Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником на праві приватної власності автомобіля «Джілі» (GEELY СК) державний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 14.02.2018 року о 21 годині 50 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул.Саксагаського, 58, рухаючись заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, чим спричинила наїзд на автомобіль «Джілі» (GEELY СК) державний номер [NUMBER] , внаслідок чого спричинено матеріальних збитків у зв`язку з механічними пошкодженнями транспортних засобів. 14.02.2018 року о 23 год. 55 хв. поліцейським УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Паламарчуком Віталієм Анатолійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 446432 стосовно громадянки [PERSON] , [INFO] . Прізвище відповідача « [PERSON] » було встановлено за посвідченням водія, яке не змінено у зв`язку зі зміною прізвища на « [PERSON] » на підставі укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2014 р., виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Зазначені обставини підтверджено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 р. у справі № 752/4243/18, провадження № 3/752/2739/18, яке набрало законної сили26.03.2018 р. (далі - «Постанова суду») Також, згідно Постанови суду встановлено, що ДТП сталося в результаті порушення відповідачем п.10.9 Правил дорожнього руху водієм [PERSON] . Крім того, Постановою суду відповідача було визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідач сплатила зазначений штраф, що свідчить про її погодження з Постановою суду та підтверджується квитанцією Приватбанку від 13.03.2018 р. № 0.0.984562290.1. Згідно з даними про пошкодження транспортних засобів, складеними поліцейським УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Паламарчуком Віталієм Анатолійовичем та підтвердженими позивачем та відповідачем, встановлено наступні пошкодження елементів кузова автомобіля позивача: передній бампер, переднє праве крило, передні праві двері. Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду автомобілю «Джілі» (ОЕЕЬУ СК) державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Автомобіль відповідача «Мерседес», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», на що є посилання в матеріалах адміністративної справи про дані полісу № АМ 0353357 з терміном дії до 15.06.2018 року На замовлення позивача за Договором № 27 від 16.03.2018 р. ТОВ «Український центр після аварійного захисту» Експерт-Сервіс», який є суб`єктом оціночної діяльності (Сертифікат № 674/15, виданий Фондом державного майна України 21 серпня 2015 року, термін дії 3 роки) складено Звіт № 27 вд 19 березня 2018 р. за підсумками оцінки визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля GEELY СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , а також визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GEELY СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП. Проведення оцінки було доручено експерту - оцінювачу Горбаню Олександру Юрійовичу, який має вишу освіту, кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів (кваліфікаційне свідоцтво № 3613, видане ФДМУ та ЗАТ УЦПЗ «Експерт-Сервіс» (11 червня 2005 року), свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів ФДМУ № 3497 від 06 липня 2005 р. та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [NUMBER] від 15.12.2016 р., видане ФДМУ та ТОВ «Українська комерційна школа». Оцінка здійснювалася 16 березня 2018 р. Позивач направив відповідачу запрошення на огляд свого автомобіля на 16.03.2018 р. о 10.00 год. за адресою: [ADDRESS], тел. [NUMBER], шляхом направлення електронного повідомлення № 000175 на електронну адресу відповідача через офіційну сторінку ДП «Укрпошта» в мережі Інтернет. Проте, відповідач на запрошення не з`явилася, причини не повідомила. Згідно висновку Звіту № 27 вд 19 березня 2018 р. вартість матеріального збитку, І завданого власнику автомобіля Geely СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає 15 017,66 грн. Позивач сплатив 19.03.2018 р. на користь ТОВ «УЦПЗ`Експерт-Сервіс» вартість оцінки автомобіля в розмірі 770,00 грн., послуги банку 15,00 грн., на підставі рахунку- фактури № 115/с від 16.03.2018 р. та акту №27 здачі-прийняття робіт від 19.03.2018 р., що підтверджується квитанцією ПАТ «ПУМБ» № 15549564 від 19.03.2018 р. та квитанцією ПАТ «ПУМБ» № 15549565 від 19.03.2018 р. відповідно. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Проте, до цього часу страховик відповідача не здійснив жодного відшкодування позивачу, усно посилаючись на припинення страхових виплат у зв`язку з відзивом в нього відповідної ліцензії, а відповідач взагалі відмовляється відшкодовувати завдану шкоду у добровільному порядку. За таких обставин позивач звертається до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - за номером, встановленим судом, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 15 017,66 грн. (п`ятнадцять тисяч сімнадцять гривень 66 копійок), витрати на проведення оцінки в розмірі 770,00 грн. (сімсот сімдесят гривень 00 коп.), витрати на послуги банку 15.0 грн. (п`ятнадцять гривень 00 коп.), в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 572.0 грн. (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні 00 копійок). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , судовий збір у розмірі 2 466,80 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят шість гривень 80 копійок). Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі, остаточний розрахунок якого та підтвердження якого буде надано позивачем додатково за підсумками терміну та обсягу наданих послуг адвокатом, а також інші додаткові судові витрати, які можуть виникнути у позивача під час розгляду справи. Ухвалою суду від 28.01.2019 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз». 25.03.2019 року до суду надійшла заява про уточнення та зменшення розміру позовних вимог. Згідно даної заяви позивач просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 500,00 (п`ятсот гривень) грн., що відповідає розміру франшизи згідно Полісу № АМ/0353357 від 15.06.2017 р. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на користь [PERSON] , майнову шкоду в розмірі 15 302,66 грн. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , судові витрати зі сплати судового збору, витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» ЄДРПОУ 33552636 на користь [PERSON] , судові витрати зі сплати судового збору, витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. Відповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про день, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином. Причин неявки представника не повідомлено. Третя особа Моторно-транспортне страхове бюро України надіслало до суду пояснення згідно яких зазначило що згідно чинного законодавства МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати на користь позивача за пошкодження його майна в ДТП, що мала місце 14.02.2018 року. Також МТСБУ просило проводити розгляд даної справи у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 14.02.2018 року о 21 год. 50 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Саксаганського 58, рухаючись заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, чим спричинила наїзд на автомобіль «Джілі», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого відбулося пошкодження транспортних засобів. Тобто вчинила дії, якими порушила вимоги п. 10.9 ПДР України. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 вбачається що [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, відмічені в протоколі. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 446432 від 14.02.2018 року, схемою ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду". У результаті цієї дорожньо-транспортна пригода автомобіль потерпілої особи [PERSON] «Джілі» (GEELY СК) державний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. На замовлення позивача за Договором № 27 від 16.03.2018 р. ТОВ «Український центр після аварійного захисту» Експерт-Сервіс», який є суб`єктом оціночної діяльності (Сертифікат № 674/15, виданий Фондом державного майна України 21 серпня 2015 року, термін дії 3 роки) складено Звіт № 27 від 19 березня 2018 р. за підсумками оцінки визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля GEELY СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , а також визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GEELY СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП. Згідно висновку Звіту № 27 вд 19 березня 2018 р. вартість матеріального збитку, І завданого власнику автомобіля Geely СК 1.5і номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає 15 017,66 грн. Автомобіль відповідача «Мерседес», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.06.2017 року № АМ 0353357. Відповідно до даного полісу визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., та встановлено франшизу в розмірі 500 грн. Позивач сплатив 19.03.2018 р. на користь ТОВ «УЦПЗ» Експерт-Сервіс» вартість оцінки автомобіля в розмірі 770,00 грн., послуги банку 15,00 грн., на підставі рахунку- фактури № 115/с від 16.03.2018 р. та акту №27 здачі-прийняття робіт від 19.03.2018 р., що підтверджується квитанцією ПАТ «ПУМБ» № 15549564 від 19.03.2018 р. та квитанцією ПАТ «ПУМБ» № 15549565 від 19.03.2018 р. відповідно. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1194 ЦК України визначає що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року, визначила що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені в ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.22.1 якої в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. В статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування і відсутні підстави визначені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а також те що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо стягнення з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на користь [PERSON] майнової шкоди яка складається з вартості матеріального збитку 14 517,65 грн. (із відрахуванням франшизи), витрат на проведення оцінки у розмірі 770,00 грн. та витрат на послуги банку 15,00 грн., а всього 15 302,66 грн. Враховуючи умови полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.06.2017 року № АМ 0353357 та положення ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума франшизи в розмірі 500 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав. Згідно із п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи що в результаті завданої майнової шкоди у позивача змінився звичайний уклад життя, та те що позивач повинен витрачати час та зусилля щодо відновлення попереднього стану його майна, суд вважає за необхідне Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається що позивачем були понесені судові витрати що складаються із судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог суд в порядку ст.. 141 ЦПК України вважає покласти судові витрати на відповідачі пропорційно до задоволених позовних вимог. 25.02.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. Згідно закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно редакції позовної заяви поданої 15.05.2018, загальна сума заявлених у позові майнових вимог на час подання позову становила 26 374,66 грн. Позивачем з використанням ресурсу онлайн-платежів в програмі «Приват24» сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимогою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 15 802,66 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1033866689.1 від 13.05.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк», а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн. за вимогою про стягнення 10 572,00 грн. моральної шкоди, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1033866854.1 від 13.05.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк». У лютому 2019 р. Позивачем подано заяву про уточнення та зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, внаслідок чого загальний розмір позовних вимог становить 17 802,66 грн. Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від05.05.2018 р., чинній на час подання позову, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» на 1 січня календарного року, тобто 0,4 х 1762,00=704,80 грн. Таким чином, Позивач сплатив судовий збір в розмірі, що перевищує встановлений Законом України «Про судовий збір». Сума переплати складає 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) грн. На підставі викладено суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Державної казначейської служби у Києво-Святошинському районі повернути [PERSON] надмірно сплаченого, згідно дублікату квитанцій № 0.0.1033866854.1 від 13.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк», судового збору у розмірі 1762, 00 (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову.

Outcome: approved