Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" в особі філії Луцьке регіональне управління звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 76000 доларів США під 14,3 % річних з кінцевим терміном повернення 18 липня 2015 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути кредит рівними частинами згідно графіку та щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом. Кредит [PERSON] не повертає, відсотки не сплачує, ніяких дій щодо погашення заборгованості не вживає. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року, надано поруку [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої, останні несуть солідарну відповідальність з позичальником в разі невиконання умов кредитного договору. [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення позивачу належних до сплати коштів у передбачений кредитним договором термін не виконав. Станом на 01 березня 2013 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ "Надра" в сумі 630737 гривень 54 копійки, з них: заборгованість по тілу кредиту 513958,13 грн., нараховані та несплачені відсотки - 43326,14 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 12706,47 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 60746,80 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідачів солідарно 630737 гривень 54 копійки заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання договорів поруки припиненими. Свої позовні вимоги мотивують тим, що відповідно до договору «Автопакет» №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями в забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 76000 доларів США під 14,3 % річних з кінцевим терміном повернення 18 липня 2015 року. Відповідно до п.3.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що поручителі, кожен окремо, безвідривно та безспірно зобов»язуються відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з кредитного договору. У зв»язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасного погашення суми заборгованості банк використав своє право, передбачене п.4.2.5 договору, щодо вимоги дострокового повного повернення кредиту, надіславши відповідно до вимог п.4.3.5 договору позичальнику та всім поручителям 25.03.2010 року відповідну претензію, в якій запропонував погасити в повному обсязі заборгованість за кредитом протягом 3-х робочих днів з моменту отримання листа-вимоги. Згідно з п. 8.5 договору від 18 липня 2008 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань, тобто фактично строк дії договору поруки не встановлено. Протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банк не пред'явив до них як до поручителів жодних вимог, у зв'язку з чим порука є припиненою. Просили визнати припиненою поруку [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року, укладеними між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року прийнято зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" про припинення договору поруки до спільного розгляду з первісним позовом за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав повністю з обставин, викладених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити в зв»язку з його безпідставністю. Представник відповідачів первісний позов визнала частково, не заперечувала щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] Зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року відповідно до укладеного кредитного договору «Автопакет» №6М/2008/840-МК/80Ю/АП відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 76000 доларів США під 14,3 % річних з кінцевим терміном повернення 18 липня 2015 року. (а.с. 6-9). Відповідно до додаткової угоди № 1 від 17 лютого 2009 року до кредитного договору № 6М/2008/840-МК/80Ю/АП, сторони домовились про встановлення кінцевого терміну погашення кредиту до 20 липня 2018 року та встановили щомісячну суму мінімально необхідного платежу в розмірі 1189, 85 доларів США. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості по кредиту, з якого вбачається, що станом на 01 березня 2013 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ "Надра" в сумі 630737 гривень 54 копійки, з них: заборгованість по тілу кредиту 513958,13 грн., нараховані та несплачені відсотки - 43326,14 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 12706,47 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 60746,80 грн. Відповідно до п.4.2.5 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафів, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вимога банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 630737 гривень 54 копійки підлягає до задоволення. Відповідно до договору «Автопакет» №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями в забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 76000 доларів США під 14,3 % річних з кінцевим терміном повернення 18 липня 2015 року. Згідно п.3.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що поручителі, кожен окремо, безвідривно та безспірно зобов»язуються відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з кредитного договору Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Постановою Верховного Суду України від 23 травня 2012 року було переглянуто ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2011 року, постановлену в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «TWM», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме - ч. 4 ст. 559 ЦК України. В цій постанові висловлена правова позиція, згідно з якою умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У справі, що переглядалася Верховним Судом України, установивши, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки відповідними пунктами цих договорів установлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителів, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційний та касаційний суди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Умовами укладеного між банком і [PERSON] кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафів, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Судом встановлено, що 11 вересня 2012 року [PERSON] була направлена лист-вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2008 року в повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту отримання вимоги, згідно якої банк вимагав достроково сплатити суму заборгованості в розмірі 75 234, 90 доларів США, в тому числі заборгованість за основним боргом по кредиту в сумі 65 490, 24 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 810, 79 доларів США, заборгованість по пеням, штрафам в сумі 8933, 87 доларів США. Таким чином, саме даною вимогою засвідчено, що кредитор використав своє право вимоги дострокового повернення кредиту. Дану обставину також ствердив в судовому засіданні представник позивача, який вказував, що зазначеним листом-вимогою банк вимагав дострокового погашення всієї суми боргу, що складається із зазначених в даному листі сум. Відтак, суд при йшов до висновку, що кредитором був змінений строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Згідно з п. 8.5 укладеного між сторонами договору від 18 липня 2008 року, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань . Отже у вказаному договорі поруки не визначено строк в розумінні ст. 252 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється. Оскільки лист-вимога була направлена позичальнику і поручителям 11 вересня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 22 березня 2013 року, тобто за спливом шестимісячного строку. Тому порука [PERSON] та [PERSON] припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Покликання представника позивача на ту обставину, що договором № №6М/2008/840-МК/80Ю/АП від 18 липня 2008 року визначено строк дії договору до 18 липня 2015 року, який в подальшому був змінений додатковою угодою № 1 від 17 лютого 2009 року до 20 липня 2018 року на увагу суду не заслуговує, поскільки засвідчує лише строк кінцевого терміну погашення кредиту і спростовується умовами п. 8.5 даного договору. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем [PERSON] судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial