Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, в якій, з урахуванням поданих збільшень, просив визнати недійсним вчинений 18.04.2016 договір відступлення до Інвестиційного договору № 1035/2-1/199 від 14.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», [PERSON] і [PERSON] ; визнати недійсним вчинений 20.04.2017 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик Іриною Іванівною і зареєстрований в реєстрі за № 889; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2006 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2016 року було розірвано. У період шлюбу 14.04.2015 року [PERSON] уклала інвестиційний договір № 1035/2-1/199 з Публічним акціонерним товариством «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний фонд «Істейт», від імені та в інтересах якого діє ТОВ «Компанія з управління активами «Інвест-Консалтинг». Предметом вказаного договору є інвестиційна участь інвестора у будівництві будинку та після введення його в експлуатацію, оформлення та реєстрації права власності на об`єкт, передати об`єкт у власність інвестора, а інвестор зобов`язався забезпечити інвестування об`єкта шляхом здійснення інвестиційних внесків. Об`єкт за договором - житлова квартира [ADDRESS] . За вказаним інвестиційним договором у 2015 році було внесено спільні кошти подружжя на рахунок в АТ «Банк «Національні інвестиції», всього на суму 1 767 550,00 грн. Станом на 18.04.2016 року [PERSON] виконала усі зобов`язання перед Фондом щодо сплати інвестиційних внесків за Інвестиційним договором і мала право на отримання квартири, як об`єкта інвестування. Тобто [PERSON] набула майнові права на квартиру. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2017 року позивач дізнався, що вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу зареєстрована на праві власності за [PERSON] . [PERSON] без згоди позивача передала майнові права на квартиру [PERSON] , яка є її матір`ю. Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому позивач і звернувся до Дарницького районного суду м. Києва. Представник відповідачів, заперечуючи щодо заявлених позовних вимог, посилався на те, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, позивачем не доведено, що сторони договору про відступлення до інвестиційного договору діяли недобросовісно, крім того, в порушення вимог закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачем не заявлена вимога про скасування відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] 22.10.2019 направила до суду заяву (пояснення) з додатками, яка зареєстрована судом 04.11.2019. У своїй заяві відповідач просила у разі розподілу квартири врахувати, що з нею залишилась проживати дитина-інвалід. Пояснила, що після розлучення чоловік отримав велику кількість спільного майна, а саме автомобіль, депозит в банківській установі, однокімнатну квартира. Інші учасники процесу свої пояснення щодо визнання чи заперечення стосовно позовних вимог до суду не надали. Заяви, клопотання сторін. 18.06.2019 позивачем до суду подана позовна заява із усуненими недоліками. Разом із вказаною позовною заявою заявлено клопотання про витребування доказів. 13.08.2019 представником відповідача адвокатом Чевгуз М.В. подане клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов. Представник позивача адвокат Стеценко Ю.В. 13.08.2019 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. 20.09.2019 представником відповідача адвокатом Чевгуз М.В. подане клопотання про виклик свідків, про витребування доказів. 04.11.2019 [PERSON] подала до суду заяву (пояснення) з додатками, в якій посилалась на необґрунтованість позовних вимог. 13.11.2019 представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, клопотання про витребування доказів. 29.09.2020 представник позивача подав до суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу, про визнання обов`язкової явки відповідача ПАТ «Істейт». 13.10.2020 до суду надійшла заява про скасування процесуального примусу у вигляді штрафу від ТОВ «КУП «Будкепітал» та заява про скасування процесуального примусу у вигляді штрафу від ПАТ «Істейт». 10.11.2020 представником ПАТ «Істейт» до суду подана заява про скасування процесуального примусу у вигляді штрафу, клопотання про витребування доказів. 16.03.2021 адвокат Стеценко Ю.В. подав до суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу відносно [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 23.04.2019 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2019 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1188885580000, яка належить [PERSON] . Заборонено відповідачу [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] . Витребувано докази у Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванчик Ірини Іванівни, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2019 прийнято заяву про збільшення позовних вимог, залучено до справи відповідача Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», витребувано докази. Протокольною ухвалою заяву (пояснення) відповідача [PERSON] приєднано до матеріалів справи, додатки повернуто. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2020 витребувано докази, застосовано до ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» та ТОВ "Компанія з управління активами «Будкепітал» захід процесуального примусу у вигляді штрафу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2020 скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2020 в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будкепітал» заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 21 020,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ІСТЕЙТ» про скасування процесуального примусу у вигляді штрафу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.2006, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2016 було розірвано (а. с. 46 том 1). 14.04.2015 між [PERSON] та ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» укладено інвестиційний договір № 1035/2-1/199, відповідно до якого Фонд зобов`язується забезпечити будівництво будинку, його введення в експлуатацію та після оформлення та реєстрації права власності Фонду на об`єкт, передати об`єкт у власність інвестора в порядку, що встановлений договором. Інвестор зобов`язується забезпечити інвестування об`єкта шляхом здійснення інвестиційних внесків (попередньої оплати вартості об`єкта) на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені цим договором, а після оформлення і реєстрації права власності Фонду на об`єкт, отримати об`єкт у власність у порядку, що встановлений цим договором (а. с. 48 - 56 том 2). Об`єктом договору є житлова квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] . Розмір інвестиційних внесків за об`єкт на момент укладення укладенні цього договору визначений Фондом та в будь якому разі не може бути меншим від суми в українських гривнях що складає 1 767 550,00 грн. Згідно п. 2.2 Інвестиційного договору Фонд зобов`язався забезпечити будівництво будинку, його введення в експлуатацію та після оформлення і реєстрації права власності Фонду на об`єкт, отримати об`єкт у власність у порядку, що встановлений цим Договором. Відповідно до п. 2.3 Інвестиційного договору інвестор зобов`язався забезпечити інвестування об`єкта шляхом здійснення інвестиційних внесків (попередньої оплати вартості об`єкта) на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені цим Договором, а після оформлення і реєстрації права власності Фонду на об`єкт, отримати об`єкт у власність у порядку, що встановлений цим Договором. Пунктом 4.1 Інвестиційного договору встановлено обсяги та строки інвестування інвестором об`єкта. Остання редакція цього пункту Договору викладена у п. 3.6.2 укладеного 18.04.2016 Фондом, [PERSON] , [PERSON] договору відступлення до Інвестиційного договору: «Інвестор сплачує Фонду інвестиційні внески (попередню оплату за Об`єкт) в наступному порядку: -1767550 грн. без ПДВ в термін до 07.07.2015 року; -1000 грн. в термін до 25.04.2016 року включно". Пунктом 5.5 вказаного договору визначено, що у разі якщо інвестор хоче передати третій стороні свої права та зобов`язання, передбачені цим договором, інвестор звертається до фонду із заявою про зміну сторони цього договору. В разі погодження фондом такої зміни, сторони укладають відповідну угоду про відступлення прав. При цьому вартість об`єкта (розмір інвестиційних внесків) збільшується на 1 000,00 грн. На підставі вказаного інвестиційного договору [PERSON] сплатила ПАТ «Істейт» 14.04.2015 - 1 590 795,00 грн. та 07.07.2015 - 176 755,00 грн., а всього - 1 768 500,00 грн. (а. с. 180 том 1). Фонд надав до суду відомості про сплату коштів (інвестиційних внесків) на виконання Інвестиційного договору, згідно яких 14.04.2015 року сплачено 1 590 795 грн., 07.07.2015 року - 176 755 грн., 18.04.2016 року - 1 768 550 грн., 22.04.2016 року - 1000 грн. Очевидно, що у вказаних відомостях міститься, помилка, оскільки третій платіж 18.04.2016 року у розмірі 1 768 550 грн. є сумою платежів від 14.04.2015 року у розмірі 1 590 795 грн., 07.07.2015 року у розмірі 176 755 грн. і 1 000 грн. за відступлення прав інвестора [PERSON] , що передбачено п. 5.5 Інвестиційного. Вказане також підтверджується відповіддю Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», відповідно до якої [PERSON] на рахунок ПАТ «Істейт» здійснено через касу банку наступні грошові перекази 14.04.2015 - 1 590 795 грн., 07.07.2015 - 176 755 грн. (а. с. 105 том 1). 18.04.2016 між ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення до інвестиційного договору № 1035/2-1/199 від 14.04.2015 року (а. с. 179 том 1). 03.03.2017 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. відбулась реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» на підставі інвестиційного договору (а.с.115 том 1) 20.04.2017 між ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» та [PERSON] укладено додатковий договір № 2 до Інвестиційного договору № 1035/2-1/199, відповідно до умов якого встановлена сума доплати за різницю площі у сумі 31 800,00 грн. (а. с. 57 - 58 том 2). 20.04.2017 [PERSON] сплачено 31 800,00 грн. відповідно до додаткового договору (а. с. 64 том 2). 20.04.2017 між ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 20.04.2017, який посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрований в реєстрі за № 889 (а. с. 108 том 1). Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] 20.04.2017 зареєстроване за [PERSON] , підстава договір купівлі-продажу (а. с. 48 том 1). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи". Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Аналогічні положення містить стаття 368 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України майнові права є об`єктами цивільних прав. Згідно до ст. 190 ЦК України майнові права є майном. Згідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Отже, судом встановлено, що станом на 18.04.2016 [PERSON] виконала усі зобов`язання перед Фондом щодо сплати інвестиційних внесків за Інвестиційним договором і мала право на отримання квартири, як об`єкта інвестування. Тобто [PERSON] набула майнові права на квартиру. Таким чином, майнові права на квартиру є об`єктом спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] . Інвестиційні внески [PERSON] за Інвестиційним договором були здійснені зі рахунок спільних коштів подружжя, доказів на спростування вказаних обставин та того, що кошти особистою власністю, відповідачем до суду надано не було. [PERSON] не надавав згоди дружині [PERSON] на відчуження [PERSON] майнових прав на квартиру за Інвестиційним договором. Оскільки на час підписання договору про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, його згода на укладення вказаного договору отримана не була, тому суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним вчиненого 18.04.2016 договору відступлення до Інвестиційного договору № 1035/2-1/199 від 14.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Істейт», [PERSON] і [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Оскільки судом визнано недійсним Договір відступлення, тому на підставі ст. 203 і 215 ЦК України усі наступні правочини, стороною яких є [PERSON] , зокрема, вчинений 20.04.2017 Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. і зареєстрований в реєстрі за №889, також є недійсним. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки судом встановлено, що станом на 18.04.2016 [PERSON] виконала усі зобов`язання за Інвестиційним договором, тобто вона володіла майновими правами на квартиру за Інвестиційним договором, тому [PERSON] як її чоловіку, належала половина цих майнових прав, оскільки протилежного суду доведено не було. Отже [PERSON] і [PERSON] були співвласниками майнових прав на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] заперечує проти права власності на 1/2 частину цієї квартири за [PERSON] , що підтверджується змістом поданої нею до суду заяви. У разі лише визнання судом недійсними Договору відступлення і Договору купівлі-продажу квартири від 20.04.2017 року права [PERSON] будуть залишатися порушеними, бо він не є стороною Інвестиційного договору, а тому не зможе здійснити реєстрацію права власності на Ѕ частину квартири без визнання за ним цього права у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Твердження представника відповідачів про те, що порушення вимог закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачем не заявлена вимога про скасування відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не заслуговують на увагу, оскільки позивачем заявлена вимога про визнання за ним права власності, що відповідає положенню ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Посилання позивача на те, що встановлений Інвестиційним договором порядок набуття інвестором права власності на об`єкт інвестування не відповідає встановленому законодавством порядку, суд не приймає до уваги, оскільки чинність вказаного договору не являється предметом розгляду даної справи, а отже не може оцінюватися з правової точки зору. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стороною позивача до закінчення судових дебатів була зроблена відповідна заява про намір подати докази понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, тому суд вважає за доцільне розгляд питання щодо розподілу понесених судових витрат призначити у судове засідання, роз`яснивши право подання доказів щодо розміру понесених судових витрат у визначений законом строк, саме до 24.06.2021.

Outcome: approved