Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди. У своєму позові вона зазначила, що їй на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва на спадщину за законом, виданого 11.06.2004 року Коростенською державною нотаріальною конторою належить трактор марки "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до домовленості з відповідачем в липні 2013 року вона надала останньому належний їй на праві власності трактор разом з причіпом та косаркою, а також технічний паспорт на транспортний засіб, з умовою подальшого його викупу відповідачем за суму, яка була обумовлена між ними. [PERSON] зобов'язався сплатити кошти за транспортний засіб в 2015 році, але не має наміру це робити, мотивуючи тим, що трактор, причіп та косарка і так належать йому на законних підставах. Вважає, що ситуація, яка склалася, завдає їй моральних страждань, тому просила суд витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння належний їй на праві приватної власності трактор марки "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номер [NUMBER], причіп, косарку та технічний паспорт на транспортний засіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, які просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що у 2009 році [PERSON] передано трактор [PERSON] (невісткою позивачки). Його довіритель не заперечує, що у нього знаходиться цей транспортний засіб. Тому визнає позов лише в частині повернення трактора. Що стосується вимоги повернення причіпа та косарки, то вважає таку вимогу не доведеною. Також вважає, що не конкретизована вимога щодо повернення документів. Не визнає вимогу про стягнення з його довірителя моральної шкоди, оскільки заподіяння моральної шкоди не доведено позивачем і не підтверджена жодним доказом. За таких обставин позов відповідачем визнано лише у частині, що стосується трактора марки "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номер [NUMBER]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить трактор марки "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом [NUMBER] від 11 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Коростенської районної державної нотаріальної контори Баранівською О.С. (а.с.6). В липні 2013 року за спільною домовленістю між сторонами позивачка надала [PERSON] належний їй на праві приватної власності трактор, з умовою його подальшого викупу відповідачем за суму, яка була обумовлена між ними. [PERSON] зобов'язався сплатити позивачу кошти за транспортний засіб у 2015 році, але цього не зробив, оскільки вважає, що трактор належить йому на законних підставах, так як кошти за нього ним сплачено (а.с.51). Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Статтею 3Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст.16 ч.1 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У ст.319 Цивільного кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, володілець майна є добросовісним чи недобросовісним його набувачем. За приписами п.3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до приписів ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном, наявність у власника права на судовий захист свого права власності. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положення ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає доводи позивача щодо незаконного володіння відповідачем транспортним засобом (трактором марки "ЮМЗ-6Л" реєстраційний номер [NUMBER]) законними і такими, що заслуговують на увагу. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про витребування у відповідача причіпа, косарки та документів, оскільки це майно у користуванні останнього не перебуває і доказів про зворотнє суду надано не було. Також суд не приймає до уваги розписку про отримання коштів (а.с.51), оскільки вона укладена не між сторонами по справі та оформлена без дотримання вимог закону. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та із врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Що ж до позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, вони є похідними, крім того, позивачем та його представником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законних прав позивача, які мали б наслідки у вигляді моральних страждань та втрати життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, а також причинний зв'язок між порушеннями прав та наслідками. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги доводи позивача щодо порушення його прав з боку відповідача, позицію представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні,

Outcome: partial