Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради про визнання права власності на 1/2 частину будинку, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 лютого 2012 року встановлено юридичний факт перебування її у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із [PERSON], який помер [INFO] року, в період з 14 липня 2006 року до [INFO] За час перебування у фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, вона із [PERSON] разом побудували житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Після завершення будівництва, готовність будинку 100%, однак він в експлуатацію не введений, реєстрація права власності у КП "БТІ" Рахівської районної ради не проведена, відповідно, свідоцтво про право власності відсутнє. У даному будинку, після завершення будівництва, вона із [PERSON] разом проживали, вели спільне господарство. Після смерті чоловіка [PERSON] похорони велися із вказаного домогосподарства, звідки вона його поховала. У зв'язку з чим просила визнати житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину цього житлового будинку. Ухвалою суду від 9 серпня 2012 року до участі в справі залучено співвідповідачів Інспекцію державно-будівельного контролю в Закарпатській області. Лазещинську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, [PERSON], [PERSON]. Ухвалою суду від 4 листопада 2013 року первісного відповідача - комунальне підприємства "БТІ" Рахівської районної ради замінено на належного відповідача - реєстраційну службу Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позову. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів -[PERSON] та [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, пояснила, що [PERSON] до спірного житлового будинку ніякого відношення немає, оскільки не брала участі в його будівництві. Вважає позовні вимоги не доведеними, тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - Лазещинської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Пранничук І.І. надав заяву про розгляд справи у відсутності представника ради. Представник відповідача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Згідно заперечення, поданого представником інспекції ДАБК у Закарпатській області Бокшан С.В., позовні вимоги останніми не визнаються в частині визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки дане питання не було предметом розгляду інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області. Крім того, Інспекція не наділена повноваженнями щодо оформлення права власності. Просять відмовити в задоволенні цієї частини позову. Представник відповідача- реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причина його неявки суду невідома. Суд, заслухавши учасників судового процесу, взявши до уваги заперечення надані сторонами по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 74 СК України передбачається, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На осіб, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, але проживають однією сім'єю, поширюються положення СК, пов'язані з набуттям за час спільного проживання права на придбання майна, що регулюють аналогічні відносини між особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мається на увазі, що для застосування зазначених наслідків до прав та обов'язків подружжя на майно, що їм належить необхідно довести наявність співжиття, спільного господарства. Так, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 лютого 2012 року встановлено юридичний факт перебування [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із [PERSON], який помер [INFO] року, у період з 14 липня 2006 року до [INFO] і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України дане має силу преюдиції. Із будівельного паспорта №?9 від 19 травня 2009 на будівництво житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] від 21 травня 2009 року, довідки Лазещинської сільської ради від 4 липня 2011 року №212/02025, де йдеться, що при житті забудовнику [PERSON] надавалося рішення виконкому №179 від 18.12.2008 року "Про надання дозволу на продовження будівництва самочинно збудованого житлового будинку". До дня смерті [PERSON] про погодження прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію не звертався, Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 листопада 2008 року, вбачається, що на земельній ділянці, площею 0,0700 га, розташованій в [ADDRESS] самочинного будівництва: житловий будинок з господарськими будівлями. Даний об'єкт нерухомого майна збудований у період перебування фактичних шлюбних відносинах позивачки [PERSON] та нині померлого [PERSON], та крім зазначеного, встановлене стверджується мотивувальною частиною рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 лютого 2012 року. Отже, в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] Закарпатської області спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. [PERSON] при житті не було введено збудований житловий будинок в експлуатацію, не отримано висновок компетентного органу про готовність об'єкта шляхом видачі відповідних документів та відсутній належно затверджений проект, у зв'язку з чим спірний житловий будинок розцінюється як самочинне будівництво. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена їй для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 листопада 2008 року земельна ділянка на якій самочинно зведено житловий будинок належала при житті [PERSON]. Наразі спадкоємцем спірної земельної ділянки, як встановлено судом, являється спадкоємець [PERSON]. Між тим, у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). З огляду на вказані роз'яснення, позивачка [PERSON] не набуває права власності на самочинно збудований житловий будинок, оскільки не являється власником земельної ділянки. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На виконання цього, в ході розгляду справи судом не встановлено обставин, з яких видно, що питання відносно самочинно збудованого майна являлося предметом розгляду інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, з огляду на вище наведене, суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, а визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, та оскільки такого винятку не встановлено, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial