Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначається, що за рішенням суду від 16.11.2012 року шлюб між ними було розірвано і дитина залишилася проживати разом з позивачем. З того часу відповідач не займається вихованням та утриманням сина, останнім часом зловживає спиртними напоями, в такому ж нетверезому стані приходив і до дитини, влаштовував сварки з позивачем, аліменти не сплачує. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на доводи, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки на його думку він належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до сина. При цьому не заперечує виникнення деяких конфліктних ситуацій з позивачем, однак пояснює це тим, що позивачка не дає бачиться з дитиною, в зв'язку з чим і виникають деякі непорозуміння. Забирати дитину з дитячого садочка він також не може, оскільки позивачка забороняє цього робити та попередила вихователів садочку, що б йому дитину не давали. З приводу не сплати аліментів він пояснює це відсутністю роботи, в той час коли він офіційно працював, то аліменти сплачував справно, а на даний час не працює, в зв'язку з чим виникають затримки по сплаті аліментів. Він дуже любить свого сина та бажає теж приймати и участь в його вихованні. Представник третьої особи - служби у справах дітей Красноградської РДА в судовому засіданні була згодна з позовом та просила його задовольнити. Суд заслухавши всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, оцінивши всі наявні докази в сукупності та давши їм належну оцінку, вважає що в задоволенні позову необхідно відмовити, в зв'язку з недоведеністю позову з наступних підстав. В позовній заяві і в судовому засіданні позивач посилався на деякі факти невиконання відповідачем батьківських обов'язків по відношенню до їх сина [PERSON], [INFO], які на її думку є підставою для подання позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак належним чином вказані факти позивачем в судовому засіданні доведені не були. Так, позивач посилався на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, однак вказані факти нічим не підтверджено та не доведено, будь яких належних доказів вказаного факту в справі не мітиться, не надано таких і сторонами в судовому засіданні. Доказів того, що коли [PERSON] приходить для спілкування з сином, то він приходить в нетверезому стані влаштовує сварки, псує меблі та іншу побутову техніку також належним чином нічим не підтверджено. В матеріалах справи маються відомості лише про реєстрація двох заяв в Красноградському РВ від [PERSON] 11.02.2013 року та [PERSON] 17.10.2014 року з приводу влаштування сварки з ними, однак жодного належного документу, який би міг підтвердити даний факт у встановленому законом порядку суду не надано, жодної постанови суду про визнання його винним у даному правопорушенні в матеріалах справи не мається. Факт псування меблі та іншої побутової техніки, взагалі нічим не підтверджено. Стосовно посилань позивача про те що відповідач не цікавиться життям сина, не бере ніякої участі у його духовному вихованні в зв'язку з тим що не з'являється у дитячому садочку, то суд до них відноситься критично. Так в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що забирати дитину з дитячого садочка він не може, оскільки позивачка забороняє цього робити та попередила вихователів, що б йому дитину не давали. Сама позивачка в судовому засіданні підтвердила вказаний факт та пояснила, що дійсно що вона заборонила приходити відповідачу до дитячого садочку про що попередила вихователів. З урахуванням викладеного та щоб уникнути зайвих конфліктних ситуацій, відповідач не приходить до дитячого садочку. З приводу не сплати аліментів та наявності заборгованості по них, то сам відповідач не заперечує вказаного факту та пояснює це відсутністю роботи, в той час коли він офіційно працював, то аліменти сплачував справно, а з травня 2014 року він не працює, в зв'язку з чим виникають затримки по сплаті аліментів. Допитані свідки з боку позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили те, що вони були свідками тільки кількох конфліктних ситуацій між позивачем та відповідачем. З приводу самого предмету позову - негативного ставлення батька до дитини, конкретних пояснень не надали. Відповідно до ч.1 ст.164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з пп.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вищезазначених фактів в матеріалах справи не міститься, не встановлено таких і в ході розгляду справи в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч.4 ст.19 СК Українипри розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ст.214 СК України, ч.1 ст.11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування"органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року"Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав" висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, зазначені в ч.3 ст.253 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, висновок служби с правах дітей від 26.11.2014 року, наданий представником Красноградської РДА, не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки він не скріплений печаткою, а також до висновку органу опіки та піклування не додані документи, зазначені в ч.3 ст.253 ЦПК України, що при розгляді даної категорії справ є обов'язковим(а.с.29-30). Крім цього, як пояснив представник служби у справах дітей, на комісії з питань захисту прав дитини сам відповідач [PERSON] присутній не був, його думка з цього приводу не вислуховувалася і вказаний висновок від 26.11.2014 року було зроблено тільки зі слів та документів, наданих самою позивачкою, без врахування пояснень та позиції батька дитини. За таких обставин та з урахуванням наведеного, до вказаного висновку служби с правах дітей від 26.11.2014 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав суд відноситься критично. При цьому ст.10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положенням ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] за недоведеністю позовних вимог та обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні, не встановлено. При цьому, відмова у задоволенні позову з вказаних підстав не перешкоджає позивачу звернутись повторно до суду, обравши у відповідності до ст.16 ЦК України належний спосіб захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, які вони вважають порушеними та доводити свої вимоги у відповідності до положення ст.ст.10, 60 ЦПК України. Поряд з цим відповідно до п.18 роз'яснень вищезазначеного ППВСУ №3 зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а саме докласти всіляких зусиль для працевлаштування та погашення заборгованості по аліментах, проводити поточну сплату аліментів, а також уникати конфліктних ситуацій при спілкуванні з позивачкою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed