Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищезазначеним позовом. В позовній заяві вказував, що розпорядженням голови Зарічненської райдержадміністрації "Про припинення трудових відносин з [PERSON] " від 21 червня 2019 року № 61, його звільнено з посади керівника Комунального підприємства «Сніжинка» з 30 червня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту, за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] вважає вищевказане розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасування, а він підлягає поновленню на роботі, з таких підстав. Розпорядженням представника Президента України у Зарічненському районі від 30 червня 1992 року №57 він прийнятий на роботу директором Малого Державного комунального підприємства «Сніжинка», яке у 2004 році перейменоване в Комунальне підприємство «Сніжинка». 01.07.2009 року між ним та Зарічненською районною державною адміністрацією укладений контракт, як з керівником підприємства спільної власності територіальних громад сіл та селища району до 30 червня 2014 року, з урахуванням додаткової угоди №3 від 01.07.2014 року - до 01.07.2019 року. Позивач вказував, що він працював на підставі угоди, укладеної на невизначений строк, посилаючись на норми ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Зазначав, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахування характеру наступної роботи, або її умов виконання, або інтересів працівника та інших випадках, передбачених законодавчими актами. Оскільки, ні характер наступної роботи, ні умови її виконання, та його інтереси не передбачали укладення із ним контракту, а тому трудові відносини з ним встановлені на невизначений строк. Позивач зазначав, що переукладені з ним у період з 2000 по 2009 роки трудові договори, на підставі ст. 39-1 КЗпП є такими, що укладені на невизначний строк, а звільнення з посади за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є незаконним. Покликаючись, що правових підстав для припинення трудових відносин за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України 30.06.2019 року у відповідача не було, так як термін дії укладеного з ним контракту ще не закінчився, а діяв до 01.07.2019 року, позивач просив розпорядження про його звільнення визнати незаконним та поновити його на посаді. Крім того, просив стягнути з КП «Сніжинка» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі по день розгляду справи. У відзиві на позовну заяву, представник Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Трудові відносини з позивачем були оформлені у відповідності до чинного законодавства за строковим договором (контрактом). [PERSON] достовірно було відомо про строк дії контракту, а тому у зв`язку із закінчення дії контракту, позивач був звільнений з посади директора КП «Сніжинка» 30.07.2019 року в останній день дії контракту. При звільненні позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, Зарічненською державною адміністрацією дотримано всіх вимог чинного трудового законодавства України. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] , позов підтримали і, покликаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позов. Крім того, просили врахувати приєднані до справи докази, які підтверджують що позивач звільнений в період непрацездатності, що суперечить трудовому законодавству та рішенню Конституційного суду України від 04.09.2019 року у справі №3-425/2018 (6960/18). З урахуванням уточнених вимог просили стягнути 67 364, 00 грн в порядку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник відповідача Гнедко Н. А. позов не визнала і просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року КП «Сніжинка» Зарічненської районної ради залучено до справи у якості співвідповідача. Представник співвідповідча в судове засідання не з`явився, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 154) Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно копії розпорядження представника Президента України у Зарічненському районі від 30.06.1992 року №57 [PERSON] прийнятий на посаду директора Малого Державного комунального підприємства «Сніжинка». Відповідно до копії контракту від 01.07.2009 року, між [PERSON] та Зарічненською районною державною адміністрацією, укладений контракт, як з керівником підприємства спільної власності територіальних громад сіл та селища району, терміном дії до 30 червня 2014 року. Згідно копії додаткової угоди №3 від 01 липня 2014 року до контракту від 01.07.2009 року, [PERSON] та Зарічненська райдержадміністрація уклали угоду про продовження терміну дії контракту до 01 липня 2019 року. Частиною 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до розпорядження голови Зарічненської райдержадміністрації «Про припинення трудових відносин з [PERSON] » від 21 червня 2019 року №61, позивача звільнено з посади керівника Комунального підприємства «Сніжинка», 30 червня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту, за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте в п. 6.1. контракту із змінами від 01 липня 2014 року зазначено, що цей контракт діє з 01 липня 2014 року до 01 липня 2019 року. Тобто укладений між сторонами контракт діяв до закінчення 24 години 01 липня 2019 року. Позивача було звільнено з роботи 30 червня 2019 року, тобто достроково. Пунктом 23 Положення «Про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників», затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170, передбачено, що контракт підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за контрактом, порушення роботодавцем законодавства про працю, невиконання чи неналежного виконання роботодавцем зобов`язань, передбачених контрактом, та з інших поважних причин. Звільнення працівника у цьому разі проводиться відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України. Жодних обставин, які надавали відповідачу можливість достроково звільнити з роботи позивача, оскаржуване розпорядження № 61 від 21 червня 2019 року не містить. Судом встановлено, що звільнивши позивача з роботи у зв`язку із закінченням строку дії контракту 30 червня 2019 року, відповідач порушив п. 6.1 контракту в редакції від 01 липня 2014 року, пункт 23 Положення «Про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників» затвердженого постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170. Крім того, за приписами частини третьої ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення частини третьої статті 40 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2019 від 04.09.2019 Позивачем під час судового розгляду також доведено, що він звільнений у період тимчасової непрацездатності. З дослідених в судовому засіданні листків непрацездатності, виданих Комунальним некомерційним підприємством "Зарічненська центральна районна лікарня" та Комунальним некомерційним підприємством "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради, [PERSON] , з 24.06.2019 року по 05.07.2019 року, перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про припинення трудових відносин з [PERSON] » від 21 червня 2019 року № 61, є незаконним та підлягає скасуванню. Порушені трудові права позивача підлягають захисту судом шляхом поновлення позивача на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У зв`язку із поновленням позивача на роботі, на його користь належить стягнути з КП "Сніжинка" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2019 року, розрахунок якого визначений Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 8 (Порядку) середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року №78/0/206-18 «Щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2019 рік» загальна кількість робочих днів у липні місяці становила 23 робочих дні, у серпні - 21 робочий день, у вересні - 21 робочий день, у жовтні - 22 робочих дні, у листопаді - 21 робочий день. А тому, термін вимушеного прогулу на день розгляду справи становить 113 робочих днів. При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив з такого розрахунку. Згідно довідки про доходи [PERSON] від 01.07.2019 року №47, виданої КП "Сніжинка", заробітна плата останнього за квітень-травень 2019 року становила: 25038,00 грн (12519,00 грн. + 12519,00 грн). Середньоденна заробітна плата становить 596 грн. (25 038 грн : 42 робочих дні). Таким чином, стягненню з КП "Сніжинка" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає 67 348, 00 грн (596 грн х 113 днів). Рішення суду, в частині поновлення [PERSON] на посаді керівника комунального підприємства «Сніжинка», підлягає до негайного виконання, виходячи з вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. В порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved