Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернув до суду із позовною заявою до відповідачів, якою просив стягнути шляхом списання Державним казначейством України коштів з рахунку державного бюджету України на корить [PERSON], [INFO] завдану йому УМВС України в Херсонській області, прокуратурою Комсомольського району м. Херсона шкоду в розмірі 885260,00 гривень упущеної вигоди за час перебування під вартою, 150,00 грн. вартості конфіскованого майна, 2400,00 грн. витрат на правову допомогу та 1023120,00 гривень моральної школи. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2007 року слідчим СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області було порушено кримінальну справу № 020040-07 за фактом незаконного заволодіння майном [PERSON] за ознаками ч. 2 ст. 187 КК України, в рамках якої 31.01.2007 року в порядку ст. 115 КПК України було затримано [PERSON], та 02.02.2007 року Комсомольським районним судом м. Херсона відносно позивач було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 14.02.2007 року кримінальна справа № 020040-07 була передана до провадження досудового розслідування до СУ УМВС України в Херсонській області, звідки справу 26.04.2007 року було спрямовано до Комсомольського районного суду м. Херсона, де, 29.04.2009 року суддею Донського Д.В. було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та засуджено до 12 років позбавлення волі. Вищевказаний вирок суду першої інстанції було залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Херсонської області, проте така ухвала апеляційного суду 14.06.2011 року ухвалою суду касаційної інстанції була скасована, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Херсонської області, ухвалою якого від 29.11.2011 року вирок суду першої інстанції від 29.04.2009 року було скасовано із поверненням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 26.11.2012 року постановою Комсомольського районного суду м. Херсона кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] було направлено прокурору для проведення додаткового розслідування, при цьому запобіжний захід відносно позивача змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Таким чином загальний строк перебування [PERSON] під вартою в рамках вищезгаданої кримінальної справи склав 70 місяців. В ході додаткового розслідування дії скаржника в рамках вищезгаданої кримінальної справи, якій присвоєно № 12013230020005704 було перекваліфіковано на ст. 198 КК України, після спрямування якої 16.01.2014 року до Комсомольського районного суду м. Херсона із відповідним клопотанням ухвалою суду від 27.02.2014 року згадане кримінальне провадження було закрито через закінчення строків притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Вказує про те. що на час свого затримання та поміщення до СІЗО він хворів на туберкульоз, через що [PERSON] з першого разу не прийняли до вказаної установи. Зазначає про те, що через свою незгоду з діями правоохоронних органів після поміщення до СІЗО він оголошував голодування, а також. що на час здійснення з ним органами досудового розслідування вищевказаних дій в рамках згаданої кримінальної справи, які він вважає незаконними, позивач, через перебування під вартою втратив заробіток, який він офіційно отримував до позбавлення його волі. Окрім того зазначає про те, що в рамках кримінальної справи постановою слідчого від 22.02.2007 року було накладено арешт на мобільний телефон скаржника марки «Samsung» вартістю 150,00 грн., який йому й досі не повернутий, чим йому була спричинена матеріальна шкоду на суму вартості телефону. Також вказує про те, що за час провадження по кримінальній справі ним було сплачено вартість адвокатських послуг в розмірі 2400,00 грн., яку позивач також просить стягнути з відповідачів. Також позивач вважає, що діями ОВС та прокуратури йому завдана моральна шкоду, розмір якої він оцінив на вказану у прохальній частині суму. Як на підставу своїх вимог посилається поряд із іншим на приписи ЗУ «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства і суду», а також на Конституцію України та норми, що регулюють порядок відшкодування моральної шкоди У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовну заяву повністю підтримали із викладених у ній підстав та просили її задовольнити, із урахуванням поданих ними суду доказів. Представники УМВС України в Херсонській області за довіреністю [PERSON] а також Прокуратури Херсонської області за довіреністю [PERSON] щодо задоволення позовних вимог повністю заперечували, враховуючи відсутність до того передбачених відповідним законом підстав. Представник Державної казначейської служби України за довіреністю [PERSON] щодо задоволення позову заперечувала вказуючи на відсутність порушення будь-яких прав позивача з блоку її довірителів. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так. згідно ч.ч. 1-3 ст. 1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Так. судом встановлено, що у період з 31.01.2007 року по 27.01.2014 року тривало слідство в рамках кримінальної справи по якій обвинувачувався зокрема [PERSON] за ч. 1 ст. 187 КК України, та в рамках якої останнього тримали під вартою за постановою суду протягом 70 місяців. Вказані обставини сторонами по справі фактично не заперечували та підтверджується дослідженими судом постановами, вироками та ухвалами судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з приводу обрання відносно позивача запобіжного заходу 02.02.2007 року, а також його засудження 29.04.2009 року, та скасування обвинувального вироку судом касаційної інстанції 14.06.2011 року, а також з приводу направлення справи за обвинуваченням [PERSON] на додаткове розслідування зі зміною запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд 26.11.20012 року ( а.с. 38, 47. 52, 58, 61) Також судом встановлено, що 28.10.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 198 Кк України а саме заздалегідь не обіцяного придбання майна отриманого злочинним шляхом, а саме в результаті розбою, за яким ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.02.2014 року провадження по справі було закрито з нереабілітуючих підстав ( а.с. 67, 72). Окрім того, згідно наданої суду відповіді старшого слідчого Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 18.05.2015 року за вих. № 38/6289 факт незаконного заволодіння розбійним шляхом майном [PERSON]М 18.01.2014 року було внесено до ЄРДР за № 12014230020000212, провадження по якому на час надання відповіді триває. Окрім того вказаною відповіддю підтверджено наразі актуальність накладеного арешту на майно позивача, про яке йдеться у розглядуваному позові, яке зберігається у встановленому чинним законом порядку. Згідно п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 3 вищезгаданого ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме до таких підстав належать обставини завдання такої шкоди з передбачених ст. 1 цього Закону наслідків. Разом із тим, із вище приведених, досліджених судом доказів, а також іншими наданими позивачами доказами, що також були досліджені судом, обставин, які б свідчили про наявність передбачених ст. 1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» наслідків, судом не вбачається, оскільки, як вище встановлено судом, кримінальне провадження за ст. 187 КК України за викладеними позивачем обставинами наразі тримає, та в рамках цього провадження встановлюються особи, причетні до вчинення злочину. Окрім того позивачем не надано жодних доказів. які б свідчили про закриття відносно нього кримінального провадження саме з реабілітуючих підстав, по обставинам справи, що свідчило б про незаконність притягнення останнього органами досудового слідства до кримінально відповідальності. Позивачем також не було надано інших, в розумінні ЦПК України доказів, які б свідчили про завдання позивачу діями відповідачів моральної шкоди. При цьому, досліджені судом акт та довідки з пенітенціарної установи станом на 2007 рік, з приводу обставин прийняття позивача до СІЗО (а.с. 31, 32) самі по собі не можуть свідчити про наявність моральної шкоди, зокрема з огляду на те, що згідно медичної довідки станом на 2006 рік ( а.с. 30) позивач вже мав відповідні захворювання. На підстав викладеного, суд приходить до переконання про те. що наразі, законні підстави до задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed