Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

24.11.2014 р. позивач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - звернувся до суду з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON], Українсько-Ліванського ТОВ «Дани» про стягнення заборгованості за кредитними договорами: № 014/02-1/314-05, укладеним 05.05.2005 р. між АПП банком «Аваль» та [PERSON]; № 014/1800/82/66039, укладеним 23.05.2006 р. між АПП банком «Аваль» та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачами умов укладених договорів. Ухвалою суду від 17.12.2014 р., позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за кредитними договорами: № 014/02-1/314-05, укладеним 05.05.2005 р. між АПП банком «Аваль» та [PERSON]; № 014/1800/82/66039, укладеним 23.05.2006 р. між АПП банком «Аваль» та [PERSON] роз'єднано; позов в частині стягнення суми за кредитним договором від 23.05.2006 р. виділено в окреме провадження та повернуто позивачу. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту у розмірі 357 347, 77 дол. США, також судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, порядок прийняття і наслідки ухвалення заочного рішення представнику позивача відмові та зрозумілі. Відповідачі до судового засідання не з'явились, про час, день та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.05.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») (надалі за текстом - Позивач) та позичальником [PERSON] Назем (відповідач по справі) було укладено кредитний договір № 014/02-1/314-05 (надалі за текстом - Кредитний договір), згідно з яким Відповідачу [PERSON] Назем був наданий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 140 000,00 (сто сорок тисяч дол. США) 00 центів (а.с.5-9, 43-44, 50). Згідно умов Кредитного договору Відповідач [PERSON] Назем зобов'язався щомісячно, у встановлені і договором строки, здійснювати повернення частини кредиту, згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, кредитні кошти у розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч дол. США) 00 центів були видані 05.05.2005 року Позичальнику. Починаючи з 05.05.2005 року Позичальником систематично не виконуються зобов'язання по Кредитному договору по поверненню належних до сплати частин кредитів та відсотків за їх використання. Згідно п. 9.1., 9.2., Кредитного договору, за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Кредитним договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочення платежу та штраф 20 грн. за кожний день прострочки. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 05.05.2005 року було укладено Договір поруки б/н (надалі за текстом - Договір поруки) з Українсько-Ліванським товариством з обмеженою відповідальністю «Дани» (відповідач по справі) (а.с.10-12). Згідно Договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договорам відповідачі відповідають перед Позивачем як солідарні боржники. Відповідач Українсько-Ліванського ТОВ «Дани» зобов'язався відповідати перед Банком в тому ж обсязі, що й Відповідач [PERSON] Назем за Кредитними договорами, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені та інших штрафних санкцій, встановлених Кредитним договором. Статтею 554 ЦК України, встановлено, що у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед боржником солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 2.1 Договору поруки встановлена солідарна відповідальність Відповідачів. Згідно з п. 2.2. Договору поруки, Сторони договору встановили, що якщо до Поручителя надійде вимога Банку про погашення заборгованості по Кредитному договору, але Поручитель її не виконає, то Банк має право звернути стягнення на майно Поручителя згідно норм чинного законодавства. 11.11.2014 року Банком Відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості по Кредитним договорам, які останніми не були виконані (а.с.25-34). Відповідно до положень ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором (Позивач) за порушення зобов'язання боржником (Відповідачем [PERSON] Назем). Статтею 543 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За змістом положень частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини першої ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, з огляду на викладене, Відповідач [PERSON] Назем прострочив виконання зобов'язань за Кредитним договором. Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України, на підставі вищевикладеного Позивач має право вимагати дострокового повернення всієї заборгованості з Відповідачів за Кредитним договором, що станом на 02.10.2014 року становить 357 347,77 доларів США, з них прострочена сума заборгованості складає 49 638,27 доларів США, де: · сума заборгованості за кредитом складає 26 173,08 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 14 634,81 доларів США; · сума заборгованості за відсотками складає 35 164,80 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 35 003,46 доларів США; · розрахована пеня, нарахована за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором складає 294 317,23 доларів США; · розрахований штраф, нарахований за невиконання вимог п. 5.5. Кредитного договору становить 21 920,00 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 1 692,66 дол. США (а.с.19-24). Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, водночас також дозволений обіг іноземної валюти, але з дотриманням вимог спеціального законодавства України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином (належним виконанням позичальником зобов'язання за валютним кредитом є повернення кредиту та сплата ним відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та у валюті, як це визначено кредитним договором). Згідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами (сторони, уклавши кредитний договір, повинні суворо дотримуватись положень, які ним встановлені, в т.ч. щодо повернення позичальником коштів в тій валюті, в який він отримав кредит, щодо сплати % в тій валюті, в якій це передбачено умовами договору) Статтями 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено: Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначає, що: Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" звертає увагу на наступне: Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. З ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93) Пункт 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказує: Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Пункт 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказує: У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦКУ. Відповідачі не надавали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідачі мають відповідати перед позивачем за порушення договірних зобов'язань. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн. в рівних частинах. У відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує пропорційно з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, позов позивача підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, ст. 192, 526, 527, 530, 533, 553, 554, 610, 611, 612, 625, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

Outcome: approved