Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 (Дніпровської окружної прокуратури міста Києва) в інтересах держави в особі позивача - Київської міської ради звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1.Визнати недійсним договір дарування № 4-782 від 21.10.2009, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] ; 2.Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15718713 від 02.08.2016, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.08.2016 внесено запис про право власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 989730380000; 3.Визнати недійсним договір купівлі - продажу № 2427 від 26.10.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. щодо квартири [ADDRESS] ; 4.Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17095799 від 26.10.2016, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.10.2016 внесено запис про право власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 989730380000; 5.Визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 683 від 07.03.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. щодо квартири [ADDRESS] ; 6.Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19350704 від 07.03.2017, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.03.2017 внесено запис про заборону на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 989730380000; 7.Визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м за Київською міською радою; 8.Судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури міста Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Київською місцевою прокуратурою № 4 в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12016100040011534 від 14.08.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, встановлено факт незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. Так, рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 400 від 29.06.1981 спірну квартиру було надано [PERSON] , якій на підставі рішення було надано ордер на користування вказаною квартирою № 85867 серії Б від 03.07.1981. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру нікому не видавалось. Підставою для первинної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, здійсненої 02.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. за [PERSON] , став договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.10.2009 за реєстром № 4-782, відповідно до якого [PERSON] як дарувальник подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В подальшому, 26.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність спірну квартиру. На підставі договору було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме. Однак, договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.10.2009 року за реєстром № 4-782 не може бути законною правовою підставою для набуття права власності, оскільки квартира [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, не відчужувалася, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а [PERSON] не набувала права власності на майно у встановленому законом порядку, отже спірне майно є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради. Рішення щодо оформлення документів на приватизацію спірної квартири Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру нікому не видавалось. Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів ордер № 85867 серії Б від 03.07.1981 на користування квартирою [ADDRESS] видано саме [PERSON] , отже, саме вона могла звертатися щодо приватизації вказаної квартири, а тому [PERSON] не могла набути право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5381 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві власності 17.03.1998 за реєстраційним № 3370. Оскільки спірна квартира не могла бути подарована особою, яка не є її власником, договір дарування № 4-782, укладений 21.10.2009 між [PERSON] , як обдаровуваною, та [PERSON] , як дарувальником, та посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] суперечить вимогам чинного законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним. Таким чином, спірна квартира не могла бути продана [PERSON] , у зв`язку з тим, що остання не була її власником, а отже договір купівлі-продажу № 2427, укладений 26.10.2016 між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. суперечить вимогам чинного законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним. Реєстрація права власності, що відбулась на підставі документів, визнаних недійсними порушує право дійсного власника цього майна - територіальної громади м. Києва та для відновлення якого є потреба у скасуванні реєстрації права власності за [PERSON] , та у скасуванні реєстрації права власності за [PERSON] . Крім того, в ході досудового розслідування стало відомо, що 07.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] , укладений договір іпотеки щодо квартири [ADDRESS] , серія та номер: 683, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. У зв`язку з тим, що вказана квартира вибула з власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з порушенням приватизаційної процедури, що тягне за собою визнання недійсним всіх договорів, укладених відносно вказаного житла, договір іпотеки від 07.03.2017 суперечить вимогам чинного законодавства і є недійсним. Також є потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19350704 від 07.03.2017, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.03.2017 внесено запис про заборону на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 989730380000. Порушення інтересів держави полягає в тому, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м, незаконно вибула з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись нею, чим завдається шкода інтересам держави. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2019 відкрито провадження у цій справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі: Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єдігарова Ельвіра Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. 13.12.2019 ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості (квартира), загальною площею 21,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] та яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), до вирішення справи по суті. 23.12.2019 до суду надійшов відзив представника відповідача-1 [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву, у якому проти обставин наведених у позові та його підстав заперечує і не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважаючи їх необґрунтованими та надуманими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, Київська місцева прокуратура № 4 не має права звернення до суду з відповідною заявою, оскільки не має повноважень на представництво інтересів держави. Матеріали справи не містять інформації про те, що рішення щодо оформлення документів на приватизацію спірної квартири жодним іншим з уповноважених на це органом, окрім Дніпровської районної у м. Києва державної адміністрації, не приймалися та свідоцтво про право власності на квартиру не видавалось. Не відповідає дійсності та є таким, що засноване на припущеннях, твердження позивача про те, що відповідно до інформації Київського державного нотаріального архіву запис від 29.01.1998 за реєстровим № 5381 відсутній у Реєстрах для реєстрації нотаріальних дій Восьмої київської державної нотаріальної контори за 1998 рік. Вказані обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2018 по справі № 755/173/18, яке набрало законної сили. Відповідач-1 просить застосувати строки позовної давності, оскільки про порушення свої прав позивач дізнався 14.08.2016 при відкриття кримінального провадження, а позовна заява надійшла до суду 27.08.2019 (т. 1 а.с. 138). Твердження позивача, про те що нотаріус [PERSON] не може бути залучена до розгляду справи, суперечить чинному законодавству. Відповідач-1 переконаний, що він законно набув право власності на квартиру на підставі укладеного з попереднім законним власником договору купівлі-продажу. 23.01.2020 до суду надійшло клопотання третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. про розгляд справи за її відсутності. 03.02.2020 до суду надійшла відповідь заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Ясь О. в інтересах держави в особі: Київської міської ради, на відзив, у якій якого доводи відкидає на наполягає на задоволенні позову, з огляду на таке. В силу чинного законодавства України прокурор наділений правом звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, у чому саме полягає таке порушення. Київрадою ефективні заходи цивільно-правового характеру щодо повернення майна у комунальну власність не вживалися, а остання просила Київську місцеву прокуратуру № 4 пред`явити відповідний позов, що свідчить про відповідну бездіяльність. Щодо відсутності даних про те, що [PERSON] і [PERSON] одна і та ж сама особа, то це спростовується матеріалами справи, зокрема, згідно з даними Форми № 1 [PERSON] обміняла паспорт у зв`язку з переходом на дівоче прізвище - [PERSON] . Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до 2016 року будь-яких записів з приводу спірного об`єкту нерухомого майна свідчить про не вчинення Київрадою жодних легітимних дій щодо відчуження такого майна та відповідно перебування у власності територіальної громади міста Києва спірного майна до дати реєстрації в Реєстрі права власності на спірне майно. Твердження представника відповідача-1 про те, що матеріали справи не містять документів та доказів щодо неприйняття іншим уповноваженим органами рішень про приватизацію зазначеної квартири, не відповідають дійсності оскільки спростовуються інформацією Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.07.2017, відповідно до якої спірна квартира на праві власності за будь-ким не реєструвалася. Матеріалами справи доведено, що квартира належала Київській міській раді та останньою на користь третіх осіб вона не відчужувалась та не приватизувалась, що виключає можливість набуття [PERSON] чи будь-якою іншою особою права власності на зазначену квартиру. Запис від 29.01.1998 за реєстровим № 5381 відсутній в Реєстрах для реєстрації нотаріальних дій Восьмої Київської державної нотаріальної контори за 1998 рік. Інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації від 07.11.2017, відповідно до якої договір дарування від 29.01.1998, за реєстровим № 5381 останнім 17.03.1998 за № 3370 не реєструвався. Таким чином, правочин не здійснювався, а [PERSON] не набувала права власності на спірну квартиру на шляхом приватизації, ні на підставі договору дарування квартири. Щодо пропуску прокуратурою строку позовної давності зазначає, що закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії, а з часом, коли особі, право якої порушено, або прокурору стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Сам факт внесення відомостей до ЄРДР не свідчить про обізнаність з усіма обставинами щодо відчуження майна, а лише надає можливість провести необхідні слідчі дії, в ході яких встановлюється чи спростовується інформація щодо вчинення кримінального правопорушення. Достеменно про факт вибуття з власності територіальної громади м. Києва спірного майна прокуратура дізналася після отримання відповіді на запит від приватного нотаріуса Марченко О.І., отже саме від цієї дати починається перебіг позовної давності. Оскільки за інформацією Київського державного нотаріального архіву запис від 29.01.1998 за реєстровим № 5381 в Реєстрах для реєстрації нотаріальних дій Восьмої Київської державної нотаріальної контори за 1998 рік, відтак відсутні підстави для залучення у якості третіх осіб державних нотаріусів [PERSON] та [PERSON] . За даними Єдиного реєстру нотаріусів на території України нотаріусів з прізвищами [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано, а отже останні не є нотаріусами у розумінні Закону, та залучення їх до участі у справі у якості третіх осіб не вплине на їх права та обов`язки, в розумінні ст. 53 ЦПК України, у зв`язку з припиненням їх діяльності. 25.02.2020 до суду надійшла заява третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М.О. про розгляд справи у його відсутність у відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 27.02.2020 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про поновлення строку на подання відзиву, поновлено представнику відповідача строк на подання відзиву та прийняти відзив відповідача [PERSON] від 23.12.2019. Цього ж дня ухвалою суду задоволено клопотання позивача заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 про витребування доказів від Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації, Київського державного нотаріального архіву та Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. 08.04.2020 та 14.04.2020 до суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла інформація на виконання ухвали суду від 27.02.2020 про витребування доказів. 14.04.2020 до суду надійшов лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали суду від 27.02.2020. 22.04.2020 до суду від Київського державного нотаріального архіву надійшла інформація на виконання ухвали суду від 27.02.2020 про витребування доказів. Ухвалою суду від 25.06.2020 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті, в судове засідання викликано сторони по справі. У своїх поясненнях, що надійшли до суду 22.10.2020, представник Київської міської ради - Хрущ А.П. підтримує позовну заяву та просить її задовольнити у повному обсязі, слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. Ухвалою від 24.12.2020 судом задоволено клопотання представника позивача Київської міської ради - Хрущ А.П. про поновлення строку для залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, та залучення третьої особи. Поновлено позивачу Київській міській раді строк на подачу заяви про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору. Залучено до участі в справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі: Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єдігарова Ельвіра Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . На позивача та відповідачів покладено обов`язок направити протягом двох днів, з дня отримання копії даної ухвали, залученій третій особі заяви по суті справи з відповідними додатками, що були подані до суду, а копії такого направлення подати до суду до наступного судового засідання. Третій особі роз`яснено процесуальне право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] до суду 06.04.2021 надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку на його подання, який у судовому засіданні 07.04.2021 представник третьої особи, [PERSON] , просив вважати поясненнями третьої особи, у зв`язку з чим судом, у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про прийняття відзиву третьої особи та вважати його поясненнями третьої особи. Відповідно до пояснень третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на таке. Матеріали справи не містять інформації про те, що рішення щодо оформлення документів на приватизацію спірної квартири жодним іншим з уповноважених на це органом не приймалося, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. Позивач не оскаржує набуття у власність [PERSON] квартири на підставі договору дарування від 21.10.2009, посвідченого державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5381 та не просить визнати його недійсним. Твердження позивача, про те що запис від 29.01.1998 за реєстровим № 5381 відсутній в реєстрах реєстрації нотаріальних дій Восьмої київської державної нотаріальної контори є таким, що засноване на припущеннях, та нічим не підтверджується. На думку третьої особи, позивачем порушено строк позовної давності. Щодо кримінального провадження, то на сьогодні ніхто не притягнутий до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим визнання договорів недійсними є передчасним. Вважає, що [PERSON] цілком законно набув право власності на спірну квартиру на підставі укладеного з попереднім законним власником договору купівлі-продажу та сплатив за неї кошти. 07.04.2021 до суду надійшло пояснення Дніпровської окружної прокуратури міста Києва щодо зміни назви, у результаті утворення з 15.03.2021 окружних прокуратур і припинення діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур. 13.04.2021 до суду від керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Дейнека С. надійшла відповідь на пояснення третьої особи, у яких на задоволенні позову наполягає. Зазначив, що законодавством України прийняття рішення щодо передачі у власність спірної квартири належить до компетенції Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до 2016 року будь-яких записів щодо спірного об`єкту нерухомого майна свідчить про невчинення Київською міською радою жодних легітимних дій щодо відчуження такого майна та відповідно перебування у власності територіальної громади міста Києва спірного майна до дати реєстрації в Реєстрі права власності на спірне майно. Відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному, зокрема, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а за інформацією КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» спірна квартира на праві власності за будь-ким не реєструвалася. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалося, волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна не було. Отже правочин не здійснювався, а [PERSON] не набувала права власності на квартиру ні шляхом приватизаційної процедури, ні на підставі договору дарування квартири. У судовому засіданні прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Форманюк В.В. підтримала заявлений позов та просила його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому та заявах по суті справи. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у поясненнях третьої особи. Вважає, що [PERSON] є належним набувачем спірного майна. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 400 від 29.06.1981 «Про надання житлової площі громадянам, які перебувають на квартирному обліку при виконкомі Дніпровської райради народних депутатів» однокімнатну квартиру [ADDRESS] надано [PERSON] відповідно до листа міськвиконкому за № 004-2416 від 27.05.1981 на підставі рішення райвиконкому від 22.06.1981 (том 1 а.с. 22-24). На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів видано [PERSON] ордер на користування вказаною квартирою № 85867 серії Б від 03.07.1981 (том 1 а.с. 29). Згідно з даними Форми № 1 [PERSON] , [INFO] , обміняла паспорт з переходом на дівоче прізвище - [PERSON] та [INFO] [PERSON] отримала паспорт [NUMBER] виданий Дніпровським РВ ВС міста Києва на ім`я [PERSON] . Паспорт [NUMBER] [PERSON] отримала на підставі паспорту [NUMBER] , виданого 21.03.1981 Ленінським відділом міста Києва на ім`я [PERSON] (том 1 а.с. 237-238). [PERSON] , [INFO] , 11.06.2002 Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві був виданий паспорт громадянина України серія [NUMBER] (том 1 а.с. 50-53). Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби від 04.10.2017 № 1211/9/26-53-08-02-14 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , не отримувала реєстраційний номер облікової картки платника податків у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (том 1 а.с. 49). Згідно з обліковою карткою особою, наданою Державною міграційною службою України, [PERSON] присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] (том 1 а.с. 53). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено актовий запис про смерть № 3906 від 02.03.2014 (том 1 а.с. 33-34). Рішенням Київської міської ради від 02.10.2010 № 284/5096 та розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (том 1 а.с. 41-45, 239). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.07.1981 по 20.12.2016 (том 1 а.с. 72). За інформацією з Реєстру територіальної громади міста Києва зареєстровані особи за адресою: [ADDRESS] відсутні (том 1 а.с. 71). Відповідно до інформаційної довідки № 171726742 від 26.06.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 989730380000, 02.08.2016 09:59:08 приватним нотаріусом Єдігаровим Е.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 15718713, на підставі договору дарування, серія та номер: 4-782, виданий 21.10.2009, видавник: [PERSON] державний нотаріус Першої Донецької державної нотаріальної контори, за яким право приватної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . У подальшому, 26.10.2016 11:10:24 державним реєстратором приватним нотаріусом Марченко О.І., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 17095799, підстава: договір купівлі-продажу, серія та номер: 2427, виданий 26.10.2016, видавник: приватний нотаріус КМНО Марченко О.І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32050269 від 26.10.2016 11:59:43, приватний нотаріус Марченко О.І., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за яким зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . У подальшому, 07.03.2017 15:25:43 державним реєстратором Косенком М.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про іпотеку: 19350940, підстава виникнення іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07.03.2017, видавник: ПН КМНО Косенко М.О., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34178479 від 07.03.2017 15:28:10, приватний нотаріус Косенко М.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 07.04.2017, розмір основного зобов`язання: 297 234,52 грн, правочин, у якому встановлено основне зобов`язання: договір позики, серія та номер: бн, виданий 07.03.2017, видавник: [PERSON] , відомості про суб`єктів: іпотекодержатель: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; іпотекодавець: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; номер запису про обтяження: 19350704 від 07.03.2017 14:54:05, державний реєстратор: приватний нотаріус Косенко М.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ (том 1 а.с. 35-40). Згідно з копією договору дарування квартири, посвідченого 21.10.2009 державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори, [PERSON] за реєстром № 4-782, [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), як дарувальник подарувала [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , яка належить дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого 29.01.1998, державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5381 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності 17.03.1998 за реєстраційним № 3370 (том 1 а.с. 54). У відповідності до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2017 № 062/14-13653 (И-2017) за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 3370 запис щодо реєстрації права власності від 17.03.1998 не здійснювався (том 1 а.с. 47). За інформацією Київського державного нотаріального архіву від 07.11.2017 № 2697/01/-21, запис від 29.01.1998 року за реєстровим № 5381 відсутній в Реєстрах для реєстрації нотаріальних дій Восьмої Київської державної нотаріальної контори за 1998 рік (том 1 а.с. 48). Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2427, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме (номер запису про право власності: 17095799, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 989730380000) (том 1 а.с. 55). Відповідно до копії договору іпотеки, посвідченого 07.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрованого за № 683, між [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотекодержателем, предметом договору є квартира [ADDRESS] (том 1 а.с. 64-70). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20.11.2019 встановлено, що квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 989730380000, перебуває у приватній власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2019, укладеного між [PERSON] , продавцем, та [PERSON] , покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.М. На підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності на спірну квартиру 11.07.2019 зареєстровано за [PERSON] . За інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.07.2017 № 062/14-8798 (И-2017) квартира [ADDRESS] на праві власності за будь-ким не реєструвалася (том 1 а.с. 46). Як убачається з листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.07.2017 № 6197/43/2/103, рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. Згідно з листом Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 25.07.2017 № 056/93-4397 квартира [ADDRESS] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення не надходила. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (зі змінами) питання приватизації державного житлового фонду належать до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій (том 1 а.с. 240). У відповідності до інформації від 31.03.2020 № 8822/21217/11/20Д/06.3, наданої Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), відповідно до наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 №69/2 «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» Перша донецька державна нотаріальна контора була перереєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не перемістилась. Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12.05.2015 № 950/1 «Про звільнення працівників нотаріату» завідувач Першої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] була звільнена з займаної посади 12.05.2014, у зв`язку з відмовою від переміщення разом із установою в іншу місцевість на територію, підконтрольну українській владі. Згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів України, станом на 30.03.2020 діяльність [PERSON] як державного або приватного нотаріуса не зареєстрована. Архів нотаріальних документів вищезазначеної державної нотаріальної контори залишився у м. Донецьку. Доступ до архіву нотаріальних документів, напрацьованих державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори [PERSON], відсутній (том 2 а.с. 67-69, 71-73). Згідно з листом Київського державного нотаріального архіву від 07.04.2020 вих. № 956/01-21 в справі № 2-03 том № 1 (04.01.1998-17.02.1998) «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» містяться записи про посвідчення Договору дарування квартири Восьмою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-58 та № 5-27 від 29.01.1998. Предметом договору є квартира, розташована за іншою адресою (ніж квартира [ADDRESS] ) (том 2 а.с. 77). Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва, яка у цьому провадженні діє в інтересах держави в особі в особі Київської міської ради, здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12016100040011534 від 14.08.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено факт незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м., яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39 затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур, відповідно до якого в системі органів прокуратури столиці діє Дніпровська окружна прокуратура міста Києва (з місцем розташування у місті Києві) з територіальною юрисдикцією - Дніпровський район міста Києва. Таким чином відбулось публічне правонаступництво, в результаті якого Дніпровська окружна прокуратура міста Києва є правонаступником Київської місцевої прокуратури № 4, та яка за територіальним принципом виконує ті самі функції та повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частина 5 даної статті зазначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва. Разом з цим, прокуратурою встановлено неналежне виконання Київською міською радою повноважень щодо контролю за використанням комунального майна. Відповідно до Порядку роботи з позовними заявами, рішеннями суду у справах, стороною яких є Київська міська рада, Київський міський голова та заступник міського голови - секретар Київради, затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 17.11.2011 №225, Департамент будівництва та житлового забезпечення здійснює представництво Київської міської ради у судових установах. Київська місцева прокуратура № 4 листом від 07.11.2017 № 47-8800вих-17 повідомила Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про виявлення факту незаконного вибуття квартири [ADDRESS] з комунальної власності та просила надати інформацію щодо вжиття Департаментом заходів стосовно до суду про повернення квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м у комунальну власність територіальної громади м. Києва (том 1 а.с. 57). Згідно з відповіддю Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 09.11.2017 № 056/95-11135 заходи щодо повернення спірного майна Київською міською радою та Департаментом не вживалися, у зв`язку з чим просять Київську місцеву прокуратуру №4 звернутися до суду з позовом про витребування майна в інтересах Київської міської ради (том 1 а.с. 59). Також Київська місцева прокуратура № 4 листом від 03.07.2019 № 53-5214вих-19 звернулася до Київської міської ради про надання інформації про вжиття Київською міською радою заходів щодо повернення квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м. у комунальну власність територіальної громади м. Києва (том 1 а.с. 58). Із відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 18.07.2019 № 056/08/95-15159 убачається, що заходи щодо повернення спірного майна Київською міською радою та Департаментом не вживалися, у зв`язку з чим просять Київську місцеву прокуратуру №4 звернутися до суду з позовом в інтересах Київської міської ради (том 1 а.с. 60). Враховуючи викладене, листами Київської місцевої прокуратури №4 від 09.11.2017 та 03.07.2019 повідомлено Київську міську раду та Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про незаконне вибуття з комунальної власності житлового приміщення, яке належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради однак, станом на 18.07.2019 Київською міською радою та Департаментом будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про бездіяльність Київської міської ради. На підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київською місцевою прокуратурою № 4 повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з цим позовом. За вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені суб`єкти управління об`єктами державної власності відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів, приймають рішення щодо умов їх подальшого використання. Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначений у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 ст. 2 Закону визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень», питання щодо приватизації державного житлового фонду належить до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами. Водночас, 15.04.1991 року набрав чинності Закон УРСР «Про власність», статтею 31 якого було встановлено, що до державної власності в Українській РСР належить загально - державна (республіканська) власність і власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальна власність). Відповідно до ч. 2 ст. 32 зазначеного Закону суб`єктами права комунальної власності є адміністративно - територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Кабінетом Міністрів України 05.11.1991, на виконання постанови Верховної ради УРСР від 26.03.1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України, між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною власністю)», якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності). Відповідно до розділу 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності), до власності територіальної громади міста Києва передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово - експлуатаційні, ремонтно - будівельні та інші організації, по`вязані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Повноваженнями щодо розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя постановою КМ України № 311 були наділені облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів. Згідно рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (додаток 1 до рішення) та перелік майна, яке передано до комунальної власності районів (додатки 2 - 15 до рішення). В зв`язку з адміністративно - територіальною реформою в м. Києві пунктами 1,2 рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва (додаток 1) та районів міста (додатки 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11). У позиції 367 таблиці 7 додатку 5 до вказаного рішення, зокрема, значиться житловий будинок загальною площею 4030,26 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, прийняття рішення щодо передачі у власність квартири [ADDRESS] належить до компетенції Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно з ч. 1 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. З огляду на надані суду письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] не набувала права власності на квартиру [ADDRESS] ні шляхом приватизаційної процедури, ні на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5381 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві власності 17.03.1998 за реєстраційним № 3370, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, квартира [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв. м, є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а [PERSON] не набувала права власності на майно у встановленому законом порядку. Крім того, рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] державною адміністрацією не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру нікому не видавалось, що свідчить про наявність порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки, виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів ордер № 85867 серії Б від 03.07.1981 на користування квартирою [ADDRESS] видано саме [PERSON] , отже, саме вона могла звертатися до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо приватизації вказаної квартири, а отже [PERSON] не могла набути право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 5381 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві власності 17.03.1998 року за реєстраційним № 3370. Отже, договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.10.2009 року за реєстром № 4-782 не є законною правовою підставою для набуття права власності на вказану квартиру [PERSON] , а тому в останньої відсутні будь-які правові підстави для відчуження вказаного майна на користь третіх осіб. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За нормою ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Оскільки спірна квартира не могла бути подарована особою, яка не є її власником, договір дарування № 4-782, укладений 21.10.2009 між [PERSON] , як обдаровуваною, та [PERSON] , як дарувальником, та посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] суперечить приписам ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України та моральним засадам суспільства, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання спірного договору недійсним. Крім того, враховуючи спрямованість спірного договору дарування на незаконне відчуження квартири, вказаний правочин є таким, що порушує і публічний порядок, тобто є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, судом встановлено, що матеріали справи не містять достовірного підтвердження укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON] , так як повний витяг з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 146828123 від 11.07.2019 щодо спеціального бланку нотаріальних документів № 202961, 21.10.2009 витраченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори [PERSON], код витрачання бланка: 1 - Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок, не містить відомостей про сторін договору, при цьому Перша донецька державна нотаріальна контора була перереєстрована за адресою: [ADDRESS] , і її напрацьовані нотаріальні документи залишились у м. Донецьку, який на даний час віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (в редакції розпорядження № 79-р від 07.02.2018), та доступ до архіву Першої донецької державної нотаріальної контори на теперішній час відсутній, а здійснення нотаріусом [PERSON], державним чи приватним, нотаріальної діяльності на території України на цей час не зареєстровано. Також, судом враховується, що у договорі дарування квартири, укладеного 21.10.2009 між [PERSON] , як обдаровуваною, та [PERSON] , як дарувальником, зазначений реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що нібито належав [PERSON] , однак за інформацією ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.10.2017 № 1211/9/26-53-08-02-14, [PERSON] не отримувала вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків. Вказане вище свідчить про те, що договір від 21.10.2009 дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не укладався та він є недійсним з моменту його вчинення, а відтак [PERSON] не набувала права власності на спірне майно у встановленому законом порядку та не могла, як власник, продати його, а отже договір купівлі-продажу № 2427, укладений 26.10.2016 між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. суперечить вимогам ст. 658 ЦК України, приписам ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. За ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться у тому числі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не була власником спірної квартири, а тому не могла відчужити таке майно за договором дарування [PERSON] , яка, у свою чергу, не могла відчужити спірну квартиру [PERSON] , так який відповідно не міг укладати відносно такого майна договорів відчуження, що зумовлює неможливість добросовісного набуття у власність спірного майна [PERSON] за договором від 11.07.2019, а державна реєстрація за останнім права власності на вказане майно фактично зберігає за ним повноваження щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном, то підлягають скасуванню: 1) рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30761865 від 03.08.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігарова Ельвіра Михайловича про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; 2) рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32050269 від 26.10.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; 3) рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34178479 від 07.03.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка Миколи Олександровича про реєстрацію договору іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07.03.2017, видавник: ПН КМНО Косенко М.О. Як установлено за матеріалами справи, квартира [ADDRESS] , загальною площею 21,3 кв.м, є власністю держави в особі Київської міської ради, проте право власності на вказане майно зареєстроване за [PERSON] а в подальшому за [PERSON] , [PERSON] поза волею дійсного власника майна, отже зазначене тягне за собою визнання недійсними всіх договорів, укладених відносно вказаного житла. [PERSON] , не будучи власником спірного майна, не могла укладати відносно нього жодних договорів відчуження, а спірна квартира вибула з власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з порушенням приватизаційної процедури, що тягне за собою визнання недійсними усіх договорів, укладених відносно цього житла та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі таких недійсних договорів, оскільки реєстрація права власності, що відбулась на підставі документів, визнаних недійсними, порушує право дійсного власника цього майна - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 (Дніпровської окружної прокуратури міста Києва) в інтересах держави в особі: Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єдігаров Ельвір Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, [PERSON] про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, шляхом визнання недійсними наступних договорів: договір дарування № 4/782 від 21.10.2009 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] ; договір купівлі - продажу № 2427 від 26.10.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. щодо квартири [ADDRESS] ; договір іпотеки, серія та номер: 683 від 07.03.2017 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. щодо квартири [ADDRESS] ; та скасування наступних рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30761865 від 03.08.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігарова Ельвіра Михайловича про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32050269 від 26.10.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34178479 від 07.03.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка Миколи Олександровича про реєстрацію договору іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07.03.2017, видавник: ПН КМНО Косенко М.О. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Інші доводи сторін, наведені у позові та заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь Прокуратури м. Києва підлягає стягненню судовий збір у сумі 20 271,68 грн, в рівних частках з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial