Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивачка у листопаді 2013 року звернулася до суду з позовною заявою, яку в останнє уточнила в судовому засіданні 05.03.2015 року, до [PERSON], третя особа: [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме: 1/12 частину квартири [ADDRESS], 1/4 частину квартири [ADDRESS], 1/4 частину квартири [ADDRESS], 1/8 частину садового будинку [ADDRESS], 1/4 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої на території Дачненської сільради Біляївського району Одеської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 09.03.1998 року за № 785, та стягнути вартість ? частини автомобіля "Ford C-Max", д./н. [NUMBER], 2010 року випуску у грошовому еквіваленті. В судове засідання 13.03.2015 року з'явився представник позивачки [PERSON] - [PERSON] ( діє на підставі довіреності від 11.03.2014р), які позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. При цьому вказав, що після смерті сина позивачки залишилося спадкове майно, позивачка отримала відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі того, що у неї немає оригіналів правовстановлюючих документів, які утримуються відповідачкою. Нотаріусом було видано свідоцтво на спадщину відповідачці та малолітньому сину померлого [PERSON] В судовому засідання 05.03.2015р. представник позивача просив стягнути з відповідача вартість ? частини автомобіля, оцінку якого було проведено згідно ухвали суду. В судове засідання з'явився представник відповідачки [PERSON] яка також є законним представником як мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] діючий по довіреності (а.с.88), який позов визнав частково. При цьому вказав, що позивачка має право власності на 1/12 частину квартири по [ADDRESS], 1/8 частину квартири по [ADDRESS], на 1/8 частину квартири по [ADDRESS], 1/8 частину садового будинку, 1/8 частину земельної ділянки, однак не визнав право позивачки у вигляді ? на автомобіль та стягнення цієї вартості, так як автомобіль був куплений за кошти [PERSON]- батька померлого, який подарував вказаний автомобіль невістці на народження онука, хоча при цьому він був оформлений за договором купівлі-продажу. На даний час відповідачка не працює, так як дитина є інвалідом та потребує постійного догляду, їм допомагає дідусь- [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, додані до нього документи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] ([INFO]) що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 21.09.2011 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2264 (а.с.6). Позивачка [PERSON] (надалі позивачка) є матір'ю померлого [PERSON] (надалі спадкодавець, померлий), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 25.05.1973 року Відділом ЗАГС Київського району м.Одеси, актовий запис № 637 (а.с. 5). На момент смерті померлий знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 15.07.2000 року, що підтверджується копію свідоцтва про одруження серія [NUMBER] (а.с.111). Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданий Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 27.01.2009 року, актовий запис № 54 (а.с. 142). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.20. Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк. Крім того, відповідно до ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] 26.10.2011 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини.(а.с. 106), на підставі якої була відкрита спадкова справа № 28/2011 щодо майна померлого.(а.с. 106-201) Згідно витребуваної судом копії спадкової справи 28/2011 (а.с.105-201 т.1) вбачається, що спадкоємцями спадкодавця [PERSON] за законом є : дружина померлого- [PERSON]., мати померлого -[PERSON], батько померлого -[PERSON] та неповнолітній син померлого -[PERSON] Як вбачається з листа КП «ОМБТІ та РОН» від 24.04.2012 року, за [PERSON], [INFO], зареєстровані: квартира [ADDRESS], згідно договору дарування, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 16.10.2007 року [NUMBER].(а.с. 128), квартира [ADDRESS], згідно з договором дарування, посвідченим Першою Одеською державною нотаріальною контрою 26.06.2002 року [NUMBER] (а.с. 10), 1/3 частина квартири [ADDRESS], згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданим УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 15.09.1993 року. (а.с. 8, 11-12). Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2012р., [PERSON] належить садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 06.04.2009 року виданого виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області. (а. с. 9, 236, а.с.2-14 т.2). [PERSON] також 22.12.2011 року звернулася до приватного нотаріуса Алексєєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її сина [PERSON] (а.с. 121). Згідно заяви від 09.11.2011 року, [PERSON], який є батьком померлого [PERSON], він відмовився від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті його сина на користь [PERSON].(а.с. 117). 23.10.2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Алексєєвої О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна яке складається з квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS]. (а.с. 140) 23.10.2013 року [PERSON], яка діє від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу малолітньому [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS]. (а.с. 141) Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Алексєєвою О.В., спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO], є його мати - [PERSON] на ? частку у спадщині; син -[PERSON] на ? частку у спадщини; дружина - [PERSON] на ? частку у спадщини, у тому числі з урахуванням ? частки у спадщини, від якої відмовився батько померлого -[PERSON], на її користь. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS], загальною площею 58,7 кв.м., в тому числі житлова площа - 17,1 кв.м. Вартість спадкового майна згідно Звіту про незалежну оцінку майна, виданого Товарною біржею «Профі-Т» 02.09.2013 року, становить 647 009 грн. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку спадкового майна видано [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1263. (а.с. 152) Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна видано [PERSON], реєстровий № 1269.(а.с. 155) , а Свідоцтво про право на спадщину на ? частину спадкового майна ще не видано. (а.с.208). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.2002р.(а.с.158). Згідно іншого Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Алексєєвою О.В., спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO], є його мати - [PERSON] на ? частку у спадщині; син -[PERSON] на ? частку у спадщини; дружина - [PERSON] на ? частку у спадщини, у тому числі з урахуванням ? частки у спадщини, від якої відмовився батько померлого -[PERSON], на її користь. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS], загальною площею 143,4 кв.м., в тому числі житловою площею - 80,4 кв.м. Вартість спадкового майна згідно Звіту про незалежну оцінку майна, виданого Товарною біржею «Профі-Т» 02.09.2013 року становить 1 570 289 грн. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку спадкового майна видано [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1266. (а.с. 163) Свідоцтво про право на спадщину на ? частку спадкового майна видано [PERSON], реєстровий № 1272. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку спадкового майна ще не видано. (а.с. 166) Як вбачається зі спадкової справи, [PERSON] зверталася 30.10.2013 року та 01.11.2013 року до приватного нотаріуса Алексєєвої О.В. з заявою про отримання нею Свідоцтва про право на спадщину за законом, але відповідно до листа нотаріуса від 06.11.2013 року їй було роз'яснено, що оригінали правовстановлюючих документів знаходять на зберіганні у гр.[PERSON] та після надання [PERSON] вказаних документів їй буде додатково повідомлено про час видачі Свідоцтва. (а.с. 180) Згідно листа приватного нотаріуса Алексєєвої О.В. від 13.11.2013 року, [PERSON] на її заяву від 12.11.2013 року, було повідомлено, що [PERSON] не було надано правовстановлюючих документів, для видачі [PERSON] свідоцтва про спадщину за законом, також у неї [PERSON], не має можливості надати нотаріусу необхідні документи, тому вказане питання необхідно вирішувати у судовому порядку. (а.с. 181 та зв.б. а.с. 181). Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого Наказом Мінюсту, від 22.02.2012, № 296/5, : Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.(п. 4.12 глава 10); Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.(п. 4.15.); Відповідно до глави 13 п.1 цієї Інструкції Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; З урахуванням вищезазначеного вбачається, що у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно позивач позбавлена право на видачу їй нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її сина. У зв'язку з чим суд вважає, що права позивачки порушуються, тому вони підлягають судовому захисту в контексті ст.ст.15,16 ЦК України . У зв'язку з чим суд погоджується з обґрунтованістю позовних вимог щодо визнання за позивачем право власності в порядку спадкування на :1/12 частину квартири [ADDRESS], на ? частину квартири [ADDRESS], на ? частину квартири [ADDRESS]. Проте у зв'язку з тим, що садовий будинок був придбаний під час шлюбу, суд не погоджується з вимогою позивача про визнання за нею права власності на ? його частину, а вважає необхідним визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину садового будинку [ADDRESS]. Згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України в Одеській області від 16.07.2014 року вбачається, що на ім'я [PERSON] [INFO], 01.04.2011 року зареєстрований автомобіль «FORD C-MAX», д/н [NUMBER], кузов [NUMBER] 2010 року випуску.(а.с. 221). Зазначене також підтверджується копіює свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.239 .1). Виходячи з цього суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль був придбаний на ім'я відповідачки під час знаходження в шлюбі з [PERSON], у зв'язку з чим також підлягає поділу як спільне майно подружжя. В матеріалах справи наявна копія заява [PERSON] надана до суду 20.08.2014 року, в якій [PERSON] вказує, що автомобіль «FORD C-MAX» був подарунком невістці [PERSON] на народження онука [PERSON]. (а.с. 237). Суд не приймає вказану заяву до уваги так як така заява не відноситься до належних і допустимих доказів щодо спростування права власності як спільне майно подружжя на зазначений автомобіль. Судом встановлено, що зазначеним автомобілем користується відповідачка. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. На підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 02.09.2014 року про проведення судової автотоварознавчої експертизи, експертом ОНДІСЕ було надано висновок № 5291 від 21.11.2014 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «FORD C-MAX», д/н [NUMBER], кузов [NUMBER] 2010 року випуску складає 222646 грн. (а.с. 26-27 т.2). Таким чином вказаний автомобіль відноситься до неподільної речі , а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, тому суд у зв'язку з письмовою незгодою відповідачки з позовом в цій частині, яка також виступає і від імені неповнолітньої, вважає доцільним стягнути з відповідачки 1/8 частину вартості цього автомобіля яка складає 27 830,75 грн. Також судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 09.03.1998р., [PERSON] належала земельна ділянка площею, 0,120 га, яка розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, для індивідуального садівництва. (а.с. 276т.1). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81, ст. 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Суд вважає що зазначені вимоги є доведеними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню щодо земельної ділянки та визнанням за нею право власності в порядку спадкування на ? частину земельної ділянки пл. 0,120 гектарів, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області. Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з позовом, позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору на суму 3441 грн., та витрати на оплату проведення експертизи на суму 590,40 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями (а.с.1 т.1, а.с. 28 т.2). Отже, вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача судових витрат підлягають задоволенню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, які виявилися обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: partial