Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди, в якій зазначив, що з вини відповідача [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується відповідною постановою суду. Згідно з висновком щодо визначення матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту складає 128816,60 грн. У зв'язку з настанням події відповідачем ПрАТ «СК»Галицька» було прийняте рішення про страхове відшкодування позивачу в розмірі 50000 грн. У зв'язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] завдані збитки у розмірі 78816,60 грн., моральне відшкодування у розмірі 10000 грн., стягнути з відповідача ПрАТ «СК»Галицька» витрати на лікування в розмірі 4857,40 грн., моральне відшкодування в розмірі 242,87 грн. також просив стягнути солідарно з відповідачів сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, подала до суду заперечення проти позову, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість вимог даного позову. Також наголошувала на тому, що в матеріалах справи відсутня інформація чи перебуває у власності позивача цей автомобіль та чи зроблений ремонт автомобіля і на яку суму. Відповідач ПрАТ «СК«Галицька» про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, заяв та клопотань до суду не надав. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача,дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. 06 жовтня 2015 року на 32 км. + 350 м. автодороги Київ- Знам'янка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], та автомобіля «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] Постановою Обухівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення, оскільки він порушив п.п. 2.3б,10.1,12.1,34.11 Правил дорожнього руху України. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена судом при розгляді адміністративних матеріалів, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілю «Mazda» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 67535 грн. 23 коп., що підтверджується звітом № 39С/10/15 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 20.10.2015 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER], бувзастрахований в ПрАТ «СК «Галицька». В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача про страхове відшкодування, ПрАТ «СК «Галицька» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі внаслідок ДТП в розмірі 50 000,00 гривень та 18 листопада 2015 року вказані кошти ПрАТ «СК «Галицька» було виплачено. Згідно із розписки від 24.10.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 гривень, як компенсацію витрат на лікування, пов'язане з погіршенням стану здоров'я після дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач [PERSON] На підставі статей 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і стразовою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі статтями 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми статей 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Однак, позивачем не надано належних доказів щодо розміру фактичних витрат пов'язаних з ремонтом транспортного засобу, оскільки не наданий документ, як то платіжне доручення із відповідним призначенням платежу, чек або інший законний документ, що підтверджує факт перерахування позивачем коштів за ремонт власного транспортного засобу. Позивач та представник позивача посилались лише на ремонтну калькуляцію, яка є частиною звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди № 39С/10/15 від 20.10.2015 року. Як з'ясувалось під час судового розгляду, автомобіль позивача вже відремонтований, проте підтвердження цього представник позивача не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь завданих збитків у розмірі 78 816,60 грн. підлягають частковому задоволенню(лише в розмірі різниці між компенсованою сумою та розміром матеріального збитку, відповідно до звіту). Позовні вимоги позивача, щодо стягнення витрат на лікування, медичні послуги та придбання ліків з відповідача ПрАТ «СК«Галицька» на її користь задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів звернення до ПрАТ «СК«Галицька» з вимогою про відшкодування матеріальних збитків, що пов'язані за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, хоча така компенсація прямо передбачена діючим законодавством в сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, позивач вказувала на спричинення їй моральної шкоди, яка полягає в отриманні тілесних ушкоджень, завданих протиправними діями відповідача [PERSON], суттєвим погіршенням стану здоров'я, тривалим лікуванням та у душевних стражданнях, а також пошкодження її майна. Також, позивач вказувала, що моральна шкода, яка була їй заподіяна з вини відповідача та полягає в фізичних та психологічних стражданнях, яких вона зазнали під час ДТП, необхідно стягнути з страхової компанії, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Згідно із підпунктами «г» та «ґ» пункту 41.1 ст. 41. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; Згідно із підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". З аналізу цих статей вбачається, що зазначені норми не застосовуються до позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК«Галицька». Тобто, підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди немає, оскільки вони доказово не обґрунтовані. Щодо моральної шкоди, яку позивач просив стягнути із [PERSON], вона не доведена відповідними доказами. Більш того, в матеріалах справи міститься документ (розписка) про отримання позивачем від відповідача грошової суми в розмірі 5000 грн. саме на лікування за наслідками ДТП. Також, в цій розписці зазначено, що інших претензій позивач до відповідача не має. Тому, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. З урахуванням наведеного, аналізуючи кожну позовну вимогу, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в межах, доведених належними доказами.

Outcome: partial