Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі "Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого" від 9 вересня 2013 року № 1112/82/82.2/3; зобов`язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати позивачеві як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого [PERSON] місячну тарифну ставку (посадовий оклад) майстра гірничого на момент настання страхового випадку станом на 5 липня 2013 року та зобов`язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі призначити з дати настання права виплатити позивачеві щомісячну страхову виплату як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) майстра гірничого станом на 5 липня 2013 року. Позов мотивовано тим, що чоловік позивача [PERSON] з 30 років загального стажу роботи 26 років працював на підприємствах по видобутку уранових руд в умовах впливу особливо шкідливих виробничих факторів, виконуючи роботу підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт, бригадира підземної бригади, підземного гірничого працівника, підземного гірничого майстра з повним робочим днем в підземних умовах. 21 серпня 1999 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням. Вплив шкідливих виробничих факторів став наслідком трьох професійних захворювань. 8 травня 2013 року [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності. 15 травня 2013 року [PERSON] підтверджено професійний характер третього захворювання, а [INFO] [PERSON] помер. 7 серпня 2013 року встановлено причинний зв`язок смерті чоловіка позивача з наслідками раніше отриманого третього професійного захворювання. Позивач зазначила, що як особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва вона перебувала на утриманні свого чоловіка. В серпні 2013 року вона звернулася до відділення Фонду із заявою про призначення їй страхових виплат у разі втрати годувальника. 9 вересня 2013 року відповідачем були ухвалені постанови № 1112/82/82.2/1 про постановлення позивача на облік як особу, яка має право на страхові виплати у разі втрати годувальника, № 1112/82/82.2/2 та № 1112/82/82.2/3 про призначення одноразової допомоги в сумі 0,00 грн. та щомісячної страхової виплати в розмірі 0,00 грн. з 7 серпня 2013 року безстроково. Позивач вважає, що призначення щомісячної страхової виплати в сумі 0,00 грн. є неправомірним та суперечить частині 12 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та постанові Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 "Про порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням". 28 листопада 2016 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 38 том 1). 2 грудня 2016 року представник відповідача надіслав до суду заперечення на позовну заяву про призначення страхових виплат, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення мотивовано тим, що в розрахунковому періоді за останнім основним місцем роботи з лютого по липень 1999 року [PERSON] фактично не відпрацював жодного дня, а сума заробітної плати становить 0,00 грн. На думку представника відповідача у потерпілого відсутній дохід, з якого розраховуються страхові виплати, тому саме з цих даних виходило відділення Фонду при призначення страхових виплат дружині померлого [PERSON] та ухвалення постанов. Представник зазначив, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 "Про порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням" поширюються лише на застрахованих осіб, тоді як можливість його застосування до осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, не передбачена. На думку представника відповідача вимоги позивача щодо зобов`язання відділення Фонду взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого [PERSON] місячну тарифну ставку (посадовий оклад) майстра гірничого на момент настання страхового випадку станом на 5 липня 2013 року, не грунтується на вимогах чинного законодавства. Представник вказав, що позивач вже зверталася до суду із позовною заявою, в якій просила скасувати постанову про призначення щомісячних страхових виплат та взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати, як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого [PERSON] його середній заробіток за розрахунковий період з 1 серпня 1998 року по січень 1999 року включно. За результатом розгляду справи і судах першої, апеляційної і касаційної інстанції позивачеві відмовлено у задоволенні позову. 20 лютого 2017 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду (а.с. 110-113 том 1). 7 вересня 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та проведено заміну відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі Кіровоградської області, на відповідача управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. 4 жовтня 2017 року представник позивача надіслала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі "Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого" від 9 вересня 2013 року № 1112/82/82.2/3, зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати [PERSON] , як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого [PERSON] місячну тарифну ставку (посадовий оклад) майстра гірничого на момент настання страхового випадку станом на 5 липня 2013 року, зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області призначити з дати настання права виплатити позивачеві щомісячну страхову виплату як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) майстра гірничого станом на 5 липня 2013 року, управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області провести розрахунок від 26 червня 2015 року, враховуючи зміни в постанові Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції постанови від 26.06.2015 року № 439) (а.с. 203-204 том 1). 19 грудня 2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надіслала до суду пояснення, в якому висловила думку про безпідставність вимог позивача в частині покладання обов`язку на управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати [PERSON] , як особі, яка має на неї право у зв`язку зі смертю її чоловіка [PERSON] місячну тарифну ставку (посадовий оклад) майстра гірничого на момент настання страхового випадку станом на 5 липня 2013 року. Пояснення мотивовано тим, що відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" позивач, як інвалід - член сім`ї потерпілого, має право на отримання страхових виплат. Представник вважає, що датою настання страхового випадку у потерпілого [PERSON] є 5 липня 2013 року (акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 5.07.2013 року). Представник зазначила, що чоловік позивача на час смерті тривалий час не працював, отримував щомісячні страхові виплати у розмірі 4976 гривень 41 копійку, призначені йому постановами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі Кіровоградській області від 23 червня 2001 року № 82 та від 29 березня 2013 року. Вказані виплати потерпілому було призначено у зв`язку з професійними захворюваннями, встановленими 26 квітня 1999 року та 17 січня 2001 року. Страхові виплати за третім професійним захворюванням, з яким висновком МСЕК зазначено причинний зв`язок смерті потерпілого [PERSON] - не призначались. Висловлюючи свою думку про безпідставність пред`явленого позову представник посилається на пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266, у редакції, яка була чинною на час виникнення спору, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку у разі, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що визначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи. Представник вважає, що середня заробітна плата для розрахунку страхових виплат визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку, тобто потерпілий на момент настання страхового випадку має бути найманим працівником, суб`єктом підприємницької діяльності, тощо. Представник зазначила, що оскільки спір стосується третього захворювання потерпілого [PERSON] , необхідно враховувати, що останні шість календарних місяців перед настанням страхового випадку потерпілий не працював (звільнений з роботи 21.08.1999 року за власним бажанням), заробітної плати не мав, а поважні причини, з яких потерпілий не працював, не відповідають причинам, які викладені у пункті 4 Порядку. Представник вказала, що постановою від 9 вересня 2013 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі Кіровоградській області позивачеві призначено щомісячну страхову виплату у разі смерті потерпілого, виходячи з розрахунку заробітної плати за період з лютого 1999 року по липень 1999 року, тобто за останні шість місяців роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого потерпілий працював і за нього сплачувались страхові внески. На думку представника правильність такого нарахування була підтверджена судовими рішеннями, тому вважає, що позивач безпідставно намагається змінити визначений законодавством розрахунковий період, за який обчислюється середня заробітна плата. 25 жовтня 2018 року ухвалою суду представникові позивача відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи (а.с. 97-98 том 2). 24 січня 2019 року представник відповідача надіслав до суду заперечення на позовну заяву (уточнену), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. заперечення мотивовано тим, що позивач для обгрунтування своїх вимог посилається на різні нормативні акти, які не мають відношення до справи, а саме на статтю 1195 ЦК України та пункт 12 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", умисно не викладаючи останній Закон в повному обсязі. Представник зазначив, що Фонд діяв правомірно, взявши для розрахунку період шести календарних місяців за останнім основним місцем роботи потерпілого для нарахування щомісячних страхових виплат, що підтверджено судовими рішенням в іншій справі. На думку представника вимога позивача провести перерахунок щомісячних страхових виплат з 26 червня 2015 року у зв`язку зі змінами у Порядку 1266 в частині зміни розрахункового періоду до 12 календарних місяців є незаконною. 30 травня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 138-139 том 2). Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Чоловік позивача потерпілий [PERSON] у період з 13 серпня 1984 року до 21 серпня 1999 року працював на Смолінській шахті державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с. 7-12 том 1). 8 травня 2013 року висновком Кіровоградської обласної МСЕК № 2 [PERSON] безстроково повторно встановлено першу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 16 том 1). [INFO] [PERSON] помер; висновком Кіровоградської обласної МСЕК № 2 встановлено причинний зв`язок смерті потерпілого з професійним захворюванням (а.с. 6, 17 том 1). 5 липня 2013 року уповноваженою комісією складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно якого хронічне професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах (іонізуюча радіація) (а.с. 13-15 том 1). 9 вересня 2013 року відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському району ухвалено постанову № 1112/82/82.2/3 про призначення одноразової допомоги в сумі 0,00 грн. та щомісячної страхової виплати в розмірі 0,00 грн. з 7 серпня 2013 року безстроково (а.с. 31). Наведені обставини вказують на такі права і обов`язки сторін. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України). Відповідно до частин 1 і 2 статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції, яка діяла станом на 5 липня 2013 року, тобто на час виникнення правовідносин, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. Згідно з частинами 2 і 3 статті 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (частина 7 статті 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції, яка діяла станом на 5 липня 2013 року). Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат, є період роботи за останнім місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески. Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб`єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності). Судом встановлено, що у урахуванням положень статті 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, страховий випадок, з настанням якого у позивача [PERSON] виникло право на отримання матеріального забезпечення у зв`язку зі смертю чоловіка [PERSON] , настав 5 липня 2013 року, тобто з моменту оформлення акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с. 13-15 том 1). На момент настання страхового випадку [PERSON] не працював, заробітної плати не мав. Тому, посилання позивача на положення пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) є безпідставним, оскільки положення зазначеного нормативного акту регулює середню заробітну плату для розрахунку страхових виплат працівників-застрахованих осіб, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку вони не мали заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку. Наведені факти вказують на те, що для скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі від 9 вересня 2013 року № 1112/82/82.2/3 та покладання на відповідача обов`язку взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати [PERSON] місячну тарифну ставку (посадовий оклад) майстра гірничого на момент настання страхового випадку станом на 5 липня 2013 року і призначити з дати настання права виплатити позивачеві щомісячну страхову виплату як особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) майстра гірничого станом на 5 липня 2013 року, суд не має законних підстав. Судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Outcome: dismissed