Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким припинити дію договору оренди земельної ділянки від 01.04.2013 року (далі - Договір), який укладено між [PERSON] та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Красна Баштанка" (далі - ПОСП «Красна Баштанка»), шляхом його дострокового розірвання; стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,9861 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 01.04.2013 року між сторонами укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав в оренду відповідачу, строком на 49 років, належну йому на праві власності земельну ділянку. Відповідно до пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2970 грн. щорічно. У пункті 11 договору зазначено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. ПОСП «Красна Баштанка» систематично не виконує належним чином умови договору, має заборгованість з орендної плати за 2013-2017 роки. У зв`язку з наведеним вимушений звертатись до суду з даним позовом. Представником відповідача Глушаниця А.Л. до суду подано письвоий відзив на позов, яким він просить суд у задоволення позову [PERSON] до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Красна Баштанка" про припинення дії договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання, відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Свої заперечення мотивує тим, що [PERSON] 10 серпня 2013 року отримав від ПОСП «Красна Баштанка» грошові кошти у сумі 20000 гривень, про що зазначено у видатковому касовому ордері підприємства. Такі кошти він отримав в якості орендної плати наперед за оренду ПОСП «Красна Баштанка» його земельної ділянки площею 5,9861 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Крім цього, ПОСП «Красна Баштанка» на адресу позивача за його клопотанням було направлено лист із детальним розрахунком сплати орендної плати, згідно із яким станом на 01.01.2018 року залишок виплаченої наперед орендної плати відповідачем становив 4979,45 гривень. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року (головуючий суддя Уманська О.В.) вказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2018 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) дану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Уманської О.В.. Розгляд справи, з урахуванням вищезазначених обставин та клопотань сторін, постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження на 17 грудня 2018 року. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Красна Баштанка" про припинення дії договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім цього витребувано докази по справі. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2019 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) провадження у справі поновлено та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Позов просив задовольнити. Представник позивача - адвокат Довгополий О.Б. у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, що викладені у ньому, просив такий задовольнити. Представник відповідача - Глушаниця А.Л. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених в письмовому відзиві на позов. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 29.12.2001 року, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , площею 5,99 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області /арк. справи 9/. Судом встановлено, що 01 квітня 2013 року між [PERSON] та ПОСП «Красна Баштанка» укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого позивач передав в оренду орендарю строком на 49 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 5,99 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шевченківської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Зазначений договір зареєстрований у Новобузькому окрузі реєстрації Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 25 квітня 2013 року № 850096 /арк. справи 10-12/. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зазначений договір зареєстровано реєстраційною службою Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області 25.04.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42515248245 /а.с. 15/. Відповідно до пунктів 9, 11 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, готівкою, у розмірі 2970 грн. щорічно до 31 грудня /арк. справи 10/. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204, 215, 626 ЦК України). Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За загальним правилом він є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін. Статтею 526 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язань та закріплено основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За її змістом належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Виконання зобов`язання, проведене належним чином - припиняє його. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 651, 654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі порушення сторонами цих умов, вони можуть слугувати розірванню договору у добровільному або судовому порядку. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. При цьому, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зазначені вище положення у повній мірі стосуються і договорів оренди землі та регулюються нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про оренду землі». Як зазначив Верховний суд у постанові від 24.05.2018 у справі №481/126/17, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Виходячи із аналізу наведених норм, саме систематична несплата орендної плати законодавством визначена як одна з підстав для дострокового розірвання договору оренди землі. Вищевказана позиція Верховного Суду узгоджується із правовими висновками, яких дійшов Верховний Суд України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16. Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору, його умови прописані у відповідності до вищевказаних норм. Так, зокрема, згідно з пунктом 37 дія Договору припиняється шляхом його розірвання. Згідно з п. 38 підставою розірвання Договору визначено систематичну несплату орендної плати, підставою розірвання Договору є вимога однієї з сторін у разі невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором. Заявляючи вимоги про розірвання договору, позивач покликався на систематичність несплати відповідачем орендної плати з 2013 року. Дослідженими судом обставинами та матеріалами справи встановлено, що позивач дотримав взятого за договором обов`язку і передав відповідачу в користування (оренду) земельну ділянку. Так само як і відповідач, сплативши оренду плату наперед у розмірі 20000 гривень, виконав взяті на себе зобов`язання за Договором щодо оплати орендної плати. Так, видатковим касовим ордером № 5206 від 10 серпня 2018 року, виданим ПОСП «Красна Баштанка» підтверджено те, що позивач [PERSON] отримав від ПОСП «Красна Баштанка» 20000 (двадцять тисяч) гривень в якості орендної плати за договором оренди від 01.04.2013 року, підпис я кому у графі «Підпис одержувача» оспорювався позивачем та був предметом експертного дослідження. Згідно висновку експерта № 43 від 15.04.2019 року, підпис у графі «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері № 5206 від 10.08.2013 року, виданого на ім`я [PERSON] виконаний [PERSON] . За такого, даючи оцінку наданим відповідачем на підтвердження виплати орендної плати за Договором оренди письмовим доказам (видаткового касового ордеру), суд приходить висновку, що такий доказ є підтвердженням факту виплати орендної плати. Позивачем не спростовано доводи відповідача про те, що зазначені кошти сплачені за договором оренди наперед. Встановивши наведені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки щодо систематичної несплати орендної плати, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому усі витрати позивача з приводу розгляду справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed