Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

До Зіньківського районного суду Полтавської області звернулося ПАТ "Полтаваобленерго" із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги. В судовому засіданні представники позивача Блищук В.Т. та Стрибко В.І. позовні вимоги підтримали. Відповідач, [PERSON] та представник відповідача, заперечували проти заявленого позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши в судовому засіданні наявні та подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав: Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). ( Пункт 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 ) N 6 від 27.03.92 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач, [PERSON], 16 вересня 2008 року близько 13 години 40 хвилин, керуючи автомобілем ГАЗ-66, д.н. [NUMBER], що належить Зіньківській філії ПАТ "Полтаваобленерго", та рухаючись по вул. Радянській в м.Зіньків, Полтавської області в напрямку вулиці Леніна, проїзджаючи на перехресті з вул. Котовського, допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON], який керуючи велосипедом "Мінськ", рухався по правому узбіччю в попутному напрямку, одночасно став виконувати поворот ліворуч, і виїхав на проїзджу частину на смугу руху автомобіля ГАЗ-66, рухаючись справа на ліво в напрямку руху даного автомобіля. В результаті даного зіткнення велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер. При дослідженні всіх даних подій експертизою встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок порушення правил дорожнього руху, як з боку водія автомобіля, так і з боку велосипедиста, які знаходилися в причинному зв"язку із наступившими наслідками. Судом було встановлено, що водій [PERSON], який керував автомобілем ГАЗ-66 по вул. Радянській перед перехрестям із вул.Котовського, внаслідок порушення вимог п. 12.8 ПДР України, не вжив заходів гальмування при виникненні перешкоди у вигляді велосипедиста [PERSON], який став раптово виконувати маневр з правої сторони шляху наліво, а намагаючись об"їхати його, допустив зіткнення, в результаті чого потерпілий від отриманої травми помер. Тому судом [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2010 року [PERSON] був засуджений до 4 років позбавлення волі, від реального покарання був звільнений з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України. В квітні 2011 року потерпілі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Зіньківської філії ПАТ "Полтаваобленерго" про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 1187 ЦК України, де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2012 року за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Зіньківської філії ПАТ "Полтаваобленерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнуто з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь [PERSON] 510 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 159570 гривень як відшкодування моральної шкоди, 2812 гривень 80 коп. витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 2000 гривень на правову допомогу, а всього 164892 гривні 80 копійок; - стягнуто з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь [PERSON] 159570 гривень як відшкодування моральної шкоди, 2812 гривень 80 коп. витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 2000 гривень на правову допомогу, а всього 164382 гривні 80 копійок; - стягнуто з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь [PERSON] 155520 гривень як відшкодування моральної шкоди, 2812 гривень 80 коп. витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 2000 гривень на правову допомогу, а всього 160332 гривні 80 копійок. Рішенням колегії суддів палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області та рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2012 року залишено без змін. Відповідно до платіжних доручень №№ 9801, 9802, 9803 від 24 січня 2013 року ПАТ "Полтаваобленерго" перерахувало по 5000 грн. кожному із потерпілих. Всього 15000 грн.. Відповідно до платіжних доручень №№ 921, 922, 923 від 06 лютого 2013 року ПАТ "Полтаваобленерго" перерахувало на рахунки потерпілих грошові кошти, а саме: - на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 131667,12 грн.; - на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 131667,12 грн.; - на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 128305,62 грн.. Всього ПАТ "Полтаваобленерго" відшкодувало на загальну суму 406639,86 гривень (остаточна сума до виплат визначена з врахуванням виплат страховою компанією та вирахуванням податків). Відповідно до ст. 1191 ЦК України "право зворотної вимоги до винної особи" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, завдану підприємству, установі організації при виконанні трудових обов"язків, працівники з вини яких її завдано, несуть матеріальну відповідальністьу розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток розмірі. Якщо ж пряма дійсна шкода заподіяна працівником підприємству, перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди, хоча вона має ознаки прямої дійсної, працівником не покривається. Відповідно до п.3 ст. 134 КЗпП України вказано, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоду завдано діяннями працівника, які мають ознаки діянь, передбачених у кримінальному порядку. На основі викладеного можна зробити висновок, що повна матеріальна відповідальність застосовується у випадках передбачених законодавством. В даній статті дається вичерпний перелік випадків, коли працівники несуть повну матеріальну відповідальність. В зв'язку з цим, [PERSON] повинен нести повну матеріальну відповідальність. Згідно ст.. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану. Постанова №14 від 29.12.1992 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» говорить, що відшкодування шкоди проводиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії ( бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.. 15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про накладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Суд враховує, ступінь вини відповідача, [PERSON] при заподіянні шкоди, а саме, що він вчинив не умисний злочин, що згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №282/283 від 30.03.2009 року порушення правил вуличного руху було також і в діях велосипедиста, [PERSON]. У відповідності до трудової книжки [NUMBER], [PERSON] працює у ВАТ « Полтаваобленерго» з 20.12.2000 року по даний час. В 2011 році ВАТ « Полтаваобленерго» перетворено у ПАТ « Полтаваобленерго». Відповідач, [PERSON] після аварії не покинув організацію ПАТ « Полтаваобленерго» і продовжує там працювати. На основі довідки №05.06.021/263 від 18.02.2014 року вказано, що [PERSON] виплачена заробітна плата за період з липня по грудень місяць включно 9237 грн. 86 копійок. Відповідно характеристики на [PERSON] наданої ПАТ « Полтаваобленерго» вказано, що характеризується тільки позитивно, завжди виконує доручення і розпорядження керівництва, за що і був представлений для занесення на дошку пошани філії. [PERSON], згідно довідки про склад сім'ї №534 від 21.02.2014 року проживає з батьками, які на основі довідок із «Зіньківського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» мають різного виду хронічні захворювання, відповідно на їх лікування витрачаються великі кошти. Згідно довідок про пенсію, батьки відповідача, згідно підвищення пенсії отримують 1172 грн. 11 коп. та 1049 грн.. Частина даних коштів батьками відповідача витрачається на комунальні послуги, за світло, газ, а тому без матеріальної допомоги, [PERSON] їм не обійтися. Зі слів представника позивача, ПАТ "Полтаваобленерго" не є банкрутом, а є рентабельним підприємством із великим оборотом грошових коштів. Відповідач, [PERSON], зі слів представника позивача, не має права власності на нерухоме та рухоме майно. [PERSON] вказав, що підсобного господарства у нього не має, як немає і інших доходів. У відповідно до довідки № 05.06.01.6/290 від 20.02.2014 року, [PERSON] не являється матеріально відповідальною особою. В зв'язку з цим суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини [PERSON], його майнового стану, умов зазначених в ст.. 137 КЗпП України, які підтверджені перевіреними доказами приходить до висновку про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги та стягненню із [PERSON] - 55 000 ( п'ятдесят п'ять тисяч) гривень як відшкодування сплаченої юридичною особою, власником транспортного засобу, присудженої потерпілим суми. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial