Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення страхового відшкодування, в якому згідно останній уточнень просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 22 338 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 12 500,82 грн., 3% річних у розмірі 1 646,89 грн., інфляційні витрати в розмірі 3 232,59 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.; а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 67 014 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16418,16 грн., 3% річних у розмірі 2 162,97 грн., інфляційні витрати в розмірі 4 245,56 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 16.08.2018р. о 03.00 год. в Кілійському районі Одеської області по автодорозі «Одеса-Рені» з боку міста Одеси в напрямку міста Рені, здійснював рух легковий автомобіль BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] водієм якого був [PERSON] , який не обрав безпечної швидкості руху, виїхав за межі проїзної частини та допустив перекидання автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень пасажир автомобіля BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] померла в кареті швидкої допомоги. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 16.08.2018р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160000000606 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 09.11.2018р. до Кілійського районного суду Одеської області з прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт щодо [PERSON] , складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 12018160000000606. Відповідальність водія т/з BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] , на дату вчинення ДТП застрахована згідно полісу № АМ4738525 у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ»». 26.08.2018р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах батька потерпілої [PERSON] на суму 22 338 грн. (моральна шкода), матері потерпілої [PERSON] на суму 29 338 грн. (моральна шкода та витрати на поховання) за шкоду, заподіяну автомобілем BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] , водієм якого був [PERSON] . Листом від 30.11.2018р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено та рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП. 10.11.2020р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, належного [PERSON] та [PERSON] 12.02.2021р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було додатково надіслано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування в інтересах матері потерпілої [PERSON] на суду 37676 грн. (відшкодування витрат на встановлення пам`ятника) за шкоду, заподіяну автомобілем BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] . Листом від 02.03.2021р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» повторно повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено та рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП. З відповідними рішеннями страхової компанії позивачі не згодні, посилаючись на ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зважаючи на те, що страховою компанією порушено строки виплати страхового відшкодування, стягненню підлягають також 3% річних та інфляційні витрати, передбачені ст. 625 ЦК України. Дані обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та позов просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, посилаючись при цьому на те, що відповідач не є завдавачем шкоди, та не є особою, відповідальною за завдані позивачамм збитки, а є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, яким він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наразі рішення в кримінальній справі не має, а тому у відповідача не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування на користь позивачів, таким чином вимоги позивачів є передчасними. Окрім того зазначив, що вимоги позивачів щодо стягнення витрат на правову допомогу в зазначеному є завищеними, оскільки не підтверджено на підготовку яких процесуальних документів витрачено 6 год. часу, а також в яких судових засіданнях приймав участь сукупно на 4 год. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16.08.2018р. о 03.00 год. в Кілійському районі Одеської області, по а.д. «Одеса-Рені», з боку м. Одеса в напрямку м. Рені, здійснював рух автомобіль BMW 760І, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в районі 170 км + 850 м не вибрав безпечну швидкість руху, виїхав за межі проїзної частини та допустив перекидання автомобіля. Внаслідок цієї події від отриманих тілесних ушкоджень пасажир автомобіля BMW 760І [PERSON] померла в кареті швидкої допомоги. За фактом вищезазначеної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2018р. внесено номер кримінального провадження: 12018160000000606 за кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 23) [PERSON] , [INFO] , являється донькою [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 17) [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 18) На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» з встановленим лімітом відповідальності страхового відшкодування 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та в розмірі 100 000 грн. за майнову шкоду. (а.с. 85). 26.08.2018р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах батька потерпілої [PERSON] на суму 22 338 грн. (моральна шкода), матері потерпілої [PERSON] на суму 29 338 грн. (моральна шкода та витрати на поховання) за шкоду, заподіяну автомобілем BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] , водієм якого був [PERSON] (а.с.8,9) Листом від 30.11.2018р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено на рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП. (а.с.28,29) 10.11.2020р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, належного [PERSON] та [PERSON] (а.с.30-33) 02.02.2021р. на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було додатково надіслано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування в інтересах матері потерпілої [PERSON] на суду 37676 грн. (відшкодування витрат на встановлення пам`ятника) за шкоду, заподіяну автомобілем BMW 760І реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.34-36) Листом від 02.03.2021р. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» повторно повідомило про те, що строк розгляду страхової справи призупинено та рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП.(а.с.39-40) Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), і страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2018 року справа № 910/10156/17, провадження 12-14гс18, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на зазначене, враховуючи, що за договором страхування на користь потерпілої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, то на правовідносини сторін у вказаній справі поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Сам факт настання страхового випадку, а саме завдання моральної шкоди позивачам через смерть їхньої доньки [PERSON] у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП підтверджено наявними у справі матеріалами, зокрема витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та не заперечується сторонами. Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не було. Окрім того, суд зауважує, що відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України). Також звертає увагу, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди на рівні 22 338 грн. не перевищує загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 цього Закону на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (у 2018 р. заробітна плата у місячному розмірі становила 3723 грн.) Відповідно до даних роз`яснень у п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Відповідно до 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Посилання відповідача як на правову підставу для зупинення виплати страхового відшкодування на ч.4 ст. 36.2 Закону України «Про страхування», згідно якої якою якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили є безпідставним. Дана норма регулює перебіг строків виплати страхового відшкодування, а не визначає підстави для зупинення виплати страхового відшкодування. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачами надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання моральної шкоди, а також докази того, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, тому позовні вимоги про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 22 338 грн., пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 12 500,82 грн., 3% річних у розмірі 1 646,89 грн., інфляційних витрат в розмірі 3 232,59 грн.; а також на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 67 014 грн., пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16418,16 грн., 3% річних у розмірі 2 162,97 грн., інфляційні витрати в розмірі 4 245,56 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду висловленого у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт; якщо у договорі передбачено, що вартість послуг включає участь у судових засіданнях, але суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Так з детального опису наданих послуг, вбачається, що до його складу внесено «участь в судових засіданнях 2 год. 2000 грн.», однак як вбачається з матеріалів справи представник позивачів жодного разу в судових засіданнях не був, а тому заявлені вимоги не відповідають дійсності. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 10 000 гривень кожного позивача є завищеними, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів витрат на правничу допомогу у розмірі по 6 000 гривень кожному. В задоволенні іншої частини заяви суд відмовляє у зв`язку з неспівмірністю визначеної суми за надання правничої допомоги та складністю справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги належать до задоволення, від оплати судових витрат позивач звільнений в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому із ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.Ай.» належить стягнути на користь держави судові витрати в сумі 1295,59 грн.

Outcome: partial