Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області Титоренко Г.М., будучи належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.04.1969 року [PERSON] народився [INFO], батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області померла мати позивача - [PERSON], [INFO], уродженка с. Чернявка Оратівського району Вінницької області, яка проживала та була зареєстрована [ADDRESS]. Тіло померлої не було доставлено на судово-медичну експертизу і через відсутність медичного висновку про причину смерті матері органи реєстрації актів цивільного стану не зареєстрували цей факт. Наведене вище підтверджується повідомленням про смерть №77 від 27.02.2003 року згідно якого запис про смерть [PERSON] за 2002 рік по с. Чернявка Оратівського району Вінницької області в архівах органів РАГС Оратівського району Вінницької області відсутній, перевірено за 7 років. Згідно довідки №112 від 22.03.2016 року виданої Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області [PERSON] померла [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області і похоронена на місцевому кладовищі. Згідно довідки №110 від 22.03.2016 року виданої Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Чернявської сільської ради №6 померла [PERSON], яка народилася [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області до дня смерті [INFO] проживала [ADDRESS]. На час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем чоловік - [PERSON], [INFO] Згідно письмових свідчень від 22.03.2016 року [PERSON], справжність підпису на яких засвідчено секретарем Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] померла [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області і похоронена на місцевому кладовищі. На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 2,46 га, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.07.1997 року. [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області помер батько позивача - [PERSON], [INFO], уродженець с. Чернявка Оратівського району Вінницької області, який проживав та був зареєстрований [ADDRESS]. Тіло померлого не було доставлено на судово-медичну експертизу і через відсутність медичного висновку про причину смерті батька органи реєстрації актів цивільного стану не зареєстрували цей факт. Наведене вище підтверджується довідкою №113 від 22.03.2016 року виданої Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області згідно якої [PERSON] помер [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області і похоронений на місцевому кладовищі. Згідно довідки №111 від 22.03.2016 року виданої Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Чернявської сільської ради №6 помер [PERSON], який народився [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області до дня смерті [INFO] проживав [ADDRESS]. На час відкриття спадщини осіб, які б постійно проживали зі спадкоємцем не значиться. Згідно письмових свідчень від 22.03.2016 року [PERSON], справжність підпису на яких засвідчено секретарем Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] помер [INFO] в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області і похоронена на місцевому кладовищі. На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 2,46 га, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.07.1997 року. Згідно довідки №315 від 29.09.2011 року виданої Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON]. Юридично оформити прийняття спадкового майна після смерті батьків позивач [PERSON] позбавлений можливості, оскільки після їх смерті не було видано свідоцтво про смерть, на за життя не було виготовлено правовстановлюючих документів на земельну ділянки, а лише виготовлено сертифікати на право на земельні частки (паї), крім цього в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.07.1997 року ім'я батька зазначено як [PERSON], замість необхідного [PERSON], тому позивач звернувся в суд з відповідною позовною заявою. Крім цього, в як вбачається з матеріалів справи, в сертифікаті на право земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.07.1997 року вказано спадкодавця як [PERSON], а в свідоцтві про народження позивача серії [NUMBER] від 22.04.1969 року та інших документах вказано [PERSON]. За даних обставин необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення зазначеного факту позивачу [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, тобто пов'яне з подальшим вирішенням спору про право, тому враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в порядку позовного провадження. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Крім цього, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК України (2004 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст. ст. 524-527, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 16, 346, 1216, 1218, 1225, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved