Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

01 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в особі відокремленого підрозділу Рівненської обласної дирекції, треті особи [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в ДТП. В обґрунтування позову вказує, що у Рівненському міському суді було проведено розгляд справи в об`єднаному провадженні стосовно водіїв [PERSON] за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та [PERSON] за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протоколи про адміністративні правопорушення стосовно [PERSON] та [PERSON] складено по факту ДТП, яка сталася в м.Рівне (автодорога „Західний підїзд до м.Рівне 0 + 300 м." 13 жовтня 2018 року), в т.ч. за участю автомобіля „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Вказує, що постановою Рівненського міського суду Рівненької області від 18.12.2018 р. у справі 569/20369/18 встановлено факти вчинення таких дій: 13 жовтня 2018 року о 08 год. 59 хв. на автодорозі „Західний під`їзд до м. Рівне 0 + 300 м." водій [PERSON] керуючи автомобілем „Fiat Doblo" реєстраційний номер [NUMBER] із ввімкненим сигналом повороту перестроювався у крайню ліву смугу для здійснення розвороту. При цьому ніякої перешкоди та небезпеки нікому із учасників дорожнього руху створено не було, [PERSON] керуючи автомобілем „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] здійснив випередження автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] та в подальшому намагався здійснити обгін автомобіля „Fiat Doblo" реєстраційний номер [NUMBER] по додатковій смузі, позначеної знаком 5.20.3 , яка призначена виключно для розвороту. Не маючи змоги закінчити маневр обгону на додатковій смузі розвороту, [PERSON] повернувся на смугу руху, по якій рухався автомобіль „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , зміна напрямку руху (перестроювання) водієм автомобіля „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] відбулося на незначній відстані від автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] , що позбавило можливості водія [PERSON] вчасно відреагувати та уникнути зіткнення, внаслідок зіткнення автомобілів „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] та „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] , останній втратив керованість, і його відкинуло на крайню ліву додаткову смугу, де рухався автомобіль „Fiat Doblo" реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобіль „Chevrolet Lacetti" розвернуло і він зупинився. Автомобіль „Toyota Camry" передньою частиною вдарився із задньою частиною автомобіля „Fiat Doblo", внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Порушення водієм автомобіля „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] пунктів 2.3.б, 10.1,10.3,11.5,12.3 Правил дорожнього руху стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобілі „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] та „Fiat Doblo" реєстраційний номер [NUMBER] . Дорожньо-транспортна пригода сталась не з вини водіїв [PERSON] і [PERSON] , оскільки в їх діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі 569/20369/18 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що в зв`язку із пошкодженням автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] , позивачу завдано матеріальну шкоду. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] застрахована згідно поліса АМ/6313651 в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». За умовами поліса обов`язкового страхування, встановлено ліміт за шкоду завдану майну 100000 грн. на кожного потерпілого. Оскільки [PERSON] керуючи автомобілем „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] порушивши вимоги пунктів 2.3.б, 10.1, 10.3, 11.5, 12.3 Правил дорожнього руху спричинив ДТП та пошкодження автомобілів „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] та „Fiat Doblo", реєстраційний номер [NUMBER] , то за завдану з його вину шкоду повинен нести відповідальність відповідач ПрАТ „Страхова компанія „Уніка" в межах ліміту відповідальності за страховим полісом АМ/6313651. Вказує, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Представником Рівненської обласної дирекції ПрАТ „Страхова компанія „Уніка" було проведено огляд пошкодженого автомобіля в м.Рівне. Однак пізніше відповідач письмово повідомив про відмову у виплаті страхового. Вказує, що за результатом автотоварознавчого дослідження встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість матеріального збитку дорівнює вартості автомобіля 12924,15 грн. З метою встановлення вартості автомобіля після ДТП було проведено незалежну оцінку. Відповідно до звіту про оцінку №267Е від 11.04.2019 р. ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ринкова вартість автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП (працездатних ладових) становить 100794,91 грн. Різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди падає 102129,24 грн. Вказує, що він сплатив за експертизу автомобіля „Toyota Camry" реєстраційний номер [NUMBER] ПП „Експерт-Сервіс-Альфа" 3168,32 грн. згідно квитанції №ПН806 від 09.04.2019 р. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву. В якій вказали, що вимоги не визнають повністю та просять суд відмовити в задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, крім того, вказав, що заявлені вимоги підтримує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Рівненському міському суді було проведено розгляд справи в об`єднаному провадженні стосовно водіїв [PERSON] за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та [PERSON] за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як вбачається з оглянутої судом справи про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та [PERSON] за ст..124КУпАП, від 19 жовтня 2018 року серії БД №125359, було зазначено, що 13 жовтня 2018 року о 08 год. 59 хв. у м. Рівне, західний під`їзд до міста 0+300 м водій [PERSON] керував транспортним «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] при перестроюванні не надав дорогу транспортному засобу «CHEVROLET Lacetti» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, змусив водія різко гальмувати, змінити напрямок руху, подавати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.4 ст.122 КУпАП закрити на підставі відсутності складу адміністративного правопорушення. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрити на підставі відсутності складу адміністративного правопорушення. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу „Chevrolet Lacetti" реєстраційний номер [NUMBER] застрахована згідно поліса АМ/6313651 в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». За умовами поліса обов`язкового страхування, встановлено ліміт за шкоду завдану майну 100000 грн. на кожного потерпілого. Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»,здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України. Разом з тим, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В даній справі відбулось зіткнення трьох джерел підвищеної небезпеки, про що свідчить у матеріалах справи Довідка про дорожньо-транспортну пригоду за наслідками якої було складено три протоколи про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини 6 стаття 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За вимогами позову у даній справі [PERSON] дійшов висновку, що винуватцем описаної вище ДТП за його участю, є водій [PERSON] , який на його думку порушив п. 2.3.б, 10.1, 10.3, 11.5, 12.3 ПДР та спричинив йому матеріальну шкоду, у зв`язку із чим він звернувся з позовом в даній справі, оскільки на ці обставини описані у постанові суду від 18 грудня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] ( ст.124 КУпАП) та [PERSON] (ч.4 ст. 122 КУпАП). Однак в матеріалах справи відсутній протокол про вчинення адміністративного правопорушення чи постанова суду стосовно [PERSON] про визнання його винним саме за Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог. В матеріалах справи немає жодних доказів, що працівники поліції встановили на місці події або зафіксували в діях [PERSON] порушення п. 2.3.б, 10.1, 10.3, 11.5, 12.3 ПДР. Цивільно правова відповідальність за заподіяну шкоду завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , настає у разі наявності вини особи в цьому. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що [PERSON] були порушені його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, суд приходить довисновку про відмову в позові у даній справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з наведеним суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed