Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Заявник звернулася до\~суду із\~вказаною заявою,\~обгрунтовуючи вимоги\~тим,\~що [INFO] на\~тимчасово окупованій\~території України,\~у м.Макіївці\~ Донецької\~області,\~помер \~її батько,\~ [PERSON] .\~Лікарське свідоцтво\~про смерть\~було видане\~медичним закладом,\~що розташований\~ на\~тимчасово \~окупованій території\~України,\~не відповідає\~вимогам \~законодавства України,\~ тому\~зареєструвати на\~його підставі\~ смерть\~особи \~в органах\~ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~ та\~отримати свідоцтво\~про смерть\~українського зразку\~не \~можливо,\~ у\~зв`язку з\~чим \~просила \~встановити \~в судовому\~порядку факт\~смерті \~ [PERSON] ,\~ що настала [INFO] у м.Макіївці Донецької області через атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Підтвердити родинний зв`язок між нею та померлим [PERSON] не можливо через наявність помилок у написанні її прізвища у різних правовстановлюючих документах, тому просила встановити факт родинних відносин між ними, оскільки після укладення шлюбу вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , але у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища зазначено присвоєне їй після реєстрації шлюбу прізвище - [PERSON] замість [PERSON] , що перешкоджає їй звернутися до суду з заявою про встановлення факту його смерті, оскільки таке право передбачено лише для родичів померлих осіб. Заявник у судове засідання не з`явилася, у заяві зазначила про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.\~ Як зазначає заявник, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м.Макіївці Донецької області через атеросклеротичний коронарокардіосклероз, лікарське свідоцтво про його смерть було видане «Республіканським бюро\~ судово-\~медичної експертизи»,\~яке вона\~надала у якості доказу вимог\~ про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Правилами державної\~реєстрації актів\~громадянського стану\~в Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства Юстиції\~\~України\~ за\~\~№ 52/5\~від 18.10.2000\~року,\~визначено,\~що підставами\~для проведення\~державної реєстрації\~ смерті\~ є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстованим у Міністерстві\~ юстиції\~ України\~ 25.10.2006 за N 1150/13024. Відповідно до\~\~ст.17\~Закону України\~ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться\~ органом\~ державної\~ реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в\~ певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст. 9\~ Закону України\~ « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,\~ будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті (будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом), є недійсним і не створює правових наслідків, тобто, надані заявником документи не є допустимими доказами в розумінні ст.78 ЦПК України. Відповідно до п.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях», Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Відповідно до вимог ст.17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тобто, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Таким чином, судом встановлено, що [INFO] у м.Макіївці Донецької області\~помер [PERSON] , [INFO] , видане\~ медичним закладом на тимчасово окупованій території України лікарське свідоцтво про смерть є недійсним та, у відповідності зі ст..9 Закону України «Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»,\~\~не створює\~правових наслідків,\~тобто,\~ для проведення державної реєстрації смерті існують об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України,\~ суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви\~ про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. З приводу вимог щодо встановлення факту родинного зв`язку з померлим [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно паспорту, заявник [PERSON] , [INFO] , на другій сторінці паспорту її прізвище записане російською мовою " [PERSON] ". ( а.с.3-5) Зі свідоцтва про народження від 22.12.1970 року, виданого Куйбишевським райЗагс м.Донецька, оформленого російською мовою, встановлено, що « [PERSON] » народилася [INFO] , її батьком записано мовою оригіналу « [PERSON] ». (а.с.13) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м.Донецька, 02.02.1999 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис за № 32, після розірвання шлюбу заявниці залишено прізвище [PERSON] .. (а.с.9) З витягу за № 00031718629 від 20.07.2021 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища встановлено, що 01.06.1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] , шлюб розірвано 02.02.1999 року, про що складено актовий запис відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьку. ( а.с.26) Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що розбіжності у написанні прізвища заявника у паспорті та у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану виникли через їх різний переклад різними особами під час їх оформлення, тому суд прийшов до висновку, що заявник є донькою померлого [PERSON] , тому вимоги про встановлення факту родинних відносин також слід задовольнити.

Outcome: approved