Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] 27.06.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк Україна», Старосамбірської нотаріальної контори, про зняття заборони (арешту) з нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно з інформаційного витягу з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2018 року, з інформаційного витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №63168540 він довідався, що на майно житловий будинок за адресою [ADDRESS] ,, власник [PERSON] 15.11.2006 за №4058237 зареєстровано обтяження заборона відчуження об`єкту нерухомого майна, як підстава обтяження зазначено повідомлення б/н від 26.07.1991 року, [ADDRESS] . Через цю обставину виникають певні труднощі для нього як для власника майна, тобто наявність цієї заборони унеможливлює реалізацію його права як власника щодо розпорядження майном. У зв`язку з цим, він звернувся у сектор з питань державної реєстрації Старосамбірської райдержадміністрації з метою зняття обтяження (заборони_ з нерухомого майна житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що виявлено розбіжності в написанні прізвища. Після цього він звертався в Старосамбірську держнотконтору для з`ясування обставин розбіжності та зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , жодний роз`ярень щодо причин накладення обтяження йому також не було надано. Він також звернувся у територіальне відокремленого безбалансового відділення №10013/030 філії Львівського обласного управління АТ «Державний Ощадний банк України», для з`ясування обставин, та отримання копії документів щодо підстав виникнення обтяження та майно, проте, жодної відповіді на запит не надано. Крім того, з часу виникнення заборони внесеної в єдиний реєстр пройшов тривалий проміжок часу більше 26 років. А це означає, що минули будь-які строки позовної давності, у зв`язку з чим вказане обтяження заборони відчуження об`єкту нерухомого майна. Просить зняти обтяження заборону відчуження об`єкту нерухомого майна щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , встановлене 26.07.1991 року Старосамбірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 26.07.1991 року, Ощадбанк №6537, м. Старий Самбір. З протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2018 року (а.с.26) відомо, що призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. З протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018 року (а.с.27) відомо, що призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 року справа передана судді [PERSON] .. Ухвалою судді від 12.10.2018 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 21.08.2019 року, яке було відкладено. Наказом від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №135/07//2020 від 15.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року справу передано для розгляду судді [PERSON] .. Ухвалою судді від 02.09.2020 року вказану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 02.10.2020 року. Ухвалою суду від 02.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 11 годину 00 хвилин 16.03.2021 року, яке було перепризначено на 11 годину 00 хвилин 22.06.2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого по справі судді Пошивака Ю.П. на лікарняному. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мукан І.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. 22.06.2021 року адвокат Мукан І.В. подав в канцелярію суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його та позивача участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства» Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 18.06.2021 року представник відповідача [PERSON] надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника АТ «Ощадбанк». Правова позиція АТ «Ощадбанк» викладена у відзиві на позовну заяву в якому вказано, що Ощадний банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 року відповідно до Закону України від 20.03.1991 року «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 Банк перетворений у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва ВАТ «Ощадбанк». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року №261», ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов`язків Державного Ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР (який існував до 1991 року), за повідомленням якого від 26.07.1991 року, ймовірно, накладалась заборона відчуження майна позивача. Як вбачається з наданих позивачем відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Старосамбірською державною нотаріальною конторою 15.11.2006 року зареєстроване обтяження у вигляді заборони [PERSON] відчужувати будинок [ADDRESS] на підставі повідомлення б/н від 26.07.1991 року, відділення Ощадбанку №6537 м. Старий Самбір. Зазначене вище свідчить про те, що відповідачем за цим позовом має бути саме Старосамбірська державна нотаріальна контора, яка вчиняла дії як Реєстратор по накладенню та реєстрації заборони, а не відділення Банку. В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували договірні відносини між Товарницьким/ [PERSON] та Банкок з приводу позики (кредиту), іпотечного договору або договору застави, договору довічного утримання тощо, виконання чи припинення яких зобов`язувало би Банк здійснити повідомлення нотаріусу про погашення позики (кредиту), припинення іпотечного договору або договору застави. Навпаки, до позову додана Довідка ТВБВ № 10013/030 від 20.02.2018 року про те, що [PERSON] станом на 20.02.2018 року заборгованості по кредитах немає, а від так будь-які претензії майнового чи фінансового характеру до позивача станом на 20.02.2018 року відсутні. Окрім того, позивачем не додано до позову оригіналу чи належним чином засвідченої копії повідомлення б/н від 26.07.1991 року відділення Ощадбанку №6537 м.Старий Самбір та правовстановлюючих документів на житловий будинок, дослідження яких в судовому засіданні додатково б підтвердило безпідставність позовних вимог до АТ «Ощадбанк». Водночас не зрозуміло, як [PERSON] міг бути власником обтяженого у 1991 році будинку, якщо згідно наданих позивачем відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване 07.07.2016 року на підставі довідки №1165 від 03.06.2016 року Старосамбірської міської ради, а заборона зареєстрована Старосамбірською державною нотаріальною конторою 15.11.2006 року на підставі повідомлення б/н від 26.07.1991 року Ощадбанку №6537, м.Старий Самбір. АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем в даній справі, який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком в [ADDRESS] та не вчиняє інших дій, які б порушували право власності на житловий будинок. Відмовити повністю [PERSON] в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про зняття заборони (арешту) з нерухомого майна. Представник відповідача Старосамбірської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 23.09.2020 року завідувач Старосамбірської державної нотаріальної контори надіслала до суду заяву в якій вона просила розгляд справи проводити без участі їхнього представника (а.с.89). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки №115063056 від 23.02.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с.10-11). З вищевказаної інформаційної довідки також відомо про наявність обтяження на нерухоме майно позивача у вигляді заборони №4058237 від 15.11.2006 року, яке накладено Старосамбірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 26.07.1991 року Ощадбанк №6537 м.Ст.Самбір, об`єкт обтяження ціле; добудоване; адреса [ADDRESS] . Власником вказаний [PERSON] . Архівний номер: [NUMBER] ; архівна дата 02.10.2000 року; дата виникнення 26.07.1991 року; № реєстра: 280744-351, внуртр. № [NUMBER] , коментарій 34-162/91 (а.с.11). Згідно довідки територіально-відокремленого безбалансового відділення №10013/030 філії Львівського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 20.02.2018 року №14 відомо, що [PERSON] станом на 20.02.2018 року заборгованості по кредитах немає (а.с.12). З метою зняття обтяження (заборони) з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] представник позивача звертався в сектор з питань днржавної реєстрації Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області (а.с.18). Проте, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що в обтяженні власником зазначено [PERSON] , а фактично власником будинку є [PERSON] та рекомендовано звернутися в Старосамбірську держнотконтору для з`ясування обставин розбіжності або в судовому порядку (а.с.19). З метою зняття обтяження (заборони) з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] представник позивача 25.06.2018 року звертався в Старосамбірську державну нотаріальну контору (а.с.20). Проте, відповіддю від 03.07.2018 року йому відмовлено у знятті заборони, а також повідомлено, що архівні документи на підставі яких накладено заборону на майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , відсутні, оскільки архівний фонд Старосамбірської державної нотаріальної контори по 2002 рік зданий на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву м.Львів, вул.Здоров`я, №9 «а» (а.с.57). Щодо твердження представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке міститься у відзиві щодо Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» як неналежного відповідача у справі, суд зазначає наступне. Ощадний банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 року відповідно до Закону України від 20.03.1991 року «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 Банк перетворений у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва ВАТ «Ощадбанк». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року №261», ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов`язків Державного Ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР (який існував до 1991 року),. З огляд у на викладене будь-яких претензій майнового чи фінансового характеру до позивача Банк не має. В зв`язку з цим АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем в даній справі, який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу житловим будинком та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивача. Як роз`яснено в абзаці 2 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк Україна», жодним чином не є тим органом, який порушив, не визнає або оспорює права позивача, у зв`язку з цим позовні вимоги, що стосуються даного відповідача не підлягають до задоволення. З огляду на п. 2 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент реєстрації заборони відчуження 05 травня 2008 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, обмеження речових прав. Статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюється порядок проведення державної реєстрації обмежень речових прав на нерухоме майно. Зокрема, державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону. Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав. Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом. Державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону. У ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у чинній редакції йдеться про те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Нормами ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України ). Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, встановивши, що АТ «Державний ощадний банк України» визнає ті обставини, що до [PERSON] у нього відсутнє право вимоги по зобов`язаннях, а також відсутня інформація щодо підстав накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки жодних повідомлень, заяв, листів чи клопотань щодо арешту, заборон відчуження зазначеного майна АТ «Державний ощадний банк України» не надсилало, суд приходить до переконання, що позивач позбавлений можливості в повній мірі розпоряджатися майном, яке перебуває у його власності. При цьому, суд враховує обставини того, що у спірному записі у відомостях в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено про те, що власником вказаного будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , у той же час, як вбачається з Інформаційної довідки, власником зазначеного нерухомого майна вказаний [PERSON] .. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, і ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, оскільки накладена заборона відчуження порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах, позасудова можливість врегулювати даний спір позивачем вичерпана та не вирішена, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial