Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Тульчинського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2018 вона звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком зі знижкою пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За результатами розгляду її заяви, відповідачем 18.09.2018 було винесено протокол №025150000838 про відмову їй у призначенні пенсії, оскільки нею не надано достатніх підтверджуючих документів про постійне проживання на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт. Кирнасівка, Тульчинського району з 26.04.1986 по 08.06.1989 в період її навчання у Вінницькому політехнічному інституті. В зв'язку з даними обставинами та для реалізації права виходу на пенсію зі зниженням віку, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити факт, що вона постійно проживала на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт.Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області з 26.04.1986 по 08.06.1989. 11.03.2019 від Тульчинського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області надійшов відзив, згідно якого представник просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що позивач звернувшись до суду намагається оскаржити рішення Тульчинського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області щодо відмови в призначенні пенсії, а тому спір підлягає розгляду адміністративним судом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити. Відповідач - представник Тульчинського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутність. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він раніше працював секретарем Кирнасівської селищної ради та знає, що заявник [PERSON] з 1986 року по 1989 рік проживала в [INFO]. Свідок [PERSON] пояснив, що він раніше працював водієм автобуса сполученням "Вінниця-Кирнасівка" та пам'ятає, що [PERSON] з 1986 року по 1989 рік проживала в [INFO]. Вона їздила на навчання до м.Вінниці. В понеділок їхала у м. Вінницю, а в п'ятницю - назад в смт. Кирнасівка. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому\~засіданні встановлено,\~11.09.2018\~позивач звернулась до Тульчинського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області з відповідними документами для призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За результатами розгляду її заяви, відповідачем 18.09.2018 оформлено протокол №025150000838 про відмову у призначенні пенсії (а.с.6-7), з посиланням на те, що подані нею документи суперечили одне одному, оскільки в період з 26.04.1986 по 08.06.1989 вона не могла одночасно навчатись на денній формі в м. Вінниці і постійно проживати в [INFO]. Як вбачається з копії паспорта громадянина України\~серія АА810434,\~виданого 04.08.1998\~Тульчинським РВ\~УМВС України\~в Вінницькій\~області (а.с.5),\~позивач [PERSON] народилась 23.01.1965 в смт.Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області і з 1983 прописана в смт.Кирнасівка. Також факт її прописки в смт.Кирнасвка підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в домі №3 по вул.Гоголя, смт.Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області (а.с.10-16). Відповідно до копії довідки, виданої Кирнасівською селищною радою від 02.07.2018 №02-17/292 (а.с.8) вбачається, що [PERSON], згідно погосподарської книги, паспорта, зареєстрована та проживає з 26.04.1986 по теперішній час в смт.Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, яке відноситься до населеного пункту категорії №4, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 31.12.2014. Також судом встановлено, що позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого рідіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії В-1 № 703589 019897, виданим 17.11.1992 Вінницькою облдержадміністрацією на її ім'я (а.с. 9). Відповідно до пункту 2 «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства. Таким чином, наявність вказаного посвідчення підтверджує, що [PERSON] станом на 1 січня 1993 року була такою, що постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що наявними документами вже підверджено факт постійного проживання заявника на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт. Кирнасівка, Тульчинського району з 26.04.1986 по 08.06.1989, зокрема посвідченням громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та вищевказаною довідкою Кирнасівської селищної ради. Таким чином, оскільки даний факт вже є встановленим, тому юридичний факт постійного проживання заявника на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт. Кирнасівка, Тульчинського району з 26.04.1986 по 08.06.1989, додатковому встановленню в судовому порядку не потребує. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні поданої заяви щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт.Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області з 26.04.1986 по 08.06.1989. Разом з тим, зміст позовної заяви вказує на те, що між сторонами виник публічно-правовий спір, з приводу оскарження дій органу піблічної влади - Тульчинського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області, який здійснює у цих правовідносинах владні управлінські функції на основі законодавства. Відповідно до ст. 19 КАС України, визначено, на справи у публічно-правових спорах, зокрема щодо спорів фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до п. 3 цього Положення, основними завданнями Фонду є зокрема призначення (перерахунок) пенсій. Таким чином, оскільки факт постійного проживання позивача на території зони посиленого радіологічного конторолю в смт.Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області з 26.04.1986 по 08.06.1989 є підтвердженим відповідними документами, і додатковому встановленню не підлягає, а відповідач відмовляється призначати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, тому суд вважає необхідним роз'яснити позивачу, що вона, в даному випадку, має право на оскарження дій відповідача в порядку адміністративного судочинства. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON]П, тому, у відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, що були нею понесені, з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed