Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до жилого приміщення. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала, пояснивши, що з 2003 року по 2013 рік сторони перебували в шлюбі. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню та неповнолітню доньок. 16.01.1995 року [PERSON] як члену ЖБК було видано ордер на квартиру [ADDRESS] на сім'ю з трьох осіб: його, дружину [PERSON] та доньку [PERSON] Вказані особи були зареєстровані і проживали в ній з моменту вселення і до 23.11.2014 року. Вказаного дня позивачка прийшла до спірної квартири, але виявила відсутніми вхідні броньовані двері у тамбур, а вхідні двері до квартири були замінені з новими замками в них. На дзвінки ніхто не відповідав, а за дверима було чути биття пляшок, сміх та музику. Позивачка викликала працівників міліції, але на їх дзвінок до квартири відповідач відкрив двері і повідомив, що до квартири нікого не допустить. Міліціянти відібрали у неї пояснення і поїхали. Така ж ситуація відбулась і на наступний день 24.11.2014 року. Тому на підставі ст.64 ЖК України просить вселити її з малолітньою донькою до спірної квартири та зобов'язати відповідача не чинити їй та дитини перешкоди у користуванні вказаним помешканням. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, поскільки будь-яких дій, які б були підставами для її виселення вона не вчиняла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5.03.2015 року було зобов'язано [PERSON] повернути дитину [PERSON] до її місця проживання - квартири [ADDRESS], однак позивач до цього часу не виконала рішення суду і навидь його оскаржила у апеляційному порядку. Поскільки позивач був ініціатором такого звернення до суду, тому вважає відсутнім предмет спору за первісним позовом щодо дитини, а [PERSON] в свою чергу є учасником небезпечної релігійної секти „Велике біле братство", тому систематично знущається над своєю малолітньою донькою, позбавляє можливості її бачитись з близькими родичами, проживати у визначеному законом житлі. Крім того, протягом 2013-2015 років позивач створює умови, за якими неможливо проживати з нею в одному приміщенні, в результаті чого обґрунтовано до неї було пред'явлено зустрічний позов. Сама позивач завдяки відповідачу отримала в дар квартиру в [ADDRESS], але маніпулює малолітньою дитиною і створює видимість відсутності проживання у неї в м. Києві. На сьогоднішній день не визначений ні правовий статус позивачки, ні підстави для її користування квартирою, поскільки вона не є членом ЖБК, не є наймачем квартири, між сторонами відсутні будь-які правові відносини, тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. В свою чергу позивач підлягає виселенню зі спірної квартири, поскільки вона не є членом сім'ї члена ЖБК, яким є відповідач, з 2012 року вона систематично приходить до вказаного помешкання в п'яному стані, разом зі своїм коханцем створюють дебоши, сварки, перешкоджають спокійному проживанню [PERSON] та [PERSON], негативно впливає на доньку [PERSON], на офіційні попередження житлового органу не реагує, тому просить виселити її без надання іншого жилого приміщення. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Козлюк Л.І. в судовому засіданні просила первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, і винести рішення згідно закону з максимальним урахуванням інтересів малолітньої особи. Представник 3-іх осіб [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов, надавши суду пояснення аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Заслухавши сторони, представників 3-х осіб, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеоматеріали, надані сторонами, суд вважає, що первісний позов необхідно задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 11.11.2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2830 (т.1, а.с.8). Від спільних відносин сторони мають двох дітей: повнолітню та неповнолітню доньок - [PERSON], [INFO] (т.1, а.с.10) та [PERSON], [INFO] (т.1, а.с.9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.16-18). Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 13.02.1995 року члену ЖБК „Дарниця-2" [PERSON] був виданий ордер на жиле приміщення в будинку ЖБК серія [NUMBER] на сім'ю з 3 осіб: його, його дружину [PERSON] - позивачку по справі та доньку [PERSON] (т.1, а.с.11). На час розгляду справи сторони не надали документ про зареєстроване в законному порядку право власності на вказану квартиру. Згідно довідки ЖБК „Дарниця-2" станом на 14.01.2014 року право власності на зазначене житло не набуте (а.с.15). Вказана квартира є трьохкімнатною, ізольованою, жилою площею 41,95 м2, яка розташована на 6 поверсі 18-типоверхового будинку, на день розгляду справи в ній зареєстровані сторони по справі [PERSON] та [PERSON], їх діти [PERSON] і [PERSON], а також 3-ті особи [PERSON] та [PERSON] про що свідчать довідки Ф-3 ЖБК „Дарниця-2" (т.1, а.с.12-14; 112). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як передбачено ст.57-58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як наголошує ч.1, ст.145 ЖК України члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. За змістом ч.3, ст.145 ЖК України до членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним жилим приміщенням. У відповідності до ч.1-3, ст.64 ЖК України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно п.п.4, п.54 Постанови Кабінету Міністрів України №163 від 22.08.1991 року „Про затвердження Примірного статуту ЖБК" припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним жилим приміщенням. Вказані норми ст.64 та ст.145 ЖК України регулюють право члена та колишнього члена сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу користування жилим приміщенням, яке перебуває в складі ЖБК. При цьому вони чітко урегулювали природу та характер певних обставин, що припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним жилим приміщенням. В даному випадку розірвання шлюбу між сторонами по справі, не позбавляє [PERSON] права користування спірним житлом. Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2014 року та 24.11.2014 року позивач разом з дитиною [PERSON] намагалась зайти до квартири [ADDRESS], поскільки вхідні двері квартири були замінені. Так як двері їй ніхто не відкрив, а у квартирі лунала музика і розмови людей, тому вона викликала міліцію. Зі змісту висновку дільничного інспектора міліції вбачається, що ним було встановлено: 23.11.2014 року [PERSON] замінив замки вхідних дверей спірної квартири і пояснив працівникам міліції, що не впускає колишню дружину, так як протягом останніх 2 тижнів вона проживає з іншим чоловіком в іншому місці (т.1, а.с.82). Цю інформацію підтвердив і сам [PERSON] у своєму поясненні працівникам Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.11.2014 року, додавши, що до проживання доньки [PERSON] у спірній квартирі він не заперечує (т.1, а.с.84, зворот. бік). В судовому засіданні відповідач пояснив, що за своєю поведінкою позивачка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, з урахуванням наявності у неї на праві власності квартири [ADDRESS], а також наявності житла у її коханця Цепка. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним в судовому засіданні факт перешкоджання відповідачем позивачу користування спірною квартирою з 23.11.2014 року і по теперішній час, тому вона з дитиною підлягають вселенню, поскільки вони є зареєстрованими в спірній квартирі, проживали в ній з моменту заселення на підставі ордера і не визнавались такими, що втратили право користування даним житлом, а [PERSON] необхідно зобов'язати усунути їм перешкоди у користуванні житлом, таким чином, задовольнивши первісний позов. У відповідності до ч.3, ст.148 ЖК України членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу та інших осіб, які проживають разом з ним, може бути виселено в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення також у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Як зазначає ч.1, ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Диспозиція ч.1, ст.116 ЖК України вказує, що тільки при вчиненні певних дій та настанні конкретних обставин особа підлягає виселенню з жилого приміщення без надання іншого житла. Позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтував тим, що [PERSON] своєю поведінкою унеможливлює проживання в квартирі інших мешканців житла. Оцінюючи надані докази по зустрічному позову, суд вважає, що позивачем по зустрічному позову не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України, які б слугували підтвердженням того, що [PERSON] систематично порушувала правила соціалістичного співжиття, робила неможливим проживання для [PERSON] та інших мешканців квартири з нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу до відповідача по зустрічному позову виявились безрезультатними. Крім того, суд не може взяти до уваги повідомлення ЖБК „Дарниця-2" про те, що [PERSON] двічі виносились офіційні попередження і направлялись за її місцем проживання (т.2, а.с.33-34; 95-96), поскільки ЖБК була порушена процедура їх винесення, які оголошуються особі особисто з відібранням підпису або складанням акту у випадку відмови особи від підпису, а направлялись вказані попередження саме у той період часу коли [PERSON] не проживала у спірній квартирі, що само по собі виключає визначення офіційного попередження, а тим більше подальшого вчинення протиправних дій. За таких обставин в задоволенні зустрічного позову про виселення [PERSON]зі спірної квартири необхідно відмовити. Згідно ст.79; 84; 88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову, тому не підлягає задоволенню і вимога відповідача про стягнення витрат на правову допомогу та судовий збір.

Outcome: approved