Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до Рахівської державної нотаріальної контори м.Рахів, треті особи без самостійних вимог: Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області в особі реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, виконавчий комітет Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть, яке видане виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради, Рахівського району Закарпатської області та про що зроблено відповідний запис про смерть за №59, залишилося як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS]. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона як спадкоємець за законом, звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі такого їй нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з відсутністю первинної реєстрації спадкового будинку, про що видано відповідну постанову. У 2013 році КП "БТІ" Рахівської районної ради за її заявою, була проведена технічна інвентаризація спадкового будинку, на підставі якої був виданий технічний паспорт, де зазначалось що спадкове майно було збудоване в 1964 році. Відповідно до зведеного акту оцінки будівель та споруд, яка зроблена КП "БТІ" Рахівської районної ради, вартість житлового будинку [ADDRESS], становить 69 524 гривень. Позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла на себе всі права та обов'язки від померлої матері щодо спадкового будинку, та будинок належить їй на праві власності з дня відкриття спадщини. На підставі наведеного просили визнати за [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає у повному обсязі. Представник відповідача Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, однак завідуюча Рахівської ДНК - Пріц О.І., надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Великобичківської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак селищний голова Зеленко О.Д. надіслала заяву, в якій просила розглянути справу у відсутності їх представника. Проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Реєстраційної служби Рахівського РУЮ, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2008 року. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що після смерті громадянки [PERSON], залишилося як спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] З довідки № 871/02-05 від 26.08.2013 року, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], рахується за померлою громадянкою [PERSON], 1930 р.н., яка до дня смерті проживала по вищевказаній адресі. Вартість даного житлового будинку відповідно до зведеного акту оцінки будівель та споруд, яка зроблена КП "БТІ" Рахівської районної ради, становить 69 524 гривень. Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], являється спадкоємцем першої черги за законом, нині померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 10 вересня 1913 року. Поряд з цим, позивачкою та її представником не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що відсутні інші спадкоємці за законом чи за заповітом за нині померлою [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджувалися; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При розгляді даної цивільної справи суд керується положеннями статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оформлення права на спадщину регулюється Главою 89 ЦК України, зокрема статтями 1296, 1297, 1298 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, яків працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватної нотаріальною діяльністю. Відповідно до Закону України "Про нотаріат", Цивільного та Сімейного кодексів України нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочин ( договори, заповіти, довіреності, тощо), вживають заходи щодо спадкового майна, видають свідоцтва про право на спадщину. Розділ 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначає, що на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача свідоцтва провадиться у строки, установлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, при переході майна за правом спадкоємства за заповітом до інших учасників цивільних відносин свідоцтво про право на спадщину видається цим особам. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування доказів перевіряє: факт смерті спадкоємця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Таким чином, діючим законодавством передбачено порядок оформлення спадкових прав, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування " від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягає. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку за умови відсутності спору про право на спадщину. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], зверталася до Рахівської ДНК із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON]. Однак постановою державного нотаріуса Пріц О.І. № 86 від 04 листопада 2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Представником позивачки у позовній заяві не ставиться вимога про оскарження постанови державного нотаріуса та визнання його дій неправомірними, в той же час, представник Рахівської нотаріальної контори Закарпатської області надає суду заяви в яких зазначає, що позовні вимоги позивачки про визнання права власності в порядку спадкування визнає, за таких обставин, суд приходить до висновку, про відсутність спору між сторонами. Окрім того, на думку суду, представником позивачки не вірно обрано форму захисту свого порушеного права, Рахівська державна нотаріальна контора, є неналежним відповідачем по даній справі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачці, стосовно визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS], суд виходить з того, що позивачкою та її представником не надано жодних доказів того, що вона являється єдиним спадкоємцем за померлою [PERSON]. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON]. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed