Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив виселити відповідачів із квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки. Обгрунтував позов тим, що заочним рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний борг від 21.12.2007 року, яка станом на 01.08.2013 року становила 529 928,87 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] за іпотечним договором від 21.12.2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України "Про виконавче провадження". В порушення умов іпотечного договору іпотекодавцем, після його укладення без згоди іпотекодержателя, проведено реєстрацію неповнолітніх осіб у спірному житловому приміщенні, у зв"язку з чим, позивач позбавлений можливості реалізувати предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 211 ЦПК України. Відповідачі, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, винести рішення з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Вказав, що позовні вимоги в частині виселення малолітніх дітей із спірної квартири не підтримує, оскільки вони зареєстровані та мають право користування житловим приміщенням. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеніродовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 21.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено договір про іпотечний борг №213, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 600 000,00 грн., шляхом видачі готівки та на умовах, передбачених цим договором. Цільовим призначенням кредиту є ремонт та облаштування квартири (а.с. 4-7). Відповідно до п. 2.2 договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 15,5% річних. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує банку комісійну винагороду, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 0,3% річних від залишку кредитної заборгованості. Згідно п. 2.3 кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 20.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 21.12.2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за №К-4348. Відповідно до даного договору іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 16-19). Квартира складається з 2 жилих кімнат, загальною площею 63,70 кв.м., жилою площею 34,40 кв.м. Відповідно до п. 1.4 договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності: 1/2 частина квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.08.1995 року; 1/2 частина квартири на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М. 22.03.2001 року, зареєстрованим за №6-629. Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком відступлене повний обсяг майнових прав на користь ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року. Відповідно до п. 2.1.7 іпотечного договору сторони погодили, що предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності, не є часткою, паєм або внеском у спільну господарську діяльність. Пунктом 2.1.11 договору встановлено, що в квартирі, яка складає предмет іпотеки за цим договором, не зареєстровані та не мають права користування такою квартирою малолітні (та/або) неповнолітні діти, а також внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором. У пункті 4.2 договору сторони погодили, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, отриманої відповідно до чинного законодавства України, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, у зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до довідки форми №3 КК "Центр комунального сервісу" від 02.08.2016 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані три особи: [PERSON], яка є власником особового рахунку, з 11.09.1990 року, неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] з 22.12.2009 року (а.с. 20). Судом встановлено, що всупереч договірних зобов'язань іпотекодавцем без згоди іпотекодержателя здійснено реєстрацію малолітніх осіб у спірному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], після укладення іпотечного договору в грудні 2009 року. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний борг від 21.12.2007 року, яка станом на 01.08.2013 року становить 529 928,87 грн., та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 496 476,70 грн., відсотків в розмірі 30 674,56 грн., комісії в розмірі 993,39 грн., пені в розмірі 1 784,22 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], яка складається з 2-х жилих кімнат, загальною площею 63,70 кв.м., жилою площею 34,40 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 24-25). Постановою головного державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Дубасом А.М. відкрито виконавче провадження №51255301 з примусового виконання виконавчого листа №758/14731/13-ц, виданого 13.11.2015 року Подільським районним судом м. Києва на підставі рішення суду від 11.06.2014 року. Положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку"№898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку. Передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом № 898-IV. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону № 898-IV. Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Інших даних, які б свідчили про наявність іншого житла у власності іпотекодавця суду не надано, відповідач в судове засідання не з'явилась, доказів не надала. Проте вона не позбавлена права подати заяву про перегляд заочного рішення суду. А тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1378,00 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved