Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до адвоката [PERSON] та Громадської організації «Громадський рух «Автомайдан»про визнання недостовірною інформації та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, щоадвокатом [PERSON] та ГО «Громадський рух «Автомайдан» в глобальній мережі Інтернет (веб-сайт: [INFO]) розміщена інформація про [PERSON]яка, на її думку, містила недостовірну та завідомо неправдиву інформацію про неї та її професійну діяльність в частині поширенняна неї заборон та обмежень встановлених ст.ст.1, 2, 3 Закону України «Про очищення влади». Позивач вказує, що у даній статті зазначено їїім'я, прізвище та місце роботи, а також, інформація, яка має явно негативний та наклепницький характер в частині неможливості проходження [PERSON] державної служби. При цьому, позивач зазначає, що посади, які вона обіймала під час роботи в системі органів державної виконавчої влади не віднесені до переліку посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації),визначених ст.2 Закону України «Про очищення влади». Крім того, позивач обґрунтовує позицію тим, що вона не відповідає критеріям визначеним ст.3 Закону України «Про очищення влади», відтак заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» до неї не застосовується. В судовому засіданні представник позивача пвдтримав позовні вимоги за вищевикладеними обставинами та просив їх задовольнити . Представник відповідачів проти позову заперечував, посилаючись на ч. 1 ст. 34 Конституції України відповідно до якої, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. На думку відповідачів поширена інформація є достовірною та не містить жодних неправдивих відомостей. Крім того, відповідач ГО «Громадський рух «Автомайдан» зазначив, що правомірність поширення такого роду інформації передбачена п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання» та Статутом ГО «Громадський рух «Автомайдан». Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позовної заяви обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до наданої суду копії скрин-шоту з офіційної веб-сторінки[INFO]вбачається, що на сторінці була розміщена стаття наступного змісту: «Автомайдан продовжує слідкувати за тими, хто правдами і неправдами намагається уникнути люстрації. До нас постійно надходить інформація про державних службовців, які всупереч дії Закону "Про очищення влади" досі перебувають на своїх посадах. Так, нам стало відомо про таку собі пані [PERSON], помічника народного депутата. У минулому ця пані обіймала такі "золоті" посади в податкових органах, як заступник начальника спеціалізованої ДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків, також обіймала керівні посади в Шевченківській, Солом'янській та Печерський ДПІ. Історію її діяльності досліджував активіст Автомайдану та висококваліфікований адвокат [PERSON]. "Так, дійсно, вивчивши посадовий шлях пані [PERSON] на державній службі, можу запевнити, що на неї поширюється дія Закону України "Про очищення влади", зокрема статей 1, 2, 3, які є підставою для її звільнення. Сподіваюся, що в найближчому майбутньому все менше людей перебуватиме на своїх посадах незаконно, зокрема й сама [PERSON]", - зазначив адвокат [PERSON]. Автомайдан спільно з адвокатом [PERSON] вимагатиме дотримання Закону України "Про очищення влади" та негайного звільнення пані [PERSON] з державної посади». Судом встановлено, що позивач обіймала ряд посад в структурі податкових органів України. 12 лютого 1996 року позивач прийнята на роботу на посаду державного податкового інспектора. 21 квітня 2008 року відповідно до Наказу Державної податкової адміністрації України (далі - «ДПА») у м. Києві позивач переведена на посаду заступника начальника спеціалізованої ДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків. 07 квітня 2010 року відповідно до Наказу ДПА у м. Києві позивачпризначена в порядку переведення на посаду заступника начальника ДПІ у Солом'янському районі м. Києва. 06 березня 2012 року відповідно до Наказу Державної податкової служби України позивач призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС. 14 грудня 2012 року відповідно до Наказу ДПС у м. Києві на позивача було покладено виконання обов'язків начальника ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС з 17 грудня 2012 року. 17 червня 2013 року відповідно до Наказу Міністерства доходів і зборів України позивач призначена на посаду заступника начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. 17 лютого 2014 року відповідно до Наказу ГУ Міндоходів у м. Києві на позивача покладено виконання обов'язків начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з 17.02.2014 по 18.02.2014. 21 березня 2014 року відповідно до НаказуМіндоходівв порядку переведення позивач призначена на посаду заступника начальника ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. 31 березня 2015 року відповідно до НаказуМіндоходівпозивача звільнено з посади заступника начальника ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів м. Києві в порядку переведення для подальшої роботи в Апараті ВР України. Сторонами по справі дані обставини не заперечується. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При вирішенні даної справи суд виходив з наступних норм права. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі(особисте немайнове право, що забезпечує соціальне буття фізичної особи). Згідно ч. 1 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації(особисте немайнове право, що забезпечує соціальне буття фізичної особи). Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦК України, фізична особа має право на вибір та зміну роду занять (особисте немайнове право, що забезпечує соціальне буття фізичної особи). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1, п. 7 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON], підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. У рішенні Європейського суду з прав людини (п'ята секція) від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (заява № 48068/06) зазначено, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. Згідно п. 3 Положення, основними завданнями ДФС є: внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування: державної податкової політики; державної політики у сфері державної митної справи. Згідно пп. 2 п. 11 Положення, Голова ДФС: вносить на розгляд Міністра фінансів пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у відповідній сфері, розроблені ДФС проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, а також визначає позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства. Відповідно до абз. 2 п. 1 Положення про Міністерство фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 375, Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та забезпечує формування єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Outcome: approved