Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до СТОВ "Чернівчанка-Агро" про визнання договору оренди землі недійсним. Даний позов обгрунтований тим, що позивачу належить земельна ділянка, що розташована на території Борівської сільської ради. В 2015 році позивач випадково дізналась про те, що 11 січня 2008 року між нею та СТОВ "Чернівчанка-Агро" було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Позивач вважає даний договір орени землі недійсним, так як його не укладала та не підписувала на підтвердження ччго подала до суду копію висновку експерта №3602/3603/16-21 від 22.12.2016, зроблений на її заяву до Вінницького відділення КНДІСЕ. Так, даним висновком ствердджується, що підпис від імені [PERSON] у договорі №2 оренди земельної ділянки від 11 січня 2008 року виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та показав, що в 2016 році позивач виявила намір розробити техніяну документацію щодо відведення належної їй землі. Та з'сувалось, що земельна ділянка позивача перебуває в оренді у СТОВ "Чернівчанка - Агро", про що позивачу не було раніше відомо. Тому [PERSON] звернулася до судового експерта аби провести почеркознавче дослідження її підпису у договорі оренди землі. Висновком експерта стверджується, що підпис у договорі оренди землі проставлений не позивачем, а іншою осообою. При цьому, представник позивачва зазначив, що [PERSON] з січня року отримувала орендну плату за використання СТОВ "Чернівчанка-Аро" належної їй земельної ділянки. Представник відповідача, будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи повідомленим, в судове засідання за невідомих суду причин не з'явився. З огляду на викладене, суд, в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, досліживи матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні дійшов наступного висновку. Так, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,7816 га, що розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 11 січня 2008 року між СТОВ "Чернівчанка-Агро" та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Попри це суду було надано копію висновку експерта, виконаного на замовлення позивача за №3602/3603/16-21 від 22.12.2016, яким стверджується, що підпис від імені [PERSON] у договорі №2 оренди земельної ділянки від 11.01.2008 виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Посилаючись на вказаний висновок експерта позивач стверджує, що даний договір земельної ділянки нею не підписувався, про його існування позивачу було невідомо, у зв'язку із чим він підлягає визнанню недійсним з підстав порушення на момент його укладення вимог ст. 203 ЦК України, а саме відсутність волевиявлення учасника правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Разом із тим, встановлення навності чи відсутності у сторони волевиявлення на укладення договору та на його підписання потребує спеціальних знань, тобто тих, які виходять за межі знань осіб, які беруть участь у справі, та судді, котрий розглядає справу, задля чого вимогами ст. 143 ЦПК України передбачено можливість призначення ухвалою суду судової експертизи, що можлве виключно за наявності відповідного клопотання строни. Відповідно до ст.66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. При цьому, суд зауважує, що не може вважатись актом судової експертизи висновок спеціаліста наданий заявником (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одрежання нею ухвали суду про призначення експертизи. У зв'язку із чим суд не бере до уваги висновок експерта, що був виконаний на заяву позивача поза межами судового розгляду. Ухвалою суду від 19 січня 2017 року було роз'яснено позивачу право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи, втім ані позивач, ані її представник таким правом не скористалися. У зв'язку із чим в розумінні ст. 60 ЦПК України позивачем та її представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у [PERSON] вільного волевиявлення на укладення договору (його підписання). Окрім того, приходячи до такого висновку суд також врахував покази представника [PERSON], який в судовому засіданні фактично спростував викладені в позовній заяві доводи, зазначивши про те, що позивач отримувала від СТОВ "Чернівчанка-Агро" орендну плату за користування останньою належною позивачеві земельною ділянкою, починаючи з січня 2008 року до дня звернення [PERSON] з даним позовом до суду. Тобто, позивач знала про наявність спірного договору оренди землі та погоджувалася із умовами, що передбачені цим договором. Таким чином, в судовому засіданні беззастережно доведено те, що [PERSON] знала про наявність договору оренди землі, що є предметом спору в даній цивільній справі та погоджувалася з ним. У відповідності до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами Вимогами ст. 60 ЦПК Украни встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено допустимими доказами(ч.2 ст.59 ЦПК України), що 11 січня 2008 року [PERSON], угоду з відповідачем СТОВ "Чернівчанка-Агро" не укладала, оскільки копія висновку експерта №3602/3603/16-21 від 22.12.2016, є недопустимим доказом, а інших доказів суду не надано.

Outcome: dismissed