Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.1988 року № 45 він є власником будинку [ADDRESS] . Згідно акту перевірки проживання та довідки виконкому № 1 Каланчацької селищної ради в даному будинку зареєстровані: він, [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач не проживає у вказаному будинку вже понад 8 років та фактичне місце проживання останнього йому не відомо. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку [ADDRESS] , в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців 4 особи та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які він має сплатити. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає йому в отриманні різного роду пільг, зокрема, субсидії, оскільки одним із критерієм надання такої є кількість осіб, що проживають в будинку. За таких обставин він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.10.2019 року підготовче судове засідання закрито і призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з"явився. Надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про слухання справи на офіційному веб-поталі Судової Влади України. У встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.1988 року позивач є власником будинку [ADDRESS] . Згідно акту перевірки проживання та довідки виконкому № 1 Каланчацької селищної ради в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача. Однак, вже понад 8 років відповідач у вказаному будинку фактично не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У п. 33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З зібраних в судовому засіданні доказів, відповідач [PERSON] зареєстрований, однак фактично не проживає у належному позивачу будинку, чим чинить власнику перешкоди в користуванні житлом. Відповідач тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні, при цьому будь-яких заперечень даного факту із зазначенням поважних причин непроживання відповідачем до суду не подано. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у належному позивачу будинку, та втратив право користування будинком [ADDRESS] , тому позов підлягає задоволенню. Наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є автоматичне зняття відповідача з реєстрації відповідним повноважним органом. Оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання проводиться протягом 7 днів на підставі заяви особи або остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши до органу реєстрації судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved