Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання електронних торгів з продажу квартири недійсними. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 7.06.1986 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . В період зареєстрованого шлюбу подружжя [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2007 року. Згідно зведеного виконавчого провадження від 5.08.2013 року №39204052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1465/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 17.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь АКБ „Український бізнес банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 450 022 грн. 06 коп., судових витрат в розмірі 2 799 грн. 70 коп. та виконавчого листа №21904/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18.04.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь АКБ „Український бізнес банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 495 453,92 доларів США, які знаходяться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 5.09.2018 року Державне підприємство „СЕТАМ" на підставі поданих для проведення реалізації майна документів відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів через веб-сайт ([INFO]) в мережі Інтернет. 19.09.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було складено Акт про проведені електронні торги, зі змісту якого вбачається, що до протоколу проведення електронних торгів №356098 сформованого 5.09.2018 року ДП „СЕТАМ" переможцем торгів лоту №296917 (квартира [ADDRESS] ) визнано учасника під №4 - [PERSON] . На підставі акту про проведені електронні торги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. переможцю торгів [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів №2532 від 16.10.2018 року. Вважає, що електронні торги по продажу спірної квартири необхідно визнати недійсними як і свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів №2532, оскільки вказане відчуження спірної квартири порушує право власності позивача на користування, володіння та розпорядження 1/2 її частиною. А саме: квартира придбана під час шлюбу і перебуває у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому при продажу її з електронних торгів державний виконавець мав би право виставляти на продаж тільки 1/2 частину, яка належить на праві власності боржнику [PERSON] . Однак спірну квартиру продали з електронних торгів разом з вказаною часткою позивача, яка не перебувала у договірних відносинах з банком і не має відповідати за заборгованість перед АКБ „Український бізнес банк" свого чоловіка [PERSON] . Тому просить визнати електронні торги з реалізації нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , проведені 5.09.2018 року Державним підприємством „СЕТАМ", результати яких оформлені протоколом №356098, недійсними, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, [PERSON] квартири [ADDRESS] , посвідчене 16.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. та стягнути з відповідачів на користь [PERSON] всі понесені судові витрати. Представник відповідача Державного підприємства „СЕТАМ" в судові засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, а у направленому відзиві до суду просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, що ДП „СЕТАМ" уповноважене на здійснення заходів по супроводженню програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться в ній, на організацію та проведення електронних торгів, тощо. Згідно отриманої інформації електронні торги пройшли успішно, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснювалась, за відповідність документів та достовірність інформації відповідають посадові особи виконавчої служби. Крім того, згідно ч.4, ст.65 СК України дружина разом зі своїм чоловіком також несе солідарну відповідальність за боргові відносини чоловіка перед банком, оскільки він укладав кредитний договір в інтересах сім`ї. Також позивач не довела, що проведеними електронними торгами порушено Порядок проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна. Представник відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києвів судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, а у направленому відзиві до суду просив також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, щопроцедура проведення електронних торгів відбулась згідно діючого законодавства, а позивач в свою чергу не довела, що в ході проведення прилюдних торгів відбулось порушення Порядку реалізації арештованого майна, оскільки ст.215 ЦК України передбачає підставою недійсності правочину, вчиненого за результатами прилюдних торгів, є недодержання вимог закону в момент його укладення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.71), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За приписами ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, 7.06.1986 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Луганська, актовий запис №296 (а.с.7). В період зареєстрованого шлюбу подружжя [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., і зареєстрований у реєстрі за №1165 (а.с.12-13). Дана спірна квартира була зареєстрована на праві власності того ж дня за [PERSON] , чоловіком позивача, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.13, зворот. бік). За змістом ч.1-2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як регламентує ч.1, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.4, ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно зведеного виконавчого провадження від 5.08.2013 року №39204052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1465/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 17.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь АКБ „Український бізнес банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 450 022 грн. 06 коп., судових витрат в розмірі 2 799 грн. 70 коп. та виконавчого листа №21904/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18.04.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь АКБ „Український бізнес банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 495 453,92 доларів США, які знаходяться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 5.09.2018 року Державне підприємство „СЕТАМ" на підставі поданих для проведення реалізації майна документів відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів через веб-сайт ([INFO]) в мережі Інтернет. 19.09.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було складено Акт про проведені електронні торги, зі змісту якого вбачається, що до протоколу проведення електронних торгів №356098 сформованого 5.09.2018 року ДП „СЕТАМ" переможцем торгів лоту №296917 (квартира [ADDRESS] ) визнано учасника під №4 - [PERSON] (а.с.14-15). На підставі акту про проведені електронні торги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. переможцю торгів [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів №2532 від 16.10.2018 року. Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що реалізувавши спірну квартиру з електронних торгів [PERSON] , відповідачі порушили право власності позивача [PERSON] на 1/2 частину даного нерухомого майна в спільній сумісній власності подружжя [PERSON] . Як вказує ч.6, ст.48 Закону України „Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Частина 6, ст.52 Закону України „Про виконавче провадження" №606-ХІV, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, стягнення на майна боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням стягненням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Виходячи з системного аналізу зазначених норм права та ч.1, ст.379 ЦПК України (в редакції 2004 року), державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Таким чином, державний виконавець в повній мірі дане питання не з`ясував, а лише пересвідчився, що спірна квартира зареєстрована на ім`я боржника, при цьому не з`ясував його сімейний стан та не встановив чи не придбана квартира в період шлюбу та чи мають інші особи право на користування нерухомим майном. Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та враховуючи особливості передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, є правочином. За таких обставин до угод з продажу майна з електронних торгів застосовуються положення ст.203; 215 ЦК України. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі №6-116цс12 та у Постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №212/12256/14-ц. У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, реалізація на електронних торгах підлягала частка боржника [PERSON] в спірній квартирі, а не вся спірна квартира, яка належить боржнику [PERSON] та позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Однак частка боржника не була виділена, тобто не набула статусу самостійного об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, тому не могла бути реалізована з електронних торгів, а реалізація всієї квартири, в якій знаходиться і частка позивачки, не відповідає вимогам закону. Таким чином, викладене дає підстави для визнання електронних торгів з реалізації нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , проведені 5.09.2018 року Державним підприємством „СЕТАМ", результати яких оформлені протоколом №356098, недійсними, а також для визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, [PERSON] квартири [ADDRESS] , посвідченого 16.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. Згідно ст.137 ЦПК України оскільки представником позивача не надано належних доказів щодо сплати вартості правової допомоги, а звідси і понесених судових витрат позивачем в сумі 7 000 грн., тому в задоволенні стягнення цієї суми необхідно відмовити. Відповідно до ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі, враховуючи порушення вимог закону саме посадовою особою відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, тому саме з Управління слід стягнути на користь позивача 1 536 грн. 80 коп. судового збору (768 грн. 40 коп. х 2 (за кожну задоволену позовну вимогу)).

Outcome: partial