Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

18 червня 2014 року Орган опіки і піклування Преображенської сільської ради в особі в.о. сільського голови Алєйнікова Людмила Анатоліївна звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], в якому зазначає, що у 2007 році в будинку [ADDRESS] Оріхівського району була зареєстрована відповідач [PERSON] зі своїми дітьми: відповідачем [PERSON] (на той час неповнолітнім) та малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На час реєстрації відповідачів житло належало [PERSON], який і дав дозвіл на реєстрацію за своєю адресою, оскільки [PERSON] не могла отримувати соціальну допомогу на дітей, так як на будинок, який їй належить і в якому вона фактично проживала і проживає по цей час зі своєю сім"єю, були відсутні правовстановлюючі документи, що не давало можливості її реєстрації за фактичним місцем проживання. [INFO] року [PERSON] помер. За життя останній заповів своє житло сиротам малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 17 травня 2011 року за останніми було зареєстровано право власності по 1/2 частині на житловий будинок. Розпорядженнями Оріхівської районної державної адміністрації від 25 лютого 2011 року за №58 та №59 над малолітніми сиротами [PERSON] та [PERSON] призначено опікуна [PERSON], а розпорядженнями Оріхівської районної державної адміністрації від 03 грудня 2013 року за №570 її призначено опікуном над майном дітей - сиріт. На даний час [PERSON] із дітьми проживає в [ADDRESS], але зареєструвати дітей і сама зареєструватись не може, так як в будинку зареєстрована сім"я [PERSON] Відповідачі добровільно знятися з реєстрації не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідачі для дітей-сиріт є сторонніми особами і не можуть бути зареєстрованими, а тим більше проживати в вказаному будинку. У відповідності до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто відповідачі без згоди фактичних власників житла, використовує належну їм власність для реєстрації. Ця реєстрація є для малолітніх дітей перешкодою для повного розпорядження і користування належною їм власністю - будинком, тобто ця реєстрація порушує їх права власності. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До того ж, виходячи зі змісту ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов"язана з будь-якими іншими (майновими, тощо) правами особи. Натомість, подальша фіктивна реєстрація відповідачів за адресою, де вони не проживають, є порушенням Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Згідно ч.2 ст.48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у рзі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст.3 Закону України "Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. Згідно ст.7 вказаного закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно ст.11 закону, органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов сімей, які втратили годувальника; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Згідно Закону України "Про місцеве самоврядування", сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об"єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності. Представник позивача в судовому засіданні прохає позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], а також зняти їх з реєстраційного обліку. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, прохає суд його задовольнити. Представник третьої особи Оріхівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з"явився, 29 серпня 2014 року до суду надала листа про розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовими повістками з повідомленням, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Звертаючи увагу, що Відповідачі не з'явилися, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, про що Представник позивача, третя особа [PERSON] не заперечують. Суд, заслухавши Представника позивача - адвоката [PERSON], третю особу [PERSON], розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що згідно будинкової книжки та довідки №340 виданої Преображенською сільською радою 27.02.2014 року у 2007 році в будинку [ADDRESS] Оріхівського району була зареєстрована відповідач [PERSON] зі своїми дітьми: відповідачем [PERSON] (на той час неповнолітнім) та малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с.15-17,18). На час реєстрації відповідачів житло належало [PERSON], що свтерджується домовою книгою (а.с.15-17), саме він дав дозвіл на реєстрацію за своєю адресою, вищевказаних осіб, оскільки [PERSON] не могла отримувати соціальну допомогу на дітей, так як на будинок, який їй належить і в якому вона фактично проживала і проживає по цей час зі своєю сім"єю, були відсутні правовстановлюючі документи, що не давало можливості її реєстрації за фактичним місцем проживання. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] року [PERSON] помер. (64). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ №713679 від 5 травня 2011 року та Витягів про державну реєстрацію №29972951 і №29972978 ще за життя [PERSON] заповів своє житло сиротам малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 17 травня 2011 року за останніми було зареєстровано право власності по 1/2 частині на житловий будинок.(а.с.5, 6,7). Розпорядженнями Оріхівської районної державної адміністрації від 25 лютого 2011 року за №58 та №59 над малолітніми сиротами [PERSON] та [PERSON] призначено опікуна [PERSON] (а.с.10,11), а розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області №570 від 03 грудня 2013 року [PERSON] призначено опікуном над майном дітей - сиріт.(а.с.12). Відповідно до довідки №341 виданої 23.02.2014 року Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. (а.с.19). . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у рзі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст.3 Закону України "Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. Згідно ст.7 вказаного закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно ст.11 закону, органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов сімей, які втратили годувальника; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Згідно Закону України "Про місцеве самоврядування", сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об"єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності. Статтею 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року передбачено, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідачів, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial