Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Тернопільської обласної дирекції «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», комунальне підприємство «Тернопільводоканал» про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що у 2009 року мав місце страховий випадок, а саме затоплення цокольного поверху застраховано майна - житлового будинку, який стався на його думку через порушення комунальним підприємством "Тернопільводоканал" технології промиву водопровідної системи міста через пожежні гідранти і це призвело до появи в черні 2009 року тріщин на стінах будинку і відповідно заподіяло збитки. Внаслідок чого він був змушений перенести вуличний водопровід та пожежний гідрант за власні кошти. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати Тернопільської обласної дирекції «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» винною в невиконання договору страхування та зобов`язання Тернопільську обласну дирекцію «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатити позивачу кошти в розмірі 826 808,00 грн. Зобов`язати комунальне підприємство «Тернопільводоканал» відшкодувати витрати позивача на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта в сумі 204 000,00 грн., неустойку в розмірі 67 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 56 000,00 грн. і неустойку в розмірі 67 000,00 грн. У судовому засіданні позивач зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представник Тернопільської обласної дирекції «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що 24 лютого 2009 року між [PERSON] (Страхувальником) та Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерне (Страховиком) було укладено договір добровільної відповідальності власника (користувача) житлового приміщення № 61 форма №83 серія УБ № 498140, згідно якого [PERSON] було застраховано житлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Строк дії договору встановлено сторонами з 02.03.2009 року по 01.03.2010 рік. Отже з огляду на вище викладене сторонами за вищенаведеним договором добровільного страхування майна є Страхувальник - [PERSON] та Страховик - Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». А тому за вищенаведених підстав [PERSON] не є належним позивачем у даній справі теж саме стосується і Відповідача-1 яким є Тернопільська обласна дирекція «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Також були ухвалені судові рішення, які стосуються предмету спору і якими встановлено обставини, що є підставою для відмови від позову. У судовому засіданні представник відповідача не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що пошкодження будинку мало місце з вини КП "Тернопільводоканал" внаслідок витікання води з пожежного гідранта, що відноситься до переліку страхових випадків за договором, а тому відповідачі зобов`язані відшкодувати йому шкоду. Представник Тернопільської обласної дирекції «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подав заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що позивачем подано відповідь на відзив з порушенням вимог Цивільно процесуального кодексу України. Представник комунального підприємства «Тернопільводоканал» подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що судами було встановлено порушення із будівництва прибудови до житлового будинку [ADDRESS] , внаслідок чого вулична мережа опинилася під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилася на відстані 1 м від прибудови, що суперечить вимогам будівельних норм, а тому враховуючи, що позивач не довів обставин, на які він посилається просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача КП "Тернопільводоканал" просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві, відмовити у задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності. Правом на подання відповідь на відзив комунального підприємства «Тернопільводоканал» позивач не скористався. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволені позову виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , що не заперечувалося сторонами та встановлено рішеннями суду. 24 лютого 2009 року між [PERSON] (страхувальником) та ВАТ "НАСК "Оранта" укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) житлового приміщення №61 форма №83 серія УБ №498140, згідно умов якого позивач застрахувала житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Страховий платіж 1200 грн., страхова сума 300000 грн.. Строк дії договору сторони обумовили з 2 березня 2009 року по 1 березня 2010 року. 8 липня 2009 року [PERSON] звернулась до ВАТ "НАСК "Оранта" з заявою про пошкодження стін будинку, що по [ADDRESS] внаслідок підтоплення фундаменту стін та зазначала, що 2-3 рази на рік, в тому числі в лютому 2009 року промивалась водопровідна система через пожежний гідрант з порушенням водовідтоку від будинку та просила виплатити їй страхове відшкодування згідно умов страхування та договору страхування. НАСК "Оранта" відмовила у виплаті страхової виплати. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 7 грудня 2012 року у справі №1915/2400/2012 стягнуто з КП "Тернопільводоканал" на користь [PERSON] 57000 грн. завданої шкоди по перенесення пожежного гідранта. У позові [PERSON] до ВАТ "НАСК "Оранта" про стягнення 92 270 грн. страхової виплати відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12.03.2013 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07.12.2012 року скасовано в частині стягнення з КП "Тернопільводоканал" на користь [PERSON] 57 000 грн. майнової шкоди; 171 грн. понесених судових витрат та на користь держави 519 грн. судового збору. У решті рішення залишено без змін. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення з КП "Тернопільводоканал" на користь [PERSON] 57 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та вирішення питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходив із того, що такі позовні вимоги позивачем не заявлялись, а КП "Тернопільводоканал" не набуло процесуального статусу сторони у справі. Вказаним рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12.03.2013 року встановлено, що протягом 2008 - початку 2009 року до даного житлового будинку була здійснена прибудова без розробленої і узгодженої документації та дозволу на будівництво, внаслідок чого вулична водопровідна мережа Д=200мм опинилась під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилась на відстані 1м від прибудови, що суперечило вимогам існуючих будівельних норм. В зв`язку з цим, управління житлово-комунального господарства та екології виконкому Тернопільської міської ради зобов`язало [PERSON] - діда малолітнього власника будинку та постійного представника позивачки виконати за власні кошти перенесення даних мереж або демонтувати прибудову. В подальшому [PERSON] було перенесено дані мережі. В серпні 2013 року [PERSON] в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , звернулась з позовом, у якому в уточнених та збільшених позовних вимогах просила стягнути з КП "Тернопільводоканал" із врахуванням курсу гривні до долара США вартість по переносу водопроводу і пожежного гідранта у сумі 181390 грн., вартість укріплення фундаментів та капітальний ремонт стін і приміщення у сумі 275080 грн., поточний ремонт приміщення у сумі 58777 грн., та 15000грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з НАСК "Оранта" із врахуванням курсу гривні до долара США 547440 грн. страхового відшкодування. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.07.2015 року, вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Тернопільводоканал" на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] 92270 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судовими рішеннями встановлено, що внаслідок періодичного промивання водогінних комунікацій КП "Тернопільводоканал" і витікання із пожежного гідранту води мало місце попадання техногенних вод під будинок позивачки, що призвело до деформації фундаменту будинку по [ADDRESS] , виникнення тріщин стін і, як наслідок, заподіяння шкоди майну [PERSON] в розмірі 92 270 грн. Факт заподіяння шкоди будинку по [ADDRESS] підтверджувався технічним заключенням про стан конструкцій житлового будинку та висновком, складеним спеціалістами Тернопільського філіалу Державного територіального науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту НДІпроектреконструкція. Згідно з кошторисом, який був додатком до висновку, кошторисна вартість робіт для приведення пошкоджених конструкцій та конструктивів будинку до нормального стану складала 92 270 грн. У жовтні 2016 року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне підприємство «Тернопільводоканал», про відшкодування шкоди. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.05.2019 року, відмовлено у задоволенні позову. Судовими рішеннями встановлено, що шкода, яку зазнала [PERSON] внаслідок пошкодження її будинку, заподіяна з вини КП "Тернопільводоканал" та відшкодована ним на підставі рішення суду. Оскільки причиною підтоплення будинку було неорганізоване водовідведення з колодязю пожежного гідранта під час технологічних промивок систем міського водопостачання, про що також зазначала [PERSON] у заяві до НАСК "Оранта" про виплату страхового відшкодування та в усіх позовних заявах до суду, то пошкодження будинку за вказаних обставин не є страховим випадком. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування майна (пункт 11 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У частинах першій-четвертій статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи ті обставини, які встановленні вищевказаними судовими рішеннями, що шкода, яку зазнала [PERSON] , власник житлового будинку по [ADDRESS] , внаслідок пошкодження її будинку, заподіяна з вини КП "Тернопільводоканал" та відшкодована ним на підставі рішення суду в розмірі 92 270 грн. Причиною підтоплення будинку було неорганізоване водовідведення з колодязю пожежного гідранта під час технологічних промивок систем міського водопостачання, про що також зазначала [PERSON] у заяві до НАСК "Оранта" про виплату страхового відшкодування та в усіх позовних заявах до суду, то пошкодження будинку за вказаних обставин не є страховим випадком. Також суд зазначає, що між [PERSON] та Тернопільською обласною дирекцією «Національна акціонерною компанією «Оранта» не було укладено договорів добровільного страхування майна житлового будинку по [ADDRESS] , а тому у Тернопільській обласній дирекції «Національна акціонерною компанією «Оранта» відсутній обов`язок та підстави перед [PERSON] виплату страхового відшкодування. Також позивач не надав суду доказів про заподіяння йому матеріальної шкоди Тернопільською обласною дирекцією «Національна акціонерною компанією «Оранта». При цьому суд зазначає, що договір добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , було укладено 24 лютого 2009 року між [PERSON] (страхувальником) та ВАТ "НАСК "Оранта", а не Тернопільською обласною дирекцією «Національна акціонерна компанія «Оранта». Таким чином, суд вважає, що Тернопільською обласною дирекцією «Національна акціонерною компанією «Оранта» не було порушено права та інтереси позивача, а тому відсутні підстави для стягнення коштів. Щодо стягнення з комунального підприємства «Тернопільводоканал» витрат та неустойки на користь [PERSON] на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта, суд зазначає. Вищевказаним рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12.03.2013 року, справа №1915/24000/2012 встановлено, що протягом 2008 - початку 2009 року до житлового будинкупо [ADDRESS] була здійснена прибудова без розробленої і узгодженої документації та дозволу на будівництво, внаслідок чого вулична водопровідна мережа Д=200мм опинилась під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилась на відстані 1м від прибудови, що суперечило вимогам існуючих будівельних норм. В зв`язку з цим, управління житлово-комунального господарства та екології виконкому Тернопільської міської ради зобов`язало [PERSON] - діда малолітнього власника будинку та постійного представника позивачки виконати за власні кошти перенесення даних мереж або демонтувати прибудову. В подальшому [PERSON] було перенесено дані мережі. Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.07.2015 року, було відмовлено [PERSON] яка діяла в інтересах [PERSON] у стягненні вартості робіт по переносу водопроводу і пожежного гідранта. Враховуючи ті обставини, що прибудова до житлового будинкупо [ADDRESS] була здійснена без розробленої і узгодженої документації та дозволу на будівництво внаслідок чого вулична водопровідна мережа Д=200мм опинилась під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилась на відстані 1м від прибудови, що суперечило вимогам існуючих будівельних норм, у зв`язку з цим зобов`язало [PERSON] виконати за власні кошти перенесення даних мереж або демонтувати прибудову. В подальшому [PERSON] замовив СБУ «Спецбуд» виконання робіт по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта за власні кошти. У зв`язку з цим, суд вважає, що саме на [PERSON] було покладено обов`язок управління житлово-комунального господарства та екології виконкому Тернопільської міської ради виконання робіт по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта за власні кошти. При цьому позивач не подав доказів, що в комунального підприємства «Тернопільводоканал» наявний обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат пов`язаних по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта. Таким чином, суд вважає, що комунальним підприємством «Тернопільводоканал» не було порушено права та інтереси позивача, а тому відсутні підстави для стягнення коштів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Положеннями статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до вимог статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також суд зазначає, що позивач оплатив витрати по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта у 2009 році, а тому пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої, частиною четвертою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. З урахуванням встановлених обставин та на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірних винних дій відповідача відносно позивача. Встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності відповідача за наведеними вище статтями закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення із відповідача моральної шкоди. Щодо інших аргументів або міркувань позивача та відповідача також не дають підстав для висновку про порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачами, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed