Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.03.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП яка трапилась 29.07.2020 у м. Івано-Франківську. В результаті ДТП [PERSON] спричинено майнову шкоду, шкоду життю та здоров`ю, а також моральну шкоду. В ході кримінального провадження обвинуваченим жодним чином не відшкодовано потерпілому завдану шкоду. Позивач проходив лікування в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» з діагнозом - перелом грудного хребця рівень Т7, Т8, компресійний перелом тіла Тh 8 хребця із вираженим больовим синдромом тип Frankel E, що супроводжується сильним болем. Після виписки з лікарні позивач не міг самостійно ходити через нестерпний біль у спині. За висновком судово-медичної експертизи № 66 від 21.09.2020 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я. Реабілітація [PERSON] становила фактично пів року. Обставиною, яка також вплинула на ступінь моральних страждань потерпілого є той факт, що в результаті ДТП належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень та набув статусу знищеного. Автомобіль використовувався для роботи, забезпечення потреб сім`ї, адже син потерпілого є інвалідом ІІІ групи. Впродовж всього періоду відновлення потерпілий почувався незручно, дискомфортно. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, втомлюваність, знижений настрій, дратівливість. Були порушені актуальні життєві плани, дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям. Розмір моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві в результаті ДТП. Розмір моральної шкоди позивачем оцінюється у сумі 150 000 грн. Також відповідачем добровільно не сплачено суму франшизи згідно полісу страхування в 17 червня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що питання відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому врегульовано ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. До позовної заяви не додано доказів звернення позивача до страхової компанії за страховим відшкодуванням, то неможливо встановити факт та суму виплати страховиком моральної шкоди позивачу. Обсяг відповідальності відповідача обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Моральна шкода зазначена у позовній заяві у розмірі 150 000 є необґрунтованою, значно завищеною, такою, що не відповідає ступеню фізичних та душевних страждань позивача, а тому не підлягає відшкодуванню. Щодо стягнення франшизи, то франшиза при відшкодуванні шкоди заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Позовні вимоги стосуються моральної шкоди, яку зазнав позивач. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року залучено до участі в праві в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просив позов задоволити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнали з підстав наведених у відзиві, просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, у заяві від 15.09.2021 повідомив, що [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 6207 грн. 89 коп., а також відшкодовано моральну шкоду у сумі 310 грн. 40 коп. згідно полісу Франшиза в даному випадку не застосовується. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.9-10). Злочин вчинено за наступних обставин, 29 липня 2020 року приблизно о 15 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER] рухався по лівій смузі руху вул. С.Бандери у м. Івано-Франківську у напрямку перехрестя з вул. Ак. Сахарова. В цей час попереду у попутному напрямку, по тій же смузі, рухався автомобіль марки Dacia Logan, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та Citroen Jumper, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку № 10-Б, водій [PERSON] , наближаючись до переднього автомобіля, зменшував швидкість, а [PERSON] зупинив свій автомобіль, щоб надати перевагу у русі пішоходу [PERSON] , яка перетинала проїзну частину зліва направо, відносно напрямку руху транспортних засобів. При наближенні до вказаних транспортних засобів, водій [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Dacia Logan, під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення водій автомобіля Dacia Logan [PERSON] втратив можливість керування, проїхав вперед та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки Citroen Jumper, під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] він перебував на стаціонарному лікуванні з 29.07.2020 по 03.08.2020 з діагнозом: перелом грудного хребця Т7та Т8, компресійний перелом тіла Тh8 хребця із вираженим больовим синдромом, тип Frankel E (а.с.10). Згідно висновку експерта № 66 у [PERSON] наявні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я (а.с.11). Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування ЕР134948937 з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну 100 000 грн., життю і здоров`ю 200 000 грн. (а.с.25). Позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за завдану шкоду майну та за завдану шкоду життю і здоров`ю. Згідно платіжного доручення № 3683 від 03.06.2021 позивачу виплачено відшкодування в розмірі 6518 грн. 29 коп. (а.с.110). Як зазначено у заяві представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та підтверджується позивачем, 6207 грн. 89 коп. становила страхове відшкодування на підставі фіскальних чеків за шкоду завдану здоров`ю та 310 грн. 40 коп. моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю (а.с.112). Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, страховиком свої зобов`язання перед позивачем виконано. Згідно пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно т. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України з подальшими змінами від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Помилковими є твердження відповідача та його представника про те, що моральна шкода має бути відшкодована страховиком, оскільки страховик свої зобов`язаня за договором виконав. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач витрачав матеріальні ресурси для організації свого життя та відновлення попереднього стану, зокрема позивачем не доведено що він витрачав кошти для відновлення становища, що існувало до завдання йому шкоди. При цьому у позовній заяві та у судовому засіданні позивачем взагалі не вказано які саме матеріальні ресурси він витрачав для організації свого життя після спричинення йому фізичних та емоційних страждань. Однак, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 150 000 грн. є завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 20 000 грн. від вказаної суми слід відняти розмір морального відшкодування, яке сплачене страховиком в сумі 310 грн. 40 коп., та слід стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 19 689 грн. 60 коп. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми у разі якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Щодо стягнення з відповідача франшизи в сумі 2000 грн., то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Страховою компанією позивачу відшкодовано матеріальну шкоду завдану пошкодженням (знищенням) автомобіля в сумі 45 462 грн. 03 коп., за винятком 2000 грн. франшизи. Відповідач та його представник зазначають, що позивачем заявлено позов про відшкодування моральної шкоди, тому франшиза не може застосовуватись. Але, позивач в своєму позові може поєднувати різні вимоги, зокрема про відшкодування моральної шкоди завданої злочином та про стягнення франшизи з особи винної у завданні шкоди, що і було зроблено позивачем та його представником при пред`явленні позову. Позивач не просить стягнути франшизу у зв`язку з відшкодуванням шкоди заподіяної життю та/або здоров`ю, а просить стягнути франшизу у зв`язку з відшкодуванням шкоди завданої майну. Про відшкодування майнової шкоди ним було заявлено в іншому позові, який судом вже розглянуто. Тому, з урахуванням наведеного з відповідача підлягає стягненню франшиза в сумі 2000 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 18 000 грн., то суд дійшов наступних висновків. Позивач вказує, що у суму 18 000 грн. включені суми сплачені АО «Прикарпатська юридична компанія» в тому числі за представництво інтересів потерпілого в ході досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, а також підготовкою цивільного позову. АО «Прикарпатська юридична компанія» надавало позивачу правничу допомогу на підставі договору від 11.08.2020 та додаткової угоди до договору від 31.12.2020 (а.с.34-35). Згідно рахунку на оплату № 01/06 від 01.06.2021 загальна сума визначена в розмірі 18 000 грн., зокрема за підготовку та подання цивільного позову до відповідача про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням 5000 грн. (а.с.38). Також сторонами підписано 01.06.2021 Акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.39). Але позивачем не надано суду жодних доказів фактичного понесення витрат на суму 18 000 грн., квитанцій про оплату, чеків. Крім того, витрати на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. є необґрунтованими, оскільки не стосуються цивільної справи за позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та франшизи. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З урахуванням наведеного позовні вимоги слід задоволити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 12, 22, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1168, 1177 ЦК України,

Outcome: approved