Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

21 серпня 2018 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» про\~відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що перебував в трудових відносинах з [PERSON] акціонерним товариством «Криворізький центральний рудоремонтний завод» з 25 лютого 1988 року по 08 квітня 1993 року, з яких 18 років 8 місяців працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Внаслідок тривалої зайнятості у шкідливих умовах праці, позивач отримав хронічне професійне захворювання - вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), періартроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей, вегетативно-трофічні порушення на кистях, радикулопатія попереково-крижова L4,L5,S1, білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 50000 гривень 00 копійок, яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не з'явився. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, що вказані в позові. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини підприємства. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 25 лютого 1988 року по 08 квітня 1993 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на [PERSON] акціонерному товаристві «Криворізький центральний рудоремонтний завод» стропальником в об'єднаний сталефасоноливарний цех термообрубної дільниці 5-го розряду, стропольником термобрубної дільниці четвертого розряду, стропольником термобрубної дільниці четвертого розряду термообрубного цеху, та в термообрубувальному цеху обрубувачем третього розряду,\~зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечувались сторонами під час розгляду справи. Згідно медичного висновку\~ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 385 від 10 березня 2016 року позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), періартроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей, вегетативно-трофічні порушення на кистях, радикулопатія попереково-крижова L4,L5,S1, білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром. Згідно Санітарно-гігієнчної характеристики умов праці від 01 липня 2015 року основними шкідливими виробничими факторами, які спонукали до погіршення стану здоров'я позивача на підприємстві відповідача були: перевищення у повітрі вмісту оксиду заліза у пилу, який становив понад 80% за зміну ш.12.5.) робота в холодному та неопалювальному виробничому приміщенні до - 23 градусів по Цельсію при допустимому нормативу до - 10 градусів по Цельсію (п. 12.6.) шум виробничого обладнання 86 дБА при допустимому до 80дБА (п.12.7.) підняття та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 32 рази при нормі 30, переміщення у просторі 12 при нормі до 8 (п.12.12.) показник напруженості процесу 81 при нормі до 50 (п. 12.13.). Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 травня 2016 року, в пункті 17 зазначено, що причиною виникнення профзахворювання: - Вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112. Статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю м'язів тулуба та ніг - для чоловіків - 240000 при гранично допустимому 100000. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100. Згідно з висновком МСЕК від 27 червня 2017 року серії 12 ААА № 046015 позивачу було\~повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності - 25% - вібраційна хвороба та 15% - радикулопатія.\~Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує постійний нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, при загостренні симптомів - прийом медикаментів різної групи, фізіотерапія, уникання переохолодження, санаторно-курортне лікування. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати ліки бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя, постійно звертатись до закладів охорони здоров'я через погіршення самопочуття в зв'язку із біллю у всьому тілі та кінцівках, підвищену втомлюваність при незначному навантаженні, постійне відчуття холоду та побіління рук. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9\~п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3 \~ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~праці\~відповідно\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації\~свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 16000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial