Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця") та просить стягнути з відповідача: 1) заборгованість із заробітної плати за березень-червень 2017 року в розмірі 22225,63 грн, яка включає: заборгованість з заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 4421,95грн заборгованість з заробітної плати за квітень 2017 року в сумі - 2929,30 грн заборгованість з заробітної плати за травень 2017 року в сумі - 2929,30 грн заборгованість з заробітної плати за червень 2017 року в сумі - 11945,08 грн, в яку входить вихідна допомога при звільненні - 5352,49 грн та коменсація за невикористані 24 дні відпустки - 4880,40 грн 2) компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01.11.2019 року - 4895,62 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах. 16.06.2017 року був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З вказаним наказом про звільнення особисто був ознайомлений. Проте відповідач при його звільненні не здійснив з ним повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. На підставі викладеного просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.03.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 20.03.2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги і просить відмовити в їх задоволенні. При цьому відповідач зазначає, що внаслідок незаконного захоплення частини території України, а саме частини території Донецької області, де знаходиться СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця (непідконтрольна українській владі територія м.Іловайськ) відповідач втратив контроль на виробничими потужностями своїх підприємств. З 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності вказаного структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, було припинено нарахування заробітної плати працівникам вказаного структурного підрозділу. Прийняття вищевказаного рішення було обумовлено відсутністю зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також неможливістю передачі з непідконтрольної території первинних документів. Через відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної тощо), комп`ютерних баз та втраченого контролю над господарською діяльністю за місцем роботи позивача (м.Донецьк, м.Іловайськ) виконання відповідачем свої трудових зобов`язань (ст.ст.47,83,115,116 КЗоТ України) перед працівниками, які залишилися на непідконтрольній території, є неможливим в силу вищевказаних форс-мажорних обставин. Відповідач зазначає, що табелі обліку робочого часу, які є первинними документами та відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати, позивачем не надані, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання. Крім того відповідач зазначив, що 06.03.2019 року позивач отримав у касі Донецької дирекції залізничних перевезень м.Лиман заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1830,74 грн. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював завідувачем виробництва в їдальні ВП «Іловайське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача [NUMBER] , наказом про звільнення позивача № 1938/ДН-ос від 16.06.2017 року. Наказом (розпорядженням) № 1938/ДН-ос від 16.06.2017 року позивача звільнено 16.06.2017 року з посади, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до змісту вказаного наказу при звільненні позивачу необхідно виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 24 дні невикористаної відпустки. Відповідач вище встановлені обставини не оспорював. Судом також встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Запис про звільнення позивача, в трудовій книжці позивача зроблений на підставі наказу № 1938/ДН-ос від 16.06.2017 року і засвідчений підписом провідним начальником відділу кадрів - Н.О.Мала та печаткою відділу кадрів Донецької структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця». Позивачем, на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по червень 2017 року включно, в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати та суми, які підлягають виплаті після обов`язкових утримань. Вказані табуляграми видані ВП ВЧД Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ (ЄДРПОУ 40150216). Так, згідно розрахункового листа сум нарахованої і виплаченої зарплати за березень 2017 року позивачу нараховано 4421,95 грн, з яких оплата за простой (80 годин) - 1314,62 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 3516,26 грн. Згідно розрахункового листа сум нарахованої і виплаченої зарплати за квітень 2017 року позивачу нараховано 2929,30 грн (сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 2329,32 грн.), з яких оплата за простой (152 години) - 2875,71 грн. Згідно розрахункового листа сум нарахованої і виплаченої зарплати за травень 2017 року позивачу нараховано 2929,30 грн (сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 2329,32 грн.), з яких оплата за простой (152 години) - 2875,71 грн. Згідно розрахункового листа сум нарахованої і виплаченої зарплати за червень 2017 року позивачу нараховано 11945,08 грн, з яких: оплата простою (88 годин) - 1591,59 грн, вихідна допомога при звільненні - 5352,49 грн, компенсація за невикористану відпустку (24 дні) - 4880,40 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 9631,35 грн. Відповідно до вищевказаних табуляграм вбачається, що оклад (тариф) позивача становить 4314,00 грн. Аналогічні копії розрахункових листів нарахованих сум і сум, що підлягають виплаті позивачу після утримання податків за березень - червень 2017 року надані суду відповідачем. Зі змісту цих розрахункових листів вбачається, що вони є копіями, які були засвідчені заступником начальника ВП «Іловайського вагонного депо» - [PERSON]. та головним бухгалтером Карачевцевою І.Є. Інформація, яка зазначена в розрахункових листах, які надані позивачем та відповідачем за березень - червень 2017 року є однаковою. З наданої відповідачем копії наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою» вбачається, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів Донецької дирекції залізничних перевезень; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; начальникам відповідних виробничих підрозділів наказано встановити відповідними наказами початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу та оплату за час простою не з вини працівників проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. Копією наказу заступника начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]. № 72 від 17.03.2017 року підтверджується факт встановлення простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Іловайське вагонне депо». Пунктами 5,6 вказаного наказу передбачено на весь період простою працівникам депо в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» та оплату проводити за час простою у робочі дні (зміни) згідно графіку роботи у розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Вказаний документ бува наданий відповідачем. Довідкою розрахунком, що засвідчена заступником начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]., головним бухгалтером [PERSON] та поміником начальника з кадрових питань [PERSON] підтверджується, що станом на дату звільнення [PERSON] мала 24 дні невикористаної щорічної основної відпустки. Вказана довідка надана суду саме відповідачем. Копіями табелів обліку використання робочого часу щодо [PERSON] за березень - червень 2017 року, які надані суду відповідачем, підтверджується, що позивачу, якому присвоєно табельний номер 2902 : в березні 2017 року відмічено 10 відпрацьованих днів, 80 годин (10 днів) простою та 16 годин (2 дні) відпустки без збереження заробітної плати, в квітні 2017 року - 152 години простою. в травні 2017 року -159 годин простою в червні 2017 року - 88 годин простою. При цьому суд зазначає, що відомості зазначені в табелі обліку робочого часу [PERSON] за березень - червень 2017 року повністю узгоджуються з відомостями, які містяться в табуляграмах за аналогічний період, які надані в якості доказу позивачем. При цьому, як вбачається з копій табелів обліку використання робочого часу всі вони є засвідченими заступником начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]., головним бухгалтером [PERSON] та поміником начальника з кадрових питань [PERSON] Факт надання 2 днів відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] в березні 2017 року підтверджується копією наказу № 64/вт від 03.03.2017 року, який видавався заступником начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]. і ним же засвідчений. Довідкою про доходи № 870/2 від 27.09.2020 року, яка підписана в.о. заступника начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - [PERSON] підтверджується, що [PERSON] в березні 2017 року була нарахована заробітна плата в розмірі 2302,28 грн за 71 відпрацьовану годину, з якої утримано 471,54 грн, до видачі - 1830,74 грн. Факт отримання [PERSON] заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі - 1830,74 грн підтверджується видатковим касовим ордером № 136 від 06.03.2019 року. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу норм ст.ст. 115, 116 КЗпП України, вбачається, що відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Згідно матеріалів справи, зокрема відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної праців-ником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтер-ський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), наведене свідчить, що законодавець обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві поклав на власника або уповноважений ним орган, і тому саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Доводи АТ «Українська залізниця» про те, що з березня 2017 року до дирекції не над-ходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не можуть стати підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених вимог. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на за-садах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зве-рненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До суду позивач надала розрахунки заробітної плати за березень-червень 2017 року, згідно яких [PERSON] нараховувалась заробітна плата за вказаний період. Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - червень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника структурного підрозділу "Донецької дирекції залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, наказом заступника начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]. № 72 від 17.03.2017 року, відповідно яких, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією для працівників ВП «Іловайське вагонне депо» встановлено початок простою з 01 березня 2017 року; призначено відповідальних за облік працівників, які знаходяться на простої; наказано здійснювати оплату за час простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. При цьому суд ще раз звертає увагу на те, що вищевказані накази були надані суду саме відповідачем, що свідчить про те, що наявність і зміст вказаних наказів відповідачем не оспорюється. Зазначені накази узгоджуються з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - червень 2017 року також узгоджуються з відомостями, зазначеними у табелях обліку робочого часу за аналогічний період, які суду були надані саме відповідачем разом з поданням відзиву на позов. При цьому, суд звертає увагу на те, що надаючи вказані табеля обліку робочого часу відповідач, в своєму відзиві, не ставив під сумнів відомості зазначені в них. Посилаючись у відзиві на позов на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - червень 2017 року не наводить та не спростовує докази, надані до суду позивачем. До доводів відповідача про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, суд відноситься критично, оскільки на запит суду, відповідач надав суду ряд документів, які були надані позивачем для остаточного розрахунку, які засвідчені заступником начальника ВП «Іловайське вагонне депо» [PERSON]., головним бухгалтером [PERSON] , а саме: табеля обліку робочого часу за березень - червень 2017 року, наказ про надання відпустки позивачу № 64/вт від 03.03.2017 року на 2 дні, а саме 10.03.2017 року та 17.03.2017 року особову картку № 1 щодо [PERSON] , розрахункові листи заробітної плати [PERSON] з липня по грудень 2016 року та з січня по червень 2017 року розрахунок оплати середньої зарплати [PERSON] табельний номер 2902 та розрахунок оплати відпустки останній за період з червня 2016 року по травень 2017 року, довідки про відсутність у [PERSON] депонованої заробітної плати за період 2016-2017 року, про відсутність у останньої заборгованості за спецодягом, довідку розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення щодо [PERSON] , накази начальника структурного підрозділу "Донецької дирекції залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, заступника начальника ВП «Іловайське вагонне депо» - [PERSON]. № 72 від 17.03.2017 року про встановлення простою на ВП «Іловайське вагонне депо». Будь-яких пояснень з приводу того, що надані, самим же відповідачем, вищевказані документи не можуть братися до уваги, оскільки підписані не уповноваженими на то посадовими особами, відповідач у своєму відзиві не зазначив. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Враховуючи наведене, надані позивачем розрахункові листи заробітної плати, які повністю узгоджуються з наданими відповідачем документами, на думку суду є належними доказами, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати. ВП «Іловайське вагонне депо» структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", який видав позивачу щомісячні розрахунки заробітної плати, є виробничим підрозділом відповідача, діяльність якого саме відповідачем протягом трьох років після початку антитерористичної операції не припинялася. Протягом цього строку саме цей виробничий підрозділ, знаходячись на території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, видавав своїм працівникам розрахунки заробітної плати, за якими відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати працівникам по лютий 2017 року включно. Посилаючись на втрату з 16 березня 2017 року контролю над виробничим підрозділом, відповідач, зокрема його структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень", 16 червня 2017 року, тобто вже після втрати контролю, видав наказ про припинення трудових відносин з позивачем та знайшов шляхи внести запис у трудову книжку позивача про її звільнення, що спростовує доводи відповідача про відсутність зв`язків з виробничим підрозділом, в якому працювала позивач та в якому зберігалася її трудова книжка. Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 24 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юри-дична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22). Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Враховуючи, що позивач до 16 червня 2017 року знаходилась з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з березня 2017 року по 16 червня 2017 року на виконання наказів у роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи вона виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй часу простою за період з березня 2017 року по 16 червня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки та грошової допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - червень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства ані при звільненні, ані на час розгляду справи судом, суд вважає, що позивачем доведена сума заборгованості заробітної плати за період з 16.03.2017 року по 16.06.2017 року в сумі 19923,35 грн (нарахована сума), яка складається з таких сум: за другу половину березня 2017 року - нараховано 2119,67 грн. (4421,95(сума нарахована за березень 2017 року) - 2302,28 грн (сума нарахована за першу половину березня 2017 року)), сума до виплати 1685,55 грн(3516,26 - 1830,71(сума, яка виплачена позивачу 06.03.2019 року за першу половину березня 2017 року)). за квітень 2017 року - нараховано 2929,30 грн, сума до виплати 2329,32 грн за травень 2017 року - нараховано 2929,30 грн, сума до виплати 2329,32 грн за червень 2017 року -нараховано 11945,08грн (в тому числі одноразова допомога - 5352,49 грн, компенсація за 24 дні невикористаної відпустки 4880,40 грн), сума до виплати 9631,35 грн. Що стосується компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, то з цього приводу суд виходить з такого. На підставі Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. На підставі ст. 1, 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за березень - червень 2017 року станом на листопад 2019 року (розрахунок приведений в позовній заяві). Вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обгрунтованими, але, перевіривши розрахунок, з урахуванням сум заробітної плати, які підлягають стягненняю з відповідача, суд не може погодитись з розрахунком компенсації, зробленим позивачем виходячи з такого. Як вже було зазначено вище, сума компенсації обчислюється з невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Вказаних норм позивач при здійсненні розрахунку компенсації не врахував. Крім того компенсації не підлягають грошові доходи громадян, які мають разовий характер. Судом встановлено, що при звільненні позивача, останньому відповідачем була нарахована одноразова грошова допомога при припинені трудового договору, на підставі ст.44 КЗпП. Вказане підтверджується табуляграмою за червень 2017 року та копією наказу про звільнення. Враховуючи наведене, оскільки сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору, має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується. Але, позивач вказаних норм також не врахував, у зв`язку з чим розрахунок позивача є невірним. З досліджених судом табуляграмм та довідки про доходи № 870/2 від 27.09.2020 року, яка підписана в.о. заступника начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - Бєлльським П.С. вбачається, що заробітна плата до виплати (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить за: березень 2017 року - 3516,26 грн, при цьому сума в розмірі 1830,71 грн виплачена позивачу 06.03.2019 року, решта суми в розмірі 1685,55 грн (3516,26 - 1830,71 грн) по теперішній час відповідачем позивачу не виплачена за квітень 2017 року - 2329,32 грн, за травень 2017 року - 2329,32 грн, Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати заробітної плати за березень-травень 2017 року повинна обчислюватися саме з вищевказаних сум заробітної плати(з яких вже утримані податки). Вирішуючи питання з якої суми повинна обчислюватися компенсація за червень 2017 року суд виходить з такого розрахунку. З табуляграми за червень 2017 року вбачається, що позивачу була нарахована сума (без утримання податків) в розмірі 11945,08 грн. До вказаної суми також входить одноразова допомога при звільненні (5352,49 грн). Таким чином сума нарахованого позивачу доходу за червень 2017 року (без утримання податків) без урахування одноразової допомоги становить 6592,59 грн (11945,08 - 5352,49). Для нарахування компенсації з вказаної суми слід відрахувати обов`язкові платежі та податки, а саме податок з доходів 18% та військовий збір - 1,5%. Тобто, сума невиплаченого позивачу доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить 2025,45 грн= (2516,09 грн - 19,5 % податку) і саме з суми в розмірі 2025,45 грн повинна обчислюватися компенсація за червень 2017 року. Враховуючи наведене, розрахунок компенсації станом на 01.05.2020 року становить: Місяць, рік не виплаченого доходуСума нарахованого доходу (грн.)ПДФО (грн.) 18%Військовий збір (грн.) 1,5%.Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.) березень 2017 року2302,28 1830,71 1.218 за період з 01.04.2017 по 06.03.2019 року399,98 березень 2017 року2119,67 (4421,95 - 2302,28) 1685,55 (3516,26-1830,71) 1,250 за період з 01.04.2017 по 01.11.2019 року421,95 квітень 2017 року2929,30 2329,32 1.239 за період з 01.05.2017 по 01.11.2019 року557,13 травень 20172929,30 2329,32 1,223 за період з 01.06.2017 по 01.11.2019 року520,08 червень 20176592,59 (11945,08 - 5352,49) 5307,03 1,204 за період з 16.06.2017 по 01.11.2019 року1082,70 липень 20172516,09 (5874,41 - 3358,32) 2025,451,218 за період з 17.07.2017 по 01.05.2020 року442,48 всього 2981,84 Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 22905,19 грн, а саме: в частині стягнення нарахованої заборгованості по заробітній платі за березень-червень 2017 року в сумі 19923,35 грн в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - в сумі 2981,84 грн. Зазначені суми підлягають виплаті позивачу за вирахуванням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102,00 грн. Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмір 2102,00 грн, але позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов них вимог, а саме (84,46%) у сумі 1775,35 грн, оскільки вимоги позивача задоволені частково(ціна позову - 27121,25 грн, задоволено 22905,19 грн).

Outcome: partial