Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 256191 грн. 63 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2561 грн. 92 коп. При цьому позивач вказує на те, що 29.05.2011 року о 09.50 год. на 48 км + 300 м дороги Київ-Десна, керуючи автомобілем «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER], водій [PERSON] під час виконання маневру повороту ліворуч, не надав переваги в русі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. В результаті цієї події було пошкоджено застрахований у позивача згідно з умовами договору страхування № 1641-а/10зп(м) від 25.06.2010 року транспортний засіб «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 05.08.2011 року, вказана ДТП сталась з вини відповідача. Згідно з умовами договору страхування та п.3 ст.20 ЗУ «Про страхування», на підставі зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування у сумі 281691 грн. 63 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6376. Як зазначає позивач, на момент вчинення ДТП автомобіль відповідача був забезпечений полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/4666868 у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», яка відшкодувала частину завданої відповідачем шкоди у розмірі 25500 грн., що є лімітом відповідальності згідно вказаного полісу. Посилаючись на викладені обставини, а також вимоги ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України "По страхування", позивач просить задовольнити його позовні вимоги та стягнути з [PERSON] в порядку регресу витрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 256191 грн. 63 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2561 грн. 92 коп. В судовому засіданні представник позивача Крупенник Д.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому вважає неналежним доказом звіт щодо оцінки розміру заподіяної шкоди, а також невірним сам розрахунок такої шкоди, а також зазначив про наявність у вказаній ДТП вини і застрахованої особи [PERSON] Крім того, представник відповідача вказує на те, що позивач не може вимагати від відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу, а може вимагати відшкодування лише в порядку суброгації, оскільки між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування". Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст. 993 ЦК України, представник відповідача просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2011 року о 09.50 год. на 48 км + 300 м дороги Київ-Десна, керуючи автомобілем «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER], водій [PERSON] під час виконання маневру повороту ліворуч, не надав переваги в русі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Вина [PERSON] в даному ДТП підтверджується постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05.08.2011 року, згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 29). В результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER], належний [PERSON], який був застрахований у позивача згідно з умовами договору страхування № 1641-а/10зп(м) від 25.06.2010 року (а.с.13-20, 24-25, 26, 27-28, 30-33). Згідно рахунків-фактур на проведення ремонтних робіт та Звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 22.06.2011 року ТОВ «Незалежна експертно-оцінююча компанія», позивачем було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування в сумі 281691 грн. 63 коп. (а.с. 34-39, 42-67, 68). На підставі заяви [PERSON], договору страхування № 1641-а/10зп(м) від 25.06.2010 року, Страхового акту № 2011/V/OMOD06642/VESKO13274 від 11.07.20011 року, ПрАТ "Страхова компанія «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 281691 грн. 63 коп., що підтверджується Платіжним дорученням № 6376 від 12.07.2011 року (а.с.70-71, 72-73, 74). При цьому страхове відшкодування розраховано позивачем в розмірі, що відповідає вимогам ст. 27 Закону України "Про страхування". Оскільки винною особою в ДТП, що сталося 29.05.2011 року є відповідач [PERSON], то саме він повинен відшкодувати позивачу заподіяні збитки в розмірі страхового відшкодування, тобто, в сумі 256191 грн. 63 коп. в межах заявлених вимог. Разом з тим, статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу, це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять "регресу" та "суброгації", суд дійшов до висновку, що до позивача ПрАТ "Страхова компанія «АХА Страхування" не перейшло право регресної вимоги до відповідача [PERSON], а виникло право вимоги саме в порядку суброгації. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача [PERSON] - [PERSON], заперечуючи в повному обсязі проти позовних вимог страхової компанії, під час розгляду справи в суді 24.09.2014 року звернувся до суду з клопотанням про застосування спливу строку позовної давності та просив з цих підстав відмовити в задоволенні позову (а.с. 65-70). Вказані доводи представника відповідача суд вважає обгрунтованими, виходячи з наступного. Важливою ознакою понять "регресу" та "суброгації" є те, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування При суброгації перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема, це стосується і права на подання позову, в тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої заподіяно шкоду. Разом з тим, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч.3, 4 ст. 267 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладені обставини, а також те, що у вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі, суд прийшов до висновку, що в даному випадку перебіг строку позовної давності почався з моменту виникнення страхового випадку, а саме: з 25 червня 2009 року, а з позовом до суду страхова компанія звернулася 17.02.2014 року, тобто, з пропуском строку позовної давності. При цьому із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач до суду не звертався. Поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення цього строку, суд не вбачає. Оскільки ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» пропущено строк для звернення до суду з позовом без поважної причини, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в сумі 256191 грн. 63 коп. в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягає. Суд також не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., оскільки відповідачем не надано належних доказів таких витрат, пов»язаних з розглядом даної справи, та які підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому Законом України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи з аналізу ст.ст.84, 88 ЦПК України та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов»язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішені цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 1 Закону України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження витрат у розмірі 2000 грн. відповідачем надано тільки Додаток №1 до Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 31.07.2014 року, предметом якого є надання юридичної допомоги по представництву інтересів в органах слідства, прокуратури, в судах всіх юрисдикцій стосовно даної справи до набрання чинності рішення суду. Проте, матеріали справи не містять розрахунку розміру витрат - вартості наданої правової допомоги із зазначенням вчинених процесуальних дій та витраченого часу, враховуючи, що ст.1 вказаного Закону встановлено виключний перелік видів правової допомоги, за які може бути стягнута компенсація. Зазначена у Додатку №1 до Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг сума 2000 грн. як вартість авансу не містить жодних розрахунків цих витрат та будь-яким чином не обґрунтована. Виходячи з того, що позивачем не надано суду підписаного сторонами акту виконаних робіт, не надано калькуляції вартості юридичних послуг, які були надані [PERSON] відповідачу, з яких би вбачалося кількість годин витраченого робочого часу на надання правової допомоги, а тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування витрат, понесених відповідачем по оплаті правової допомоги не знайшли обгрунтування у судовому засіданні, та не підлягають задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed