Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Майстер ТТ», про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, мотивуючи його тим, що він був призначений на посаду директора ТОВ «Майстер ТТ» згідно протоколу №05/11/14 загальних зборів засновника ТОВ «Майстер ТТ» із правом першого підпису та приступив до виконання обов»язків відповідно до наказу №04 від 06.11.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису. 16.01.2016 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою у якій просив звільнити його з займаної посади директора з 01.02.2016 року за згодою сторін. Заяву він направив відповідачу поштою та таку заяву ним отримано 02.02.2016 року та наложив резолюцію. Однак наказом №02-к, який датовано 29.01.2016 року директор ТОВ «Майстер ТТ»[PERSON] звільнив позивача з 29.01.2016 року за власним бажанням. Вважає таке звільнення не можливим, а сам наказ незаконним, оскільки [PERSON] не міг бути призначеним директором та видавати накази як директор до звільнення [PERSON] у встановленому порядку, а також не отримавши заяви про звільнення. Востаннє заробітну плату позивач отримував в листопаді 2015 року. За грудень 2015 та січень 2016 року заробітна плата відповідачем виплачена не була ні вдень звільнення, ні на письмову вимогу, яка була направлена відповідачу поштою 23.02.2016 року. Згідно довідки УПФ у 2015 році заробітна плата позивача складала 1704 грн. щомісяця, а з січня 2016 року 1766,65 грн. На підставі викладеного, не оспорюючи підстав звільнення, [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Майстер ТТ» заборгованість за грудень 2015 року у розмірі 1462 грн. (з відрахуванням податків та зборів) та за січень 2016 року у розмірі 1546 грн. (з відрахуванням податків та зборів) та заборгованість за час затримки розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України з 30 січня 2016 року по день винесення рішення судом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, просив його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що він працював ТОВ «Майстер ТТ» виконробом з 2011 року. З 06.11.2014 року згідно протоколу зборів засновника [PERSON] в особі [PERSON] він видав наказ та приступив до виконання обов»язків директора. Наказу про звільнення попереднього директора не видавав. На його ім»я дійсно була виготовлена карта «Приватбанку», однак вона одразу була передана [PERSON] та змоги самостійно розпоряджатись коштами підприємства [PERSON] не мав. Свідок [PERSON] кума засновника та неофіційно в межах домовленостей допомагала підприємству, а саме готувала звіти, письмові відомості, у яких ставились підписи пр. отримання коштів, складала всі банківські документи, однак підписи у всіх банківських документах ставив позивач і як директор і як бухгалтер та такі документи приймались банківськими установами без зауважень. Виплати коштів працівникам здійснював безпосередньо [PERSON] [PERSON] представляє інтереси [PERSON] лише формально, у справи підприємства не вникав. Саме підприємство здійснює будівельні роботи, є прибутковим, однак з грудня 2015 року заробітну плату позивачу не виплачували. [PERSON] неодноразово з вересня 2015 року звертався із проханням його звільнити, однак його постійно просили зачекати. Відносини із власником погіршувались, тому він змушений був направити заяву про звільнення поштою. Коли він прийшов в офіс то на столі побачив копію наказу № 02-к від 29.01.2016 року, який був виданий [PERSON], не погодився із таким наказом, забрав із підприємства свою трудову книжку, де йому вже поставив печатку [PERSON], оскільки печатка була лише в нього, та виходив на роботу і 1-2 лютого, чекаючи відповіді та правильного звільнення поки не пішов на лікарняний. Перешкодою внести запис в трудову книжку була незгода із наказом про звільнення. Під час роботи, він як директор знаходився або в офісі, або на будівельних об»єктах. На підприємстві був встановлений п»ятиденний робочий тиждень та восьмигодинний робочий день. В два останні місяці перед звільненням позивач не перебував у відпустках чи на лікарняному, стягнення відпускних виплат не є предметом спору. Про звільнення його протоколом зборів засновників від 29.01.2016 року з 01.02.2016 року він дізнався лише в судовому засіданні, коли копію такого протоколу надав представник відповідача суду. Тоді він 07.04.2016 року звернувся до нового директора відповідача [PERSON], надав йому трудову книжку, де було здійснено запис про звільнення згідно протоколів зборів засновника з 01.02.2016 року, повернуто трудову книжку, видано довідку про середній заробіток та в цей же день позивач став на облік у центр зайнятості, де йому було призначено допомогу по безробіттю. Запис в трудовій книжці про звільнення саме за згодою сторін мав значення для того, що віг отримувати при такому звільненні допомогу по безробіттю з дня постановки на облік, тому, аби не допустити порушення своїх прав він забрав трудову книжку із підприємства. Змогу виготовити довідку про розмір заборгованості він мав, однак не думав, що йому доведеться звертатись до суду. Працевлаштовуватись на іншу роботу позивач не мав наміру, лише хотів стати на облік у центрі зайнятості. Представник відповідача ТОВ «Майстер ТТ» [PERSON] позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що [PERSON] працював директором ТОВ «Майстер ТТ» та мав повний обсяг повноважень (печатку та банківську картку) для власного звільнення та розрахунку, однак він забрав із підприємства трудову книжку, яку утримував в себе до 07.04.2016 року, та 07.04.2016 року звернувся на підприємство, де йому у цей же день було здійснено запис про звільнення та повернуто трудову книжку. Звільнення [PERSON] відбулось з 01.02.2016 року згідно протоколу зборів засновника від 29.01.2016 року, а 30-31 січня були вихідні. Вини підприємства у ситуації, що виникла немає, заборгованості перед [PERSON] немає. Підприємство мало кошти на банківському рахунку на час звільнення [PERSON] Заяву про звільнення [PERSON] подав на підприємство безпосередньо, поштою не направляв, та був звільнений згідно поданої ним заяви, запису у власну трудову книжку не вніс, хоча печатка у нього стояла. Просив визнати недопустимим доказом наказ № 02-к від 29.01.2016 року, який був виданий [PERSON], оскільки [PERSON] приступив до виконання обов»язків директора лише з 03.02.2016 року та походження вказаного наказу є взагалі незрозумілим. Заборгованості перед [PERSON] немає, оскільки йому виплачено зарплату станом на 29.01.2016 року. Не оспорив, що на підприємстві був восьмигодинний робочий день та п»ятиденний робочий тиждень. Не оспорив, що позивач не перебував у відпустці чи на лікарняному останні два місяці до звільнення. Не оспорив відомості, що викладені у довідці про середню заробітну плату (а.с.74). Щодо порядку розрахунків, який існував та підприємстві та його обліку просив допитати в якості свідка бухгалтера [PERSON] Щодо банківської картки то повідомив, що банківська карта постійно перебувала у позивача [PERSON] та чи була вона ним здана йому не відомо. Таким чином позивач мав повний доступ до рахунків, виконував обов»язки щодо виплати заробітної плати, отримав нараховану заробітну а у відомостях не розписався, щоб звернутись із позовом до суду, оскільки ще із вересня мав намір звільнитись. Саме [PERSON] виготовлялись всі бухгалтерські документи, він забрав трудову книжку із підприємства 29.01.2016 року, а тому заборгованості по заробітній платі перед ним не існує, він був особою уповноваженою власником та з власної вини допустив неприйняття на роботу бухгалтера. Свідок [PERSON], суду показала, що вона працює бухгалтером ТОВ «Майстер ТТ» із 16.03.2016 року. Вона отримала всі бухгалтерські документи, із яких вбачається, що заборгованості перед [PERSON] немає. Такими документами є платіжні та розрахункові відомості. У платіжних відомостях за грудень 2015- січень 2016 підписи [PERSON] відсутні. Існує також розрахункова відомість, у якій розшифровуються дані, з чого складаються суми, які виплачені працівникам. У суму за січень 2016 року включені всі виплати, що належні позивачу при звільненні, тобто посадовий оклад у цей період не збільшувався. Щодо звільнення [PERSON] їй нічого не відомо, оскільки вона на підприємстві не працювала, однак на підприємстві існує наказ від 01.02.2016 року про звільнення [PERSON] без його підпису. Свідок в квітні вносила запис в трудову книжку про звільнення позивача за його заявою на підставі протоколу зборів від 29.01.2016 року, наказ від 01.02.2016 року не брала до уваги,бо не вважає його законним. Заперечила причетність до будь-якої діяльності, виготовлення бухгалтерських документів ТОВ «Майстер ТТ» до 16.03.2016 року. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, оглянувши позовну заяву, повно та об»єктивно дослідивши та оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та їх взаємний зв»язок в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.3-4) був призначений на посаду директора ТОВ «Майстер ТТ» згідно протоколу №05/11/14 від 05.11.2014 року загальних зборів засновника ТОВ «Майстер ТТ» із правом першого підпису та приступив до виконання обов»язків відповідно до наказу №04 від 06.11.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.5-6). Згідно заяви від 16.01.2016 року на ім»я представника засновника [PERSON] [PERSON] просив звільнити його з займаної посади директора з 01.02.2016 року за згодою сторін. Суд не бере до уваги твердження позивача про направлення вказаної заяви на ім»я вказаної особи поштовим зв»язком та отримання її 02.02.2016 року (а.с. 8-9), оскільки даний факт не визнаний відповідачем, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, оскільки відсутній опис вкладення до рекомендованого листа, яким за твердженням позивача він направив саме заяву від 16.01.2016 року про звільнення за згодою сторін. Згідно відомостей про застраховану особу УПФ України позивача [PERSON] (а.с. 20) вбачається, що станом на 04.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» подало наступні відомості про застраховану особу, суму заробітку та стаж : грудень 2015 року 31 день -1704 грн., за січень 2016 року 29 днів 1766,65 грн. Згідно штатного розкладу ТОВ «Майстер ТТ» від 20.06.2013 року в штаті адміністрації підприємства наявні по одній посаді директора та бухгалтера. Посадовий оклад директора складає 1604 грн. (а.с. 107) Із копії трудової книжки [PERSON], що надана суду в судовому засіданні 04.04.2016 року вбачається, що запису про звільнення позивача не здійснено, однак є печатка підприємства (а.с.37) Із копії трудової книжки [PERSON], що надана суду в судовому засіданні 20.04.2016 року вбачається його звільнення 01.02.2016 року на підставі протоколу зборів від 29.01.2016 року (а.с.81) з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що станом на 01.02.2016 року на рахунку №26002055318124 відповідача були грошові кошти в сумі 3664 грн. (а.с. 44) Із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.52) вбачається, що в період з 13.08.2015 по 14.02.2016 всі операції по рахунку №26002055318124 проводились від імені директора [PERSON] і на його ім»я була видана карта-ключ до рахунку. Відповідно до статуту ТОВ «Майстер ТТ» (а.с. 45-49) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» (ТОВ «Майстер ТТ») розташоване в м.Жмеринка по вул. Кірова, 112 утворене за рішенням громадянина [PERSON], є юридичною особою, яке здійснює діяльність, що пов»язана із виготовленням проектно-кошторисної документації, проектуванням, виробництвом, монтажем технічного обладнання, машин, виробництвом та реалізацією товарів народного вжитку, будівництвом, надання послуг та інші види діяльності. Вищим органом Товариства є загальні збори засновників. Виконавчим органом є виконавчий директор, який обирається чи призначається загальними зборами засновників (п.5.1) Так, зокрема, до компетенції загальних зборів належать: призначення та звільнення директора, затвердження правил, процедур та інших внутрішніх документів Товариства, визначення його організаційної структури, визначення умов оплати праці працівників Товариства (п. 5.2) До повноважень директора товариства належать, зокрема приймати, звільняти, заохочувати, накладати дисциплінарні стягнення щодо працівників. Згідно п.5.8. статуту всі документи грошового, кредитного і майнового характеру, звіти та баланси підписуються директором та бухгалтером. Трудові відносини з працівниками регулюються трудовим законодавством та колективним договором. З працівниками колективу укладаються трудові угоди. Всі працівники колективу мають право на соціальне страхування, пенсійне забезпечення та на заробітну плату не нижче мінімального рівня встановленого чинним законодавством. Товариство самостійно затверджує штатний розклад працівників, встановлює форми та розміри оплати праці (п.п.7.1.- 7.3. статуту) Згідно колективного договору ТОВ «Майстер ТТ» від 15.09.2013 року заробітна плата виплачується по електронним заробітним карткам в Жмеринській філії АТ «ОТП Банк» та готівкою через касу підприємства 7 та 23 числа кожного місяця. Розмір заробітної плати встановлений на законодавчому рівні. На підприємстві діє погодинна оплата праці. Посадові оклади і тарифні ставки, надбавки та доплати, зазначені у штатному розкладі. Розміри гарантованих тарифних ставок, надбавок і доплат працюючим може періодично змінюватись. (розділ 3 договору) У п»ятому розділі закріплено режим роботи підприємства.(а.с. 92-98) Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Майстер ТТ» керівництво, зокрема, зобов»язане видавати заробітну плату у встановлені строки (п. 2 розділу 5) (а.с. 99-106) Колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Майстер ТТ» із боку власника підписані [PERSON], з боку трудового колективу - [PERSON] Тобто вказані у цих актам норми поширюються в тому числі і на [PERSON], як члена трудового колективу ТОВ «Майстер ТТ». Згідно протоколу №29/01/13 загальних зборів засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» від 29.01.2016 року [PERSON] зачитав заяву [PERSON] від 16.01.2016 року про звільнення його з посади директора за згодою сторін з 01.02.2016 року та вирішено звільнити з посади директора ТОВ «Майстер ТТ» за згодою сторін з 01.02.2016 року, призначено на посаду директора [PERSON] (а.с. 50-51) Згідно витягу (а.с.55) з ЄДРЮО,ФОП, ГФ [PERSON] керівник підприємства з 03.02.2016 року, засновником є [PERSON] [PERSON] уповноважений [PERSON] на представництво його інтересів як засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.07.2014 року, термін дії якої охоплює спірні правовідносини, із визначенням прав як представника (а.с.56) Згідно довідки №5 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» за підписом директора [PERSON] заборгованість по заробітній платі та розрахунку при звільненні перед [PERSON] відсутня (а.с.53) Згідно довідки №6 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» за підписом директора [PERSON] з 12.12.2014 по 01.02.2016 року у штаті підприємства працював один чоловік [PERSON]. У грудні 2015 року 5 робочих виконували роботи згідно цивільно- правових договорів.(а.с.54) Згідно довідки про доходи №4 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» [PERSON] за період роботи з 01.02.2015 по 31.01.2016 було нараховано 20510,65 грн., в т.ч. за грудень 2015 1704,00 грн. та за січень 2016 1766,65 грн., середня заробітна плата становить 1709.22 грн. (а.с.72) Згідно заяви [PERSON] в ході судового розгляду справи ним 07.04.2016 року було надано відповідачу трудову книжку для внесення запису про звільнення відповідно до протоколу від 29.01.2016 року, заявлено вимогу щодо виплати коштів та видачу довідки для постановлення на облік у центр зайнятості (а.с.73) із резолюцією від 07.04.2016 року. Згідно довідки (а.с. 80) та копії трудової книжки (а.с.81) вбачається, що Позивач [PERSON] перебуває на обліку в Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості та з 14.04.2016 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ч.4 ст. 3 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно довідки №8 від 07.04.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 55.91 грн. При цьому для обрахунку у січні 2016 року відповідачем обрахування здійснювались із кількості 31 день. (а.с.74) Відповідачем на вимогу суду лише у судовому засіданні 20.04.2016 року, тобто із порушенням встановлених ухвалою попереднього судового засідання від 22.03.2016 року строків надання витребовуваних доказів було надано письмові відомості щодо виплати/невиплати заробітної плати працівникам товариства за січень 2015 - грудень 2016 року (а.с. 84-85), із яких вбачається нарахування [PERSON] у січні 2016 року 1546,17 грн., у грудні 2015 1462,05 грн., однак відсутні його підписи про отримання. Як особу, яка здійснює виплату у вказаних відомостях зазначено позивача [PERSON] Із відомості нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за грудень 2015 року вбачається, що складовою для оплати праці [PERSON] є оклад у розмірі 1704 грн. (а.с.91) Із відомості нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за січень 2016 року вбачається, що складовими для оплати праці [PERSON] є частина окладу, відпускні та розрахункові на загальну суму 1766,65 грн., із яких до оплати 1546,17 грн. (а.с. 115) Позивачем про інші докази невиплати заробітної плати при звільненні та про наявність заборгованості за вказаний період не заявлено. Спору щодо нарахувань відпускних не існує. Сторонами не доведено жодними доказами та не заявлено про перебування [PERSON] у відпустці в період за грудень 2015- січень 2016 року, а відтак такі нарахування у відомості судом оцінюються критично. Таким чином між сторонами виник спір про повноту і своєчасність здійснення розрахунку при звільненні, а тому правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими та регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Статтею 43 [PERSON] України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Трудовий договір може бути припинений за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належним працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. (ст. 116 КЗпП України). Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. В порушення зазначених норм відповідачем при звільненні позивача 01.02.2016 року не було проведено розрахунок за останній робочий день (день звільнення), не включено його до жодних відомостей щодо нарахування та обчислення середнього заробітку, а відтак середньоденний заробіток, який належав позивачу при звільненні в останній робочий день, коли він також і виходив на роботу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом встановлено порушення права позивача в цій частині та воно підлягає захисту. Факт роботи позивача у день звільнення - 01.02.2016 року жодним чином не спростований та не оспорений відповідачем. Позивач, дійсно, будучи директором ТОВ «Майстер ТТ» по день звільнення 01.02.2016 року мав право виходити на роботу та працювати згідно встановлених обов»язків. Також суд бере до уваги, що на протоколі зборів про звільнення [PERSON] від 29.01.2016 року відсутній підпис останнього про ознайомлення, а вперше ознайомившись із таким протоколом зборів позивач надав відповідачу трудову книжку для внесення відповідного запису. Трудову книжку із підприємства відповідач забрав 29.01.2016 року саме через непогодження із звільненням, яке було викладено у наданому йому наказі. Суд не бере до уваги твердження позивача про наявність заборгованості відповідача за грудень 2015 - січень 2016 року у сумі 3008 грн. Відсутність підпису у наданих суду видаткових накладних при наявності повного обсягу повноважень на повному розпорядженні коштами підприємства в якості директора [PERSON] може свідчити про наявність умислу останнього на стягнення заробітної спати у судовому порядку. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не бере до уваги як доказ пояснення позивача про те, що картка-ключ до рахунку, що була видана на його ім»я не перебувала у його розпорядженні, оскільки таке суперечить обставинам справи, не визнано відповідачем, а відтак дана обставина, що має значення, підлягає доказуванню в порядку встановленому ЦПК України. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність у нього заборгованості за грудень 2015-січень 2016 року у сумі 3008 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання відповідачем обовязку щодо виплати всіх сум, що належать позивачу від відповідача в день його звільнення є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за період затримки виплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника позивача щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Відповідачем не заявлено та не доведено суду відсутність вини у невиплаті звільненому працівникові сум у строки, що встановлені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Позивачем надано розрахунок, згідно якого він просить стягнути заборгованість за час затримки виплат при звільненні у сумі 3690 грн. (а.с. 71) Суд не погоджується із вказаним розрахунком, тому обов»язок його обчислення покладається на суд. Відповідно довідки, що видана відповідачем середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 55.91 грн., дану довідку надав суду позивач, її зміст даної довідки не оспорений представником відповідача, розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100, а тому береться судом до уваги. Отже, враховуючи вищезазначене, роз»яснення, що містяться в абзаці 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з наступного дня після звільнення 02.02.2016 року по 13.04.2016 року, оскільки з 14.04.2016 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, порушення його права припинено. При визначенні розміру заборгованості суд виходив із того, що середньоденна заробітна плата позивача відповідно до наданої ним довідки складає 55.91 грн. Час затримки складає 51 день із врахуванням вихідних та святкових днів 02.02.2016 року по 13.04.2016 року, а тому загальна сума заборгованості складає 2851,41 грн., що дорівнює 51 робочий день х 55,91 грн. середньоденної заробітної плати. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Тягар доказування відсутності вини у непроведенні розрахунку з працівником у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не приймає до уваги як допустимий доказ копію наказу № 02-к від 29.01.2016 року за підписом директора [PERSON] про звільнення [PERSON] з роботи з 29.01.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП, оскільки він винесений з порушенням положень статуту підприємства та сам [PERSON] є керівником підприємства лише з 03.02.2016 року (а.с.55-зворот), а приступив до виконання обов»язків з 04.02.2016 року (а.с. 82-83), тому видані ним накази є нікчемними та не можуть породжувати будь-яких правових наслідків. Однак походження наказів про звільнення за підписами [PERSON] до призначення його на посаду директора, саме від відповідача підтверджується копією книги обліку трудових книжок (а.с.41-43), що наданий представником відповідача на підтвердження тих обставин, що позивач забрав трудову книжку із підприємства без підпису, де в графі 12 дата та підстава видачі працівнику [PERSON] трудової книжки при звільненні зазначено №02-к 01.02.2016 року та поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила існування такого наказу. Копії будь-якого належного наказу про звільнення [PERSON] суду не надано. Окрім того, згідно статуту відповідача звільнення виконавчого директора здійснюється за рішення зборів власника та таке рішення від 29.01.2016 року надано в судовому засіданні, де вперше із ним ознайомився позивач та надав відповідачу трудову книжку для внесення належного запису про звільнення. Також судом встановлено, що відповідачем в період роботи директором [PERSON] не було заповнено посаду бухгалтера, згідно пояснень позивача всі обов»язки бухгалтера неофіційно виконувала [PERSON], а він лише ставив підписи на бухгалтерських документах. Свідок [PERSON] вказані факти заперечила. Суд звертає увагу, що встановлений порядок ведення господарських розрахунків суперечить статуту підприємства та призвело до неправильності розрахунків при звільненні [PERSON], а саме не включення до розрахунків та не подача у відповідні органи відомостей про останній робочий день позивача. Вина при встановлених обставинах справи (відсутності наказу про виконання обов»язків бухгалтера директором, який не має спеціальної освіти, не призначення бухгалтера новим директором для здійснення належних розрахунків) при встановлених обставинах справи на думку суду покладається на відповідача. Однак, з врахуванням того, що [PERSON], будучи директором мав достатній обсяг повноважень для виконання ним покладених статутом обов»язків, вважає, що існує взаємна вина щодо встановлених обставин як позивача, так і відповідача, а тому з врахуванням частковості задоволення позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та встановлені вищі конкретні обставини справи, вимоги розумності та справедливості до судового рішення, та вважає, що сума за затримку розрахунку при звільненні у сумі 2851,41 грн. підлягає зменшенню до суми 1425 грн. Не встановлено підстав для стягнення середнього заробітку на підставі ст. 235 КЗпП України, оскільки не встановлено неправильності запису в трудовій книжці, яка була вилучена позивачем із підприємства всупереч встановленому законом порядку без будь-якого запису чи неправильності формулювання звільнення, що реально перешкоджали працевлаштуванню працівника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Також рішення суду в силу ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, оскільки розмір суми, що підлягає стягненню не перевищує розмір плати за один місяць, що встановлена матеріалами справи. Відповідно до ст.ст. 3, 36 ч.1 п.1, 47, 116, 117 КЗпП України, п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",

Outcome: partial