Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, виділити у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] припинити та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання ними була придбана однокімнатна квартира в [ADDRESS] . Право власності на яку було зареєстровано на відповідача. Спору з приводу поділу квартири не було, однак в лютому 2019 року їй стало відомо, що відповідач має намір відчужити квартиру, яка була придбана у шлюбі за спільні кошти. Ухвалою суду від 23 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25 червня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача було зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року було відновлено провадження та призначено справу о розгляду на 17 лютого 2020 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти проведення заочного розгляду по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Положеннями ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.23, п.24 Постанови від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, за загальним правилом, придбане сторонами під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю, а отже може бути розподілене між ними. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Судом встановлено, що за період шлюбу сторонами набуто: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3.03.2019 року. Згідно відомостей про право власності судом встановлено, що право власності 26 березня 2007 року було зареєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВЕЕ № 486769 р№ 559 від 1.03.2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Киселюк О.В. Рівненського міського нотаріального округу. Зважаючи на викладене, з урахування доведеним обсягом спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу судом визнається квартира [ADDRESS] , яка підлягає виділенню по 1/2 частці за кожним із співвласників та припиненням права спільної сумісної власності. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., у зв`язку із задоволенням позову він підлягає до стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved