Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1977 року по 07 вересня 2013 року . За час перебування в шлюбі подружжя на спільні кошти придбало квартиру за адресою: [ADDRESS] яку оформили на відповідача. Останнім часом відповідач у спірній квартирі не проживає, добровільно розділити квартиру не бажає, у зв'язку із чим вона вимушена звернутися до суду, щоб розділити спільне майно по 1/2 частині квартири на кожного. Позивачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та просила їх задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74- 77 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від останнього через загальну канцелярію не надходило. Разом з публікуванням оголошеня в засобах масової інформації в газеті " Урядовий кур"єр" № 203 від 01.11. 2014 року, відповідач про дату та місце розгляду справи повідомлявся через ЖЕД № 3 ТОВ "Новобудова", про що свідчать акти про не вручення судової повістки, які містяться в матеріалах справи від 23 жовтня 2014 року ( а.с. 27-28). Також, відповідно до ч.2 п.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається : фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч.3 п. 5 ст. 74 ЦПК України). Разом з тим, у відповідності до вимог ст.76 ч. 3 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1977 року по 07 вересня 2013 року (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 31 січня 2007 року спірна квартира по [ADDRESS], яка розташована в м. Києві належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 11). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Перебування зазначеного спірного майна у спільній сумісній власності та його вартість сторони не оспорювали. Судом встановлено, що сторони не досягли згоди стосовно поділу квартири за адресою: [ADDRESS] а тому розподіл квартири підлягає в судовому порядку. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про виділ сторонам ідеальних часток у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved