Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач 08.08.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 14.11.02 р. по 03.09.18 р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] .. За час шлюбу у сторін народились вказані вище діти. Відповідач зловживав спиртними напоями, не надавав допомоги на утримання дітей. 21.09.17 р. Ратнівським райсудом Волинської області ухвалено рішення про стягнення аліментів по 1 000 грн на утримання синів. За станом на 25.06.19 р. заборгованість по аліментах становить 42 580 грн, 64 коп.. У зв`язку з такою поведінкою відповідача шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Ратнівського райсуду Волинської області від 03.09.18 р.. Відповідач продовжував зловживати спиртними напоями, створювати нестерпні умови для спільного проживання, що виразилось у систематичних сварках, сімейних дебошах, нанесенні побоїв, за що неодноразово притягався до адмінвідповідальності. Але останній заходи адмінвпливу ігнорував і продовжував протиправну поведінку, зарекомендував себе з негативної сторони як особа, яка зловживає спиртними напоями та систематично вчиняє адмінправопорушення. Тому у грудні 2018 р. вона з дітьми змушена була залишити власний будинок по [ADDRESS] , перейти проживати на [ADDRESS] . 18.01.19 р. за рішенням Ратнівського райсуду Волинської області було розірвано договір найму житлового будинку по [ADDRESS] , що укладений з відповідачем, та останнього виселено без надання іншого житлового приміщення. Відповідач перейшов проживати у м. Ковель Волинської області. Діти сторін залишитись проживати з нею та перебувати на її утриманні. Відповідач дітей не утримує, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням. 24.07.19 р. на засіданні рай комісії з питань захисту прав дітей Ратнівської РДА Волинської області було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Покликаючись ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 165 СК України, просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 19.08.19 р. справу передано для розгляду Ковельському міськрайсуду Волинської області. 10.09.19 р. справа надійшла до Ковельського міськрайсуду Волинської області. За ухвалою суду від 12.09.19 р. відкрито провадження у справі. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачеві надіслано судом у встановленому законом порядку. За станом на 06.12.19 р. відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні позивач та її представника - адвокат, кожна зокрема, позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Третьою особою також попередньо, а саме: 23.10.19 р. - подано до суду письмове пояснення, за змістом якого позивач як мешканка смт. Ратного Волинської області звернулась до неї із письмовою заявою від 05.07.19 р. про доцільність позбавлення відповідача як її колишнього чоловіка батьківських прав щодо його вказаних вище неповнолітніх дітей. Працівниками служби у справах дітей була проведена відповідна робота і це питання було винесено на розгляд рай комісії з питань захисту прав дитини. Там 24.07.19 р. було прийнято рішення № 8/1 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Тому проти позовних вимог не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечив, зокрема, засобом подання відзиву на позовну заяву тощо. Суду пояснив, що, дійсно, він раніше зловживав спиртними напрями, але нині - за медрекомендаціями - спиртного не вживає. Він проживає у м. Ковелі Волинської області, але інколи приїжджає у смт. Ратне Волинської області. У відсутність позивача по місцю проживання він намагався поспілкуватись із своїми дітьми, які на той час мешкали у його тещі, однак, остання цьому перешкоджала. Лише за допомогою поліції йому вдалось поспілкуватись з молодшими сином. Суд, заслухавши позитивний висновок органу опіки та піклування, наданий Ратнівською РДА Волинської області, заслухавши пояснення сторін та представника позивача - адвоката, представника третьої особи як органу опіки та піклування, думку неповнолітнього [PERSON] [INFO] , який зазначив, що вважає відповідним його інтересам позбавлення відповідача батьківських прав, так як останній неналежно поводився у побуті, що сформувало у нього небажання спількуватись з батьком та є для нього негативними спогадами про спільне проживання з батьком, який не спілкується з ним та його братиком належно та створює для нього психологічно несприятливої атмосфери як батько, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом положень ст. 191 СК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для відмови у прийнятті позову відповідачем суд не вбачає. Суд встановив, що та обставина, що сторони є батьками вище вказаних неповнолітніх дітей, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Як слідує з копії рішення Ратнівського райсуду Волинської області від 21.09.17 р. у цивільній справі № 166/990/17 провадження № 2/166/283/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач з 23.08.17 р. є платником аліментів на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін. У судовому засіданні, поряд з іншим, було встановлено, що сторони уклали між собою шлюб 14.11.02 р. та подружжю після укладення шлюбу було присвоєно спільне прізвище « [PERSON] »; відповідач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » згідно із свідоцтвом про зміну прізвища від 15.07.15 р.. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони протягом останнього часу спільно не проживають. Як слідує з копії рішення Ратнівського райсуду Волинської області від 03.09.18 р. у цивільній справі № 166/722/18 провадження № 2/166/268/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 04.10.18 р., шлюб між сторонами було розірвано у судовому порядку. У судовому засіданні, поряд з іншим, було встановлено, що сторони уклали між собою шлюб 14.11.02 р. та подружжю після укладення шлюбу було присвоєно спільне прізвище « [PERSON] »; відповідач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » згідно із свідоцтвом про зміну прізвища від 15.07.15 р.. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони протягом останнього часу спільно не проживають. Як слідує з копії рішення Ратнівського райсуду Волинської області від 18.01.19 р. у цивільній справі № 166/1 519/18 провадження № 2/166/34/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору найму житла та виселення без надання іншого житлового приміщення, що набрало законної сили 21.02.19 р., в судовому засіданні було встановлено, що у буд. [ADDRESS] , де мешкали сторони, відповідач у побуті поводив себе неналежно: руйнував та псував вказане вище житло, співвласником якого є позивач. Такий доказ суд приймає як підтверджуючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по забезпеченню умов проживання неповнолітніх дітей сторін, враховуючи, разом з тим, що у цьому житловому приміщенні, ден було судом встановлено антисанітарію, проживала й позивач. Як слідує з довідки - характеристики на відповідача № 2 215 від 02.07.19 р., виданої Ратнівською селищною радою Волинської області, відповідач притягався до адмінвідповідальності з 26.01.17 р. по дату видачі довідки. Однак суд такий документ відкидає як недостовірний, так як з такої довідки неможливо встановити дійсні обставини справи, зокрема, обгрунтування позовних вимог позивача в частині характеризуючих даних про особу відповідача, тобто, чи відповідач, з врахуванням положень ст. 39 КУпАП, є особою, яка притягалась до адмінвідповідальності на дату звернення позивача з розглядуваним позовом до суду. Суд також вважає, що відповідач, будучи мешканцем м. Ковеля Волинської області, безпідставно характеризується Ратнівською селищною радою Волинської області як мешканець [ADDRESS] за станом на 02.07.19 р., так як він виселений з вказаної вище адреси по місцю колишнього фактичного місця проживання ** ** Покликання ж у такій довідці на те, що на адресу відповідача неодноразово надходили заяви та скарги, жодної критики не витримує. З таких же міркувань та обґрунтування суд відкидає такий доказ як довідка Ратнівського ВП ГУ НП у Волинській області № 5 064/66/01 - 19 від 02.07.19 р. щодо особи відповідача. Відповідно до довідки № 0 417 від 03.07.19 р., виданої КНП «Ратнівська центральна районна лікарня», відповідач перебував на стацлікуванні у відділенні інтенсивної терапії анестезіології Ратнівської ЦРЛ 11.12.18 р. з діагнозом: різана рана шиї, алкогольне сп`яніння. Та обставина, що відповідачеві за медрекомендаціями заборонене вживання спиртного, стверджується копією довідки від 24.02.17 р.. Вказані вище докази - медичні документи суд не розцінює як підставу для позбавлення відповідача батьківських прав і вважає, що перебування особи на стацлікуванні не є доказом невиконання нею батьківських обов`язків. До такого висновку суд приходить з огляду на зміст характеристики сина сторін - [PERSON] по місцю його навчання, який є вихованим та старанним учнем, який потребує додаткової уваги, та що навчанням його цікавиться лише позивач як матір. Відповідно ж до довідки № 571/4 від 25.06.19 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, за станом на дату видачі довідки виникла заборгованість по аліментах в розмірі 42 580 грн, 64 коп. за період з грудня 2018 р. по травень 2019 р.. Аналізуючи такий доказ як заборгованість по аліментах, суд також враховує, що виконавчий лист про стягнення аліментів було звернуто до виконання цим В ДВС лише у квітні 2019 р.. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ратнівської РДА Волинської обл. від 23.09.19 р. № 1 236/22/2- 19, є доцільним та відповідає інтересам неповнолітніх дітей сторін позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних вище дітей. Суд враховує вік неповнолітніх дітей сторін та ту обставину, що сторони проживають у різних населених пунктах області. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Аналізуючи у сукупності надані суду докази, що характеризують відповідача в частині його ставлення до утримання спільних неповнолітніх дітей сторін та піклування про її життя, виховання, навчання та здоров`я, що є явно неналежним та свідчать про збайдужілість такого ставлення з боку відповідача; суд приходить до висновку, що наведене вище свідчить про байдужість відповідача до питань, пов`язаних з його неповнолітніми дітьми і свідоме неналежне невиконання своїх батьківських обов`язків щодо них на протязі досить тривалого проміжку часу. Так відповідач у судовому засіданні 06.12.19 р. не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо вказаних вище дітей. Пл. ВС України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.07 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Крім того, вирішенні питання, що торкаються дітей, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботою про нього. При вирішенні такого спору суд повинен виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по утриманню, вихованню вище зазначених своїх неповнолітніх дітей без поважних причин тривалий час і доказів протилежного у розпорядженні суду немає. Суд вважає, що за таких обставин позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних вище дітей відповідатиме їх найвищим інтересам. З відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved