Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

03.01.2018 [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Доннцької області з заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, розташованої на території Лиманської міської ради. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримав відмову, оскільки спадкоємцем нотаріусу не надані документи, які підтверджують його родинний зв'язок із спадкодавцем. У зв'язку з чим, просить встановити факт родинних відносин, визнавши [PERSON], яка померла [INFO], матір'ю [PERSON]. Заявник [PERSON] в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягав, просив їх задовольнити, підтвердив обставини викладені в заяві. Заінтересована особа: територіальна громада, в особі Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання представника не направила, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності їх представника, рішення у вказаній справі ухвалити на розсуд суду(а.с.19-20). Суд, заслухавши заявника, вивчивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 19.01.2017 Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 67(а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,7500 га, розташовану на території Шандриголіської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 07.11.2005 Краснолиманською міською радою (а.с.8). Статтею 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування в України здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. 1268-1270 ЦК України [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки своєчасно, в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, подав до нотаріуса заяву про її прийняття. Інформацією, наданої 10.01.2018 Державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори ГТУЮ в Донецькій області, повідомлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] заведена спадкова справа № 269/2017 за заявою [PERSON], з іншими заявами про прийнятят спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.21). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2017 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин - відмовлено (а.с.11). Вирішуючи питання про встановлення факту того, що [PERSON] є сином [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER], виданого 15.08.2011 Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, прізвище заявника записано «[PERSON]»(а.с.5-6). В копії актового запису про смерть № 67 від 19.01.2017, прізвище матері заявника у справі [PERSON]- записано як «[PERSON]»(а.с.7). Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] та серії [NUMBER] прізвище померлої записано російською мовою як «[PERSON]»(а.с.23-24). Між тим родинні стосунки [PERSON] та [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.10.1962, де у графі батьки російською мовою зазначено: мати «[PERSON]»(а.с.9). Згідно п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною, обґрунтованою, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved