Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 27, 175, 177 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 18 червня 2020 року, вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Зазначену квартиру вона придбала у громадянки [PERSON] . Під час перебування даної квартири у її власності 09.09.2014 року вона зареєструвала в ній сина своєї подруги, відповідача по справі. Проте відповідач у квартирі був лише зареєстрований, але ніколи в ній не мешкав, будь - яких речей не залишав, не здійснював оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Вона як єдиний власник вимушена сплачувати комунальні платежі також за відповідача. Відповідач виїхав в невідомому напрямку, байдуже ставиться до вирішення питання зняття з реєстрації, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. 16 липня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначення її підготовчого розгляду. 09 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою на місці, в судовому засіданні, постановив перейти до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Вислухавши позивача, допитавши в якості свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 18 червня 2020 року, позивач є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . /л.с. 10-13/ Позивач у своїх позовних вимогах вказує, що зазначену квартиру вона придбала у громадянки [PERSON] . Під час перебування даної квартири у її власності 09.09.2014 року вона зареєструвала в ній сина своєї подруги, відповідача по справі. Проте відповідач у квартирі був лише зареєстрований, але ніколи в ній не мешкав, будь - яких речей не залишав, не здійснював оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження ЖЄО-1" від 06 липня 2020 року, з якого можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Відповідно до вищевказаного акту, відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з часу реєстрації. /л.с. 13/ Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач по справі є її сином, що він дійсно не проживає у вказаному приміщені з часу реєстрації, належних йому речей в квартирі не має, втратив інтерес до вказаної житлової площі, в теперішній час виїхав та добровільно знятися з реєстрації не має можливості. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ній з часу реєстрації, тобто з 2014 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved