Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним. Позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , та складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 28,4 кв. м., згідно з договором купівлі - продажу об`єкту нерухомого майна № 1142, від 09.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж. О. Також, вона вказала, що здійснила реконструкцію належної їй на праві приватної власності відповідної квартири, шляхом прибудови та збільшення її площі. Такі дії були необхідними для забезпечення належних санітарних умов існування власної родини, до складу якої входять троє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивачка вказала, що після проведеної нею реконструкції квартири, загальна площа квартири збільшилась до 213,2 кв. м, з якої - житлова - 66,3 кв. Як вказує позивач, після завершення реконструкції відповідного об`єкту нерухомого майна, Позивач звернулась за допомогою для введення квартири в експлуатацію до громадян [PERSON] та [PERSON] , які, на думку позивача, скориставшись ситуацією та її юридичною необізнаністю, у судовому порядку визнали за собою право власності на прибудову до квартири [ADDRESS] , при цьому присвоївши їй адресу: [ADDRESS] . Посилаючись на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 січня 2011 року, позивач вказала, що цим рішенням були задоволені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона стала жертвою обману, а тому нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 січня 2011 року. Таким чином, на думку позивача, реконструйований об`єкт нерухомого майна, а саме прибудова до квартири [ADDRESS] вибула з володіння Позивача не з її волі, а іншим шляхом. Рішенням Апеляційного суду Одеської області, від 22 травня 2012 року, було скасовано Заочне рішення, від 31 січня 2011 року, яким було визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , а у задоволенні позовних вимог - відмовлено у повному обсязі. Проте, 25.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М., зареєстрований в реєстрі за № 381 про продаж квартири [ADDRESS] . В подальшому, 23.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К. А., зареєстрований в реєстрі за № 805 про продаж квартири [ADDRESS] . Як вказує позивач, коли вона дізналась про вказані правочини, то звернулась з позовом до суду, про визнання вказаних правочинів недійсними та скасування їх реєстрації. Також, позивач вказала, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/3654/13-ц, від 01 квітня 2014 року, її позов було задоволено та визнано договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 05 травня 2011 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та, від 23 серпня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсними; державну реєстрацію прав [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було скасовано. Також, позивач вказала, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 квітня 2014 року, у справі №521/3654/13-ц, апеляційним судом Одеської області, від 27 травня 2014 року, було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України, від 03.09.2014 року, вказане рішення апеляційного суду Одеської області, від 27 травня 2014 року, було залишено без змін. При цьому позивач звертає увагу на те, що, суди апеляційної та касаційної інстанції у своїх висновках констатували, що право Позивача підлягає захисту, шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння із застосуванням механізму, передбаченого ст. ст. 387, 388 ЦК України (віндикація) та, що матеріали та обладнання є складовою частиною належної їй на праві власності квартири, а тому, до введення в експлуатацію вона є власницею матеріалів і обладнання, які використовувались під час будівництва. А тому, позивач звернулася з зазначеним позовом до суду та просила витребувати на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , з чужого незаконного володіння [PERSON] та стягнути судові витрати, у розмірі 9605,00 грн. (а.с.2-9). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити. Також, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідачем зазначено, що позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають в повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідач у відзиві вказала, що, вона стала власником квартири, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 серпня 2012 року між нею та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] стала власницею трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом, після чого, її право власності на вказану квартиру, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Перед укладенням між нею та [PERSON] , договору, між [PERSON] та ТОВ «Інвестсистеми 2020» було укладено кредитний договір та іпотечний договір, за яким зазначена квартира була предметом іпотеки. У зв`язку з неспроможністю виконати кредитні зобов`язання, [PERSON] було продано вказану квартиру їй. Крім того, відповідачка вказала, що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходилась справа №521/3654/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , рішенням суду, від, 01 квітня 2014 року, її позов було задоволено та визнано договори купівлі-продажу квартири недійсними і було скасовано державну реєстрацію прав на квартиру. Також, відповідачка вказала, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 квітня 2014 року, у справі №521/3654/13-ц, апеляційним судом Одеської області, від 27 травня 2014 року, було скасовано та ухвалено нове рішення, про відмову у задоволенні позову [PERSON] .. Ухвалою, від 03.09.2014 року, Вищий спеціалізований суд України, вказане рішення апеляційного суду Одеської області, від 27 травня 2014 року, залишив без змін. З вимогами Позивача відповідач [PERSON] не погоджується та вказує, що вона є добросовісним набувачем і на законних підставах набула право власності на квартиру [ADDRESS] та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Також, відповідач не погоджується з доводами позивача, заявленими в позові стосовно того, що позивач вказала у позовній заяві, що вона звернулася за допомогою для введення квартири в експлуатацію до громадян [PERSON] та [PERSON] , які скористалися ситуацією і у судовому порядку визнали за собою право власності на квартиру, присвоївши їй адресу: [ADDRESS] та зрозумівши, що вона стала жертвою обману, нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження рішення, від 31.01.2011 року по справі за №1519/2-4788/11. Вказані твердження, на думку відповідача, не відповідають дійсності, оскільки, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне призвіще якої - [PERSON]) був укладений договір позики, за умовами якого: [PERSON] отримала від [PERSON] 50 000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року. Також, посилаючись на умови договору позики, вона вказала, що за умовами договору, у випадку невиконання своїх зобов`язань за розпискою, позивачка зобов`язалась передати [PERSON] у приватну власність новозбудовану квартиру [ADDRESS] . Позивач борг не повернула і у лютому 2008 року надала розписку про те, що, дозволяє [PERSON] добудувати квартиру за власні кошти з наступним оформленням права приватної власності на його, [PERSON] , ім`я. Оскільки Позивач свої зобов`язання так і не виконала, то [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В серпні 2008 року [PERSON] було надано дозвіл [PERSON] на реєстрацію оскаржуваної квартири в органах МБТІ на його власне прізвище, про що свідчить копія розписки, від 20.08.2008 року. Крім того, на представлення своїх інтересів по справі в Малиновському районному суді м. Одеси, [PERSON] уповноважила гр. [PERSON] вести її судові справи, із усіма правами, наданими законом позивачу, вілповідачу, третій особі, потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову тощо, що підтверджується копією довіреності, від 11.01.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гашовою В.В. та зареєстрованої в реєстрі за №79. В судовому засіданні по вказаній справі, за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності, яке відбулося 31 січня 2011 року, представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивачів ( [PERSON] та [PERSON] ) визнав у повному обсязі. Тому, на думку відповідача, твердження Позивача про те, що квартира за [ADDRESS] вибула з володіння не з її волі, а іншим шляхом не відповідає дійсності та спростовується наведаними до відзиву доказами, а саме: розпискою, від 20.08.2007 року, розпискою від 20.08.2008 року, розпискою від 07.02.2008 року та довіреністю, від 11.01.2008 року. Також, відповідач зазначила, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31.01.2011 року по справі [PERSON] не оскаржувала. Апеляційний суд Одеської області 22.05.2012 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі, від 31.01.2011 року та відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , з підстав, що об`єкт (квартира [ADDRESS] ) не було введено до експлуатації, було прийнято не за апеляційною скаргою позивачки [PERSON] , а за апеляційною скаргою представника Одеської міської ради. Відповідач також вказала, що жодних документів та доказів, які б підтверджували право власності Позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яке, як вказує відповідач: нібито вибуло не за її волею, а у зв`язку з порушенням її прав, як власника майна, Позивач [PERSON] , не надає. На думку відповідача, в підтвердження своєї власності, на оскаржувану квартиру, Позивач [PERSON] надає тільки технічний паспорт, від 18 квітня 2012р., відповідно до якого, без жодних правових підстав Позивач [PERSON] до своєї квартири, площею 28,4 кв. м. включила її, відповідача [PERSON] , квартиру. На думку відповідачки, позивач не є навіть власником матеріалів та обладнання, які використовувалися при будівництві квартири [ADDRESS] . Також, відповідач коментуючи те, що в позовній заяві Позивач вказала, що факт здійснення реконструкції нерухомого майна Позивачем, досліджувався органом місцевого самоврядування, що вбачається з розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про приведения об`єкту нерухомого майна до попереднього стану за адресою: [ADDRESS] », зазначила про наступне. Відповідач вказала, що дане питання було предметом розгляду у cпpaвi №521/14693/13-ц, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третіх ociб: Одеської міської ради, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», про зобов`язання привести самочинно збудований об`ект нерухомого майна до попереднього стану. 19.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, по вищевказаній cпpaвi, яким позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради залишено без задоволення. Дане рішення ніким не оскаржувалось. На думку відповідача, вказаним рішенням, в черговий раз визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та, цим же рішенням було встановлено, що Відповідач є добросовісним набувачем cпipної квартири за відплатним договором. Також, по даній cпpaвi було залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: правонаступника третьої особи: ПАТ АБ «Порто-Франко» - ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», яка заперечувала в задоволенні позову з посиланням на те, що є правонаступником ПАТ АБ «Порто-Франко», яке звернулося до [PERSON] з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Правонаступник ПАТ АБ "Порто-Франко" на сьогоднішній день є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10. Посилаючись на вказане рішення, відповідач вказала, що, відповідно до вказаного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10, позов АКБ «Порто-Франко» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі та, судом вирішено визнати за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно: однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. В контексті вказаного, відповідач, посилаючись, на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказала, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адмінстративній cпpaвi, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді iншої справи, у якій беруть участь ті caмi особи, або особа, щодо якої вcтaнoвлeнi цi обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, відповідач акцентувала увагу на тому, що Позивач [PERSON] на сьогоднішній день не є навіть власником квартири [ADDRESS] , загальною площею - 28,4 кв.м. Крім того, відповідач, коментуючи позовні вимоги щодо того, що на підтвердження своїх позовних вимог Позивач вказує, що у квітні 2019 року невідомі особи увійшли до квартири [ADDRESS] та в примусовому порядку здійснили виселення її, зазначає, що, вказане позивачем не відповідає дійсності, оскільки у квітні 2019 року саме вона: [PERSON] увійшла до своєї квартири [ADDRESS] , а не до квартири [ADDRESS] . Також, відповідач посилається на те, що в провадженні Малиновського районного суду знаходилась справа №521/420/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення. 05.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким позов [PERSON] було задоволено повністю. На дане рішення позивачкою було подано апеляційну скаргу. Ухвалою, від 27.03.2017 року, Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2017 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення, залишено без змін, а апеляційну скаргу - відхилено. Крім того, відповідач вказує, що 10 грудня 2018 року Верховним судом, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято остаточне рішення по справі №521/420/13-ц, постанову, якою, касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, від 27.03.2017 року, залишено без змін. Також, відповідач вказує, що в Постанові, від 10.12.2018 року, по справі №521/420/13-ц, Верховний суд зазначив, що саме [PERSON] є повноправним власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, правомірність якого встановлена судовим рішенням. Даних про те, що у відповідача (позивача по даній справі) на законних підставах виникло право власності чи право користування квартирою [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Окрім того, відповідач не погоджується з нормативним обгрунтуванням вимог позивача, а саме, що спірне майно вибуло з володіння Позивача поза її волею, іншим шляхом. Так, посилаючись на ст. 387 ЦК України, відповідно до якої: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відповідач вказує, що тільки і лише власник може витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа майном, але Позивач не є власником квартири [ADDRESS] та не була ним, жодних доказів та правовстановлюючих документів на підставі яких вона є, чи була власником оскаржуваної квартири, позивач не надала. Посилаючись на вищевикладене, відповідач просила суд, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 80-88). Суд, оцінивши доводи позивача та відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.02.2007 року АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. [PERSON] кредитний договір № 298/2 - 07, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит на покупку нерухомості, у розмірі 65000,00 доларів США, на термін до 08.02.2014року, зi сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами. (а.с.147) У той же день, 09.02.2007 року, на підставі Договору кyпівлі - продажу нерухомого майна, [PERSON] було придбано за кошти банку, нерухоме майно: ізольовану квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. (а.с.26-27,147) Також, у той же день, 09.02.2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, від 09.02.2007 року, АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. [PERSON] іпотечний договір з наданням в iпотеку банку нерухомого майна: ізольованої квартири, під [ADDRESS] будинку під [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. (а.с.147) Крім того, 21.03.2007 року, АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. [PERSON] додаткову угоду №1 до кредитного договору № 298/2 - 07, відповідно до якого [PERSON] змінено суму кредиту на 93122,11 доларів США. (а.с.147) Також, 28.02.2007 року АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. [PERSON] кредитний договір № 501/3 - 07, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит на покупку автомобіля, у розмірі 38000,00 доларів США, на термін до 06.05.2008року, зi сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами (а.с.147) У зв`язку з несплатою [PERSON] боргу за вказаними кредитними договорами, АКБ «Порто-Франко» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та її поручителя [PERSON] . 15.06.2010 року, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2-767/10 позов Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» до [PERSON] , поручителя [PERSON] , про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі та: 1. Визнано за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. 2. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] залишок заборгованості за кредитним договором № 501/3 - 07 від 28.02.2007 року та кредитним договором № 298/2 - 07 від 09.02.2007року в розмірі 129 587, 09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить І038199,93 грн. на користь Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» (а.с.148). Згідно до Дублікату Договору кyпівлі - продажу нерухомого майна, від 09.02.2007 року, [PERSON] , квартири, під [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., дублікат договору купівлі-продажу, від 09.02.2007 року, отримала 23.04.2012року, замість втраченого договору купівлі-продажу, [PERSON] (а.с.26-27) Також, на підставі вказаного Дублікату договору купівлі-продажу, від 09.02.2007 року, отриманого нею 23.04.2012 року, замість втраченого договору купівлі-продажу, [PERSON] , 24.04.2012 року зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» вказану квартиру на [PERSON] (а.с.28) Відповідно до наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії технічного паспорту, від 16.02.2007 року, на квартиру, під [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., квартира належить [PERSON] (а.с.29-30). Згідно до наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії технічного паспорту на квартиру, під [ADDRESS] , вказана квартира містить інший розмір, а саме: загальну площу 213,2 кв.м., житлову площу 66,3 кв.м., власником її на дату - 18.04.2012 року, вказано [PERSON] (а.с.29-30). Згідно наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, [INFO] народився [PERSON] , його батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , громадянка Молдови (а.с.21) Відповідно до наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, [INFO] народилася [PERSON] , її батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , громадянка Молдови (а.с.22) Згідно наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, [INFO] народилася [PERSON] , її батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , громадянка України (а.с.20) Відповідно до наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії Свідоцтва про розірвання шлюбу, в м. Одесі, розірвано шлюб 24 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу, залишено дружині прізвище [PERSON] (а.с.25) Згідно наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії Свідоцтва про шлюб, в м. Одесі, 30 квітня 2015 року зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , що народилася [INFO] в Республіці Молдова. Після укладення шлюбу, прізвище дружини - [PERSON] (а.с.24) Відповідно до наданої до суду позивачкою [PERSON] , копії паспорту, [PERSON] , [INFO] , уродженка Молдови, зареєстрована в квартирі, під № 2 в будинку, під [ADDRESS] , з 11.08.2008року. Паспорт отримала 20.05.2015 року. (а.с.15-17) Виходячи з аналізу вивчених у судовому засіданні документів, позивачка в період з 2001 року по 30.04.2015 року мала прізвище [PERSON] , а після укладення шлюбу 30.04.2015 року, отримала прізвище [PERSON] . Проте, яким чином, в період з 2001 року по 30.04.2015 року, маючи прізвище [PERSON] , вона користувалась і дошлюбним прізвищем [PERSON] , доказів до суду нею не надано та документів, які б підтверджували її прізвище, як [PERSON] , одночасно з прізвищем [PERSON] , в указаний період часу, не надано. Між тим, і кредитні договори в 2007 році, і договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] та складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 28,4 кв. м., нею укладались не як [PERSON] , а як [PERSON] , у той же час, в Свідоцтвах про народження дітей, в 2001 року, в 2004 року та в 2008 року вказано матір - [PERSON] . Судом також встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась справа № 521/3654/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації. Рішенням, від 01.04.2014 року, Малиновським районним судом м. Одеси позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації, було задоволено повністю. 27.05.2014 року Апеляційний суд Одеської області скасував рішення суду першої інстанції, від 01.04.2014 року та ухвалив нове рішення, про відмову в задоволенні позову [PERSON] .(а.с. 142-144) На рішення Апеляційного суду Одеської області, від 27.05.2014 року, [PERSON] було подано касаційну скаргу. Ухвалою, від 03.09.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу [PERSON] відхилив, а рішення Апеляпійного суду Одеської області, від 27.05.2014 року, залишив без змін. (а.с. 145) Щодо тверджень позивача про те що вона стала жертвою обману, та нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження рішення, від 31.01.2011 року, по справі за №1519/2-2779/11, суд зазначає про таке. Згідно до копії позову, долученого до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне призвіще - [PERSON] ), був укладений договір позики, за умовами якого, Позивач отримала у борг 50000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року, але, борг не повернула (а.с.193-194). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2-2779/11, встановлено, що, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне призвіще - [PERSON] ), був укладений договір позики, за умовами якого, Позивач отримала у борг 50000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року та не повернула. У випадку невиконання своїх зобов`язань за розпискою, Позивачка зобов`язалась передати [PERSON] у приватну власність новозбудовану квартиру [ADDRESS] (а.с.108). Позивач борг не повернула і у лютому 2008 року надала розписку про те, що дозволяє [PERSON] добудувати квартиру за власні кошти з наступним оформленням права приватної власності на ім`я [PERSON] (а.с.109). [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів, аргументуючи тим, що [PERSON] свої зобов`язання за позикою не виконала. Також, в серпні 2008 року [PERSON] - позивачем по справі, було надано дозвіл [PERSON] на реєстрацію оскаржуваної квартири в органах МБТІ та реєстрацію її на його власне прізвище, про що свідчить копія розписки, від 20.08.2008 року (а.с.110). Крім того, на представлення своїх інтересів по справі №1519/2-2779/11 в Малиновському районному суді м. Одеси, позивач по справі [PERSON] уповноважила гр. [PERSON] вести її судові справи, із усіма правами, наданими законом позивачу, вілповідачу, третій особі, потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову тощо, що підтверджується копією довіреності, від 11.01.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гашовою В.В. та зареєстрованої в реєстрі за №79 (а.с.231). В судовому засіданні по справі №1519/2-2779/11 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності, яке відбулося 31 січня 2011 року, представник Позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] , визнав у повному обсязі (а.с.103-104). Вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31.01.2011 року, по справі №1519/2-2779/11, [PERSON] не оскаржувала. За апеляційною скаргою не Позивача [PERSON] , а представника Одеської міської ради, Апеляційний суд Одеської області 22.05.2012 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2-2779/11, від 31.01.2011 року та відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , з підстав, що об`єкт (квартира [ADDRESS] ) не було введено до експлуатації. Щодо заяви Позивача, що Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради досліджувалось питання кому саме належить новозбудована квартира і це вбачається з розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про приведения об`єкту нерухомого майна до попереднього стану за адресою: [ADDRESS] », суд зазначає про таке. 25.05.2011 року, [PERSON] та [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М., зареєстрований в реєстрі за № 381, про продаж квартири [ADDRESS] . 23.08.2012 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К. А., зареєстрований в реєстрі за № 805, про продаж квартири [ADDRESS] . Перед укладенням між [PERSON] та [PERSON] , договору, зазначена квартира [ADDRESS] , була предметом іпотеки, оскільки, між [PERSON] та ТОВ «Інвестсистеми 2020» було укладено кредитний договір та іпотечний договір, від 06.10.2011 року (а.с.99 -102) . Також, право власності [PERSON] на вказану квартиру, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». 19.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, по cпpaвi №521/14693/13-ц, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третіх ociб: Одеської міської ради, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», про зобов`язання привести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна до попереднього стану. Вказаним рішенням, позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, було залишено без задоволення. Також, вказаним рішенням, визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та, цим же рішенням було встановлено, що Відповідач є добросовісним набувачем cпipної квартири за відплатним договором. Крім того, по даній cпpaвi було залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: правонаступника третьої особи: ПАТ АБ «Порто-Франко» - ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», яка заперечувала в задоволенні позову з посиланням на те, що є правонаступником ПАТ АБ «Порто-Франко», яке звернулося до [PERSON] з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] .(а.с.149-150) Також, відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10, позов АКБ «Порто-Франко» до [PERSON] , поручителя [PERSON] , про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі та вирішено визнати за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно: однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м.(а.с.147-148) Тобто, згідно вказаного рішення, на однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. визнано право власності за АКБ «Порто-Франко», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс».(а.с.147-148) Також, в провадженні Малиновського районного суду знаходилась справа №521/420/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення. 05.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким позов [PERSON] було задоволено повністю (а.с.151-153). На вказане рішення позивачкою було подано апеляційну скаргу. Ухвалою, від 27.03.2017 року, Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2017 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення, залишено без змін, а апеляційну скаргу - відхилено (а.с.151-153). Крім того, 10 грудня 2018 року Верховним судом, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято постанову по справі №521/420/13-ц, якою, касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, від 27.03.2017 року, залишено без змін (а.с.156-157). Також, в Постанові, від 10.12.2018 року, по справі №521/420/13-ц, Верховний суд зазначив, що саме [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, правомірність якого встановлена судовим рішенням. Окрім того, згідно свідоцтва про право власності, Індексний № [NUMBER] , відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 34) Таким чином, виходячи з вивчених у судовому засіданні матеріалів справи, суд приходить до висновку, що даних про те, що у позивача по даній справі, на законних підставах виникло право власності чи право користування квартирою [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Також, під час розгляду справи по суті, доказів того, що квартира [ADDRESS] , вибула з володіння Позивача поза її волею, до суду не було надано, як і не було надано доказів того, що Позивач була, або є власником квартири [ADDRESS] . Надана до суду позивачкою [PERSON] , копія технічного паспорту на квартиру під [ADDRESS] , в якій вказано, що вказана квартира містить загальну площу 213,2 кв.м., житлову площу 66,3 кв.м., та, що власником її на дату - 18.04.2012 року, вказано [PERSON] (а.с.29-30), суд не може прийняти, як доказ, оскільки технічний паспорт не являється правовстановлюючим документом на нерухоме майно. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте, судом встановлено, що позивач не є власником квартири [ADDRESS] . Тому, твердження Позивача про те, що квартира за [ADDRESS] вибула з володіння не з її волі, а іншим шляхом, спростовується наведеними вище доказами. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.І ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем не було надано доказів до суду стосовно того, що вона, на підставі правовстановлюючих документів, є чи була власником оскаржуваної квартири. Щодо заяви позивача про поновлення строків звернення до суду та заяви відповідача, про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду, позивачем було реалізовано, оскільки позивач неодноразово звертався до суду з позовами стосовно одного і того ж майна: квартири за [ADDRESS] . Тобто, як встановлено в судовому засіданні, позивач зверталась з позовом до суду стосовно того ж майна, але вимоги зазначала інші. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні 29.05.2019р. з позовом до суду позивачем не було пропущено строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування та повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності, та де незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також, і ч.1 ст. 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд, з огляду на зібрані у справі докази, приходить до висновку щодо не доведення позивачем своїх позовних вимог до відповідача, а тому, жодних правових підстав для задоволення позову не має. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed