що суду надав відповідну заяву (а.с.35). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 32), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала. Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Квіткова (колишня Артема), буд. № 4, смт. Дробишеве, Лиманський район, Донецька область, що підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 вересня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 7), копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27993341, виданого 07 вересня 2011 року (а.с. 8), копією Витягу про державну реєстрацію прав, № 31389782 від 21 вересня 2011 року, наданого Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ (а.с. 9). Відповідач [PERSON] є донькою позивача, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження [PERSON] серії VIII-НО № 435195, виданого Дробишевською селищною радою Краснолиманського району Донецької області (а.с. 33). [PERSON]зареєстрована за місцем проживання у цьому житловому будинку, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 30 липня 2018 року (а.с.28). Відповідач за вказаною адресою з травня 2014 року не мешкає, не користуються житлом, не зберігає в приміщенні належне їй майно, про що 06 липня 2018 року складено відповідний акт, посвідчений старостою Дробишевського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області [PERSON] (а.с. 18). Вона фактично змінила місце проживання, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Вимогами\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 07 вересня 2011 року у позивача виникло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Лиманський район, смт. Дробишеве, вул. Квіткова (колишня Артема), буд. 4, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше чотирьох років відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду\~на це,\~суд вважає\~вимоги позивача\~стосовно визнання\~[PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що підтверджується квитанцією ТВБВ № 10004/0149 філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" № 59 від 25 липня 2018 року (а.с. 2). Згідно копії пенсійного посвідчення № 220378, виданого 12 серпня 2018 року, [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 34). Пунктом 9 частиною 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, враховуючи викладене, позивачу слід повернути сплачений ним при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 704,80 гривень. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 704,80 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved