Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача. У позові зазначає , що їй , на підставі договору дарування від 24.01.2008 р. належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно . З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 р. та набрало законної сили . Після розірвання шлюбу з відповідачем , вона залишилася в своєму будинку , а відповідач виїхав мешкати до м. Першотравенська Дніпропетровської області , проте постійне місце проживання відповідача залишається в її будинку . У зв"язку з тим , що з набранням законної сили рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу відповідач перестав бути членом її сім"ї , в добровільному порядку знятися з реєстрації в її будинку відмовляється , вона змушена звертатися до суду з цією позовною заявою . Той факт , що в її будинку зареєстровано постійне місце проживання , до того ж вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги , що призводить до необгрунтованих щомісячних витрат . Просить суд : - усунути перешкоди у користуванні нею своїм майном , будинком [ADDRESS] позбавивши права користування цим будинком [PERSON] шляхом виселення . - стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати . Сторони в судове засідання не з"явилися . Позивач в своїй заяві змінила правові підстави позову. Просить суд розглядати дану справу з такої правової підстави , як " позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача [PERSON] " . Також просить суд справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю . Відповідач позов не визнає по тим підставам , що в спірному будинку зберігаються його речі , привезені з м. Кривого Рога . Суд ухвали справу розглянути без участі сторін. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає повному задоволенню . Судом встановлено , що згідно договору дарування від 28.03.2008 р. , посвідченого 28.03.2008 р. приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області позивач є власником спірного домоволодіння. Також , згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно , виданого Павлоградським МБТІ від 24.04.2008 р. , зазначається , що за позивачем зареєстровано зазначене вище домоволодіння . Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано. В довідці Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 14.04.2016 р. ( вих. № 2123 ) відповідач дійсно зареєстрований у будинку [ADDRESS]., власницею якого є позивачка, що підтверджується вищезазначеним договором . Крім того , факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується Актом депутата від 14.04.2016 р. та його заявою до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 р. В даній заяві відповідач фактично підтверджує факт проживання в м. Першотравенську Дніпропетровської області . З урахуванням того, що відповідач , хоча і прописаний у вищезазначеному домоволодінні , суд приходить до висновку про те, що з припиненням шлюбних взаємовідносин та з виїздом в інший населений пункт у нього і припинилося право користуватися житловим будинком. За таких умов відповідач продовжує користуватися житловим будинком без належної правової підстави. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З огляду на те, що відповідач на даний час не являється членом сім"ї власника будинку, угоди між ними про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, відсутні правові підстави для користування ним спірним житловим приміщенням. Отже, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації. Суд не бере до увагу невизнання відповідачем позову по тим підставам , що у спірному домоволодінні знаходяться його особисті речі. Дана обставина не впливає на предмет спору. Суд вважає, що надані позивачкою докази являються достатнім підтвердженням вимог викладених в заяві. Враховуючи все вище наведене, суд вирішив задовольнити заяву повному обсязі.. На підставі викладеного ,

Outcome: approved