Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до Валківської районної державної адміністрації та [PERSON], згідно якого прохає визнати недійсним договір оренди землі, укладений 27.11.2009 року між Валківською районною державною адміністрацією та гр. [PERSON], скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію вищевказаного договору оренди землі на земельну ділянку водного фонду площею 21,6531 га, розташованої за межами населеного пункту на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, по-скільки при оформленні вищевказаного договору від 27.11.209 року не було виконано вимоги ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», не було визначено одну з істотних умов, а саме умову щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що і є підставою для визнання договору оренди недійсним. В судовому засіданні представник позивача Власенко В.І., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на порушення сторонами вимог, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки у договорі оренди землі від 27.11.2009 року не зазначено істотної умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що відповідно до частини 2 статті 15 цього Закону, є підставою для визнання договору оренди недійсним. Також зазначив, що аналогічної позиції додержується Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 27.09.2012 №10-1391/0/4-12. Представник Валківської районної державної адміністрації, за довіреністю Клочко С.Є., позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю та пояснив, що відповідно до частини 1 статті 8-1 Закону України «Про оренду землі», право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужене її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, тому орендар не може скористатися цим правом, згідно положень, передбачених статтею 15 ЗУ "Про оренду землі". Також зазначив, що внаслідок укладання договору оренди землі інтереси держави ніяким чином не порушені, та не існує загрози порушень державних інтересів, не заподіяно збитків. Окрім цього посилався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України, при розгляді справи №6-84цс14 від 03 вересня 2014 року та справи №6-94цс14 від 03 вересня 2014 року, що відсутність у договорі оренди землі, істотної умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а в даному випадку позивач не довів, які саме були порушені його права, у зв'язку з відсутністю у договорі оренди землі зазначеної умови. В своїх поясненнях також зазначив про обов'язковість положень статті 360-7 ЦПК України, що рішення Верховного Суду України є обов'язкові для всіх суб'єктів владних повноважень та суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного Суду України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], позов не визнали, у зв'язку з чим просили відмовити прокурору у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснили, що відсутність у договорі оренди землі істотної умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним. Позовні вимоги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не існує загрози порушень інтересів держави, орендна плата сплачується своєчасно, заборгованості не має, земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, збитки нікому не завдані. В своїх поясненнях представник [PERSON] також зазначила, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішеннями Верховного Суду України, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України при розгляді справи №6-84цс14 від 03 вересня 2014 року та справи №6-94цс14 від 03 вересня 2014 року. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши пояснення представника позивача Власенко В.І., представника відповідача райдержадміністрації Клочка С.Є., відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до розпорядження голови Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 14 жовтня 2009 року за №744, 27 листопада 2009 року орендодавець - Валківська районна державна адміністрація в особі Шпараги Ю.І. уклала договір оренди землі з орендарем - [PERSON] на земельну ділянку земель водного фонду державної власності, загальною площею 21,6231 га, у тому числі під водним дзеркалом - 15,5569 га, прибережних захисних смуг - 6,0962 га, з них: пасовищ - 3,1486 га, боліт - 2,5133 га, під гідротехнічними спорудами - 0,4343 га, за кадастровим номером: [NUMBER], розташованої на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області за межами населених пунктів, строком на 49 років. Цей договір був зареєстрований 02 грудня 2009 року у Валківському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040968800001 та 02 грудня 2009 року за актом приймання-передачі земельну ділянку було орендодавцем передано орендарю в оренду для рибогосподарських потреб. Вищевказаний договір оренди землі було укладено з додержанням Типової форми договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року за №220 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ за №1724(1724-2006-п) від 13.12.2006, №780 (780-2008-п) від 03.09.2008). При укладанні договору оренди землі сторони зазначили усі необхідні істотні умови, передбачені, як Типовою формою договору оренди землі так і визначені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». Проте, така істотна умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, в договорі оренди землі сторонами не була зазначена, оскільки відповідно до частини 1 статті 8-1 Закону України «Про оренду землі», право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною другою цієї статті випадків. Частиною другою даної статті передбачено, що право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди. Таким чином, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбаченої статтею 15 Закону України «Про оренду землі» є обов'язковими, з врахуванням листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 № 10-1391/0/4-12, лише з підстав, передбачених частиною другої даної статті. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до частини першої, статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. При цьому частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 -6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Натомість частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Оскільки, закон забороняє відчужувати орендарем іншим особам право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, вносити до статутного капіталу, передавати у заставу, орендар не може скористатися цим правом, згідно положень, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», та частиною 5 статті 93 Земельного кодексу України. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, при розгляді справи, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зазначена правова позиція, висловлена Верховним Судом України, при розгляді справи № 6-84цс14 від 03 вересня 2014 року. Крім цього, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України, при розгляді справи № 6-94цс14 від 03 вересня 2014 року, відсутність у договорі оренди землі, істотної умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а в даному випадку позивач не довів, які саме були порушені його права, внаслідок укладання договору оренди землі між райдержадміністрацією та гр. [PERSON]. Вищезазначені рішення Верховного Суду України, відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім цього, в позові також не зазначено підставу представництва прокурором інтересів держави - позивача у суді та в чому полягає порушення або загроза порушень державних інтересів. П.2 ч.1 ст.121 Конституції України встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку, зокрема, покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до частини 2 статті 3 Цивільно-процесуального кодексу України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави чи суспільні інтереси. За змістом абзацу 2 частини 2 статті 45 Цивільно-процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Конституційний суд України в п.4 рішення від 08.04.1999 р. №3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурором не зазначено, в чому саме відбулося порушення інтересів держави, не обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та не зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державна інспекція сільського господарства у Харківській області, в інтересах якої звернувся до суду Валківський міжрайонний прокурор, не є стороною у договірних відносинах, внаслідок чого відсутні підстави для захисту інтересів зазначеного органу. Таким чином, позовні вимоги в інтересах органу, який не є стороною у договірних відносинах, не проводив перевірок та не нараховував збитки, є не обґрунтованими, та не можуть бути задоволені судом при ухвалені рішення по даній справі. В частині заявлених позовних вимог прокурора про скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію договору оренди землі укладеного 27.11.2009 року між Валківською районною державною адміністрацією та [PERSON], зареєстрований 02 грудня 2009 року у Валківському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040968800001 на земельну ділянку площею 21,6531 га, розташованої за межами населеного пункту на території Високопільської сільської ради Валківського району Харківської області, суд вважає за необхідне також відмовити виходячи з наступного. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Спосіб захисту повинен відповідати правовідносинам, що склалися між сторонами та призводити до відновлення порушеного (оспорюваного) права, оскільки саме відновлення такого права є метою захисту та одночасно і його призначенням. 01.01.2013 р. набули чинності ЗУ "Про державний земельний кадастр", Постанова КМУ "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" № 1051 від 17.10.2012 р. та ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в новій редакції станом на 01.01.2013 р.). Постанова КМУ "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 868 від 17.10.2013 р. Відповідно до частини 1 статті 6 Закони України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Згідно до вищезазначених нормативно-правових актів державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень на даний час проводить орган державної реєстрації прав - Мін'юст та його територіальні органи, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, що забезпечують реалізацію повноважень Державного реєстру прав, шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В той же час Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права та обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Таким чином, державна реєстрація договору оренди землі, та відповідно його скасування здійснюється державним органом уповноваженим на вчинення таких дій та нотаріусом. Проте, прокурор вимоги про скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію договору оренди землі від 27.11.2009 р. пред'являє до відповідачів, які, згідно норм чинного законодавства України, не мають відповідних повноважень. Крім того, відсутність правових підстав для застосування такого способу захисту права випливає також з того, що у відповідності до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, способи захисту права по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб'єктивного права. Проте, на час розгляду справи прокурором не доведено суду того, що права в цій частині позовних вимог порушені, оскільки в скасуванні запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію було відмовлено й матеріали справи таких доказів не містять. Прокурор не вказав про відсутність у Державної інспекції сільського господарства в Харківській області повноважень щодо звернення до суду, а отже не довів обґрунтованість звернення до суду із позовом в інтересах зазначеного органу. За таких обставин позовні вимоги Валківського міжрайонного прокурора в частині скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію договору оренди землі від 27.11.2009 року є також необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом. Відповідно до статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України судові витрати компенсуються за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed