Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

05 серпня 2015 року позивач [PERSON] міська рада звернулася до суду з позовом до відповідача\~ [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням -\~ квартирою №18 в будинку 23/1 по вулиці Горького м. Суми. Свої вимоги мотивує тим, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], має статус службового житлового приміщення та є об'єктом права комунальної власності територіальної громади міста Суми. Відповідно до ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660 зазначена квартира надана [PERSON] із визначенням членів сім'ї, а саме : дружині- Ткачової Р.А. та сину [PERSON]. Відповідно до ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660 зазначена квартира надана [PERSON] із визначенням членів сім'ї, а саме : дружині- Ткачової Р.А. та сину [PERSON]. 17 червня 2015 року до [PERSON] міської ради звернувся громадянин [PERSON] з приводу необхідності звернення до суду з позовом про визнання громадянки [PERSON] такою, що втратила право користування службовою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із вказаного звернення [PERSON]та наданих копій документів постійним місцем проживання [PERSON] є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 13 червня 2002 року. Зазначений договір укладено на підставі рішення Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів про розподіл звільнених квартир, одержаних від AT «Нормак-Інвест» від 22 березня 2002 року, відповідно до протоколу засідання адміністрації та профспілкового комітету Сумського ЛВУМГ від 22 березня 2002 року № 68, яким [PERSON] вирішено надати окрему упорядковану 2-х кімнатну житловою площею 28,8 кв. м. квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає , що з даним позовом звертається як власник житла. В судовому засіданні представник позивача -[PERSON] доводи і вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав , зазначених в позові, та пояснила . що відповідач втратила право користування житловим приміщенням- службовою квартирою №18 , в якій фактично проживає її син разом з своєю сім"єю. Відповідач, маючи у власності квартиру [ADDRESS] , вважається , що саме за даною адресою має постійне місце проживання. Вона не проживає в квартирі №18 , а тільки іноді навідує сина та його сім"ю. Представник відповідача -[PERSON] - [PERSON] заперечує щодо задоволення позову посилаючись на те , що позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження того , яким чином відповідач [PERSON] порушує , невизнає або оспорює права та інтереси [PERSON] міської ради, враховуючи той факт , що ордер на квартиру №18 не видавався [PERSON] міською радою. Постійним місцем проживання відповідача є саме квартира №18, в якій також проживає її син [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні як третя особа і як свідок [PERSON] заперечує щодо задоволення позову , посилаючись на те , що до [PERSON] міської ради він із заявою про визнання [PERSON] такою , що втратила право користування житловим приміщенням -квартирою №18 , не звертався . Сам він тривалий час не проживає в квартирі №18 , оскільки після розлучення з [PERSON], сімейні відносини не склалися , і він не став проживати в квартирі. №18.На даний час йому не відомо постійне місце проживання [PERSON].Вважає , що [PERSON] міська рада безпідставно звернулася до суду з даним позовом, оскільки саме не [PERSON], а він втратив право користування жилим приміщенням-квартирою №18, оскільки богато років не проживає в квартирі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи думку сторін , які не заперечують щодо розгляду справи у відсутності третьої особи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третьої особи з урахуванням доказів , що є у справі. Суд заслухавши пояснення представників позивача і відповідача , свідків, вивчивши матеріали справи, вважає , що позов є таким , що не підлягає задоволенню. Допитані в судовому засіданні свідки, кожний окремо, [PERSON] П та [PERSON], мешканки [INFO], сусіди відповідача, пояснили, що з відповідачем знайомі, заперечують , що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі №18. Вони іноді бачать [PERSON], яка вранці виходить з під"їзду і йде на роботу, також її бачать в домашньому одязі в під"їзді та біля нього. Свідки стверджують , що [PERSON] проживає в квартирі №18. Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660, квартира [ADDRESS] надано [PERSON] та членам сім'ї якого визначено дружину [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.6). Суд критично ставитьсяч до посилення представника позивача з приводу того , що квартира №18 є службовою , оскільки зазначений ордер на жиле приміщення не відповідає вимогам Положенню про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджений постановою [PERSON] Міністрів України РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", яким встановлений, що на ордері на службове приміщення в напрямку від верхнього лівого кутка до нижнього правого перетинають сині смуги завширшки 0,5 см. Шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] розірвано 12 березня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 серпня 1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського райсуду м. Суми(а.с.6а). Відповідно до довідки від 10 червня 2015 року № 1099, виданої комунальним підприємством «Сумижитло» [PERSON] міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON]- наймач, [PERSON]- син та [PERSON] - колишня дружина(а.с. 7). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою : [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2002 року.(а.с.8) Між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], з другого боку, склалися неприязні стосунки , про що свідчать ряд звернень [PERSON] в правоохоронні органи. 15 червня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] міської ради із заявою , в якій він зазначив , що в зв"язку з тим , що він і колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] не знайшли взаємопорозуміння стосовно службової квартири , просить в судовому порядку вирішити їх проблему( а.с 6). Як вбачається з вимог заяви , [PERSON] не просить визнати [PERSON] такою , що втратила право користування житловим приміщенням-квартирою №18 , що спростовує посилення позивача з приводу того , що [PERSON] звертався з вимогою про визнання [PERSON] такою , що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З положення ст. 71 ЖК УРСР вбачається , що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верхововного суду України від 12.04.1985р. " Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами ЖК України" у справах про визнання наймачаабо члена його сім"ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням , необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб , які потребують догляду, внаслідок неправомірноїповедінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Стаття 107 ЖК УРСР передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття . Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я , то договір найму жилого приміщення не розривається , а член сім"ї, який вибув , втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, однак позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про порушення його прав зі сторони відповідача. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу , ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб , в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів , про докази ,про їх кількість повинні піклуватися сторони , оскільки саме на них законом покладений обов"язок доказування суду тих обставин , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки , тільки сприяє сторонам у витребуванні таких доказів. Враховуючи наведене , судом встановлено , що [PERSON] і [PERSON] тривалий час не проживають однією сім"єю.Однак, саме по собі припинення сімейних відносин не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за наявності підтвердження її вселення в це житлове приміщення на законних підставах. Як вбачається із позовної заяви та пояснень представника позивача , як на підставу для визнання [PERSON] такою , що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою №18 , є той факт , що останній на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак з такою підставою для визнання відповідача такою , яка втратила право користування житловим приміщенням, суд не може погодиться. Позивачем не надано доказів того , що постійним місцем проживання відповідача є адреса : [ADDRESS]. При ухваленні рішення, суд за основу бере пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які є об"єктивними і узгоджуються з обставинами справи. У суду не має підстав не довіряти поясненням даних свідків , оскількі свідки [PERSON] та [PERSON] не є заінтересованими особами по справі. За таких обставин суд вважає, що позивачем не було доведено , що відповідач втратила право користування житловим приміщенням-квартирою 18 , протягом строку , який перевищує шість місяців, внаслідок чого право на користування житлом позивача є порушеним. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать і витрати на правову допомогу. Представником відповідачем подано документи на підтвердження витрат на правову допомогу на суму 6500 грн., яку просить стягнути з позивача на користь відповідача. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням участі представника відповідача [PERSON]-адвоката [PERSON] у судових засіданнях тривалістю 2 год. 8 хвилин 8 сек., 40% від мінімальної заробітної плати 1450 грн., загальна сума витрат на правову допомогу становить 1238,88 грн., яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved