Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON], МТСБУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.06.2015р. за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Московська, б.13/17 відбулась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та Volkswagen JETTA державний номер 68215СК, під керуванням [PERSON]. Зазначена ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав значні механічні ушкодження. Також, він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що змусили його звертатись до лікувальних закладів та понести значні матеріальні витрати на діагностику, лікування та транспортування до лікувальних та експертних закладів. Крім того, йому була завдана і моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоровя, знищенням його майна та необхідності перевлаштовувати налагоджений ритм життя. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з МТСБ України та [PERSON] збитки, понесені ним на оплату вартості експертних автотоварознавчих досліджень пошкодженого автомобіля в сумі 1050 грн., на оплату вартості пального, витраченого на доставку потерпілого до лікувальних закладів та експертної установи при проведенні судово-медичної експертизи в сумі 584,97 грн; стягнути з МТСБУ на його користь моральну шкоду в сумі 213,42 грн. та з [PERSON] моральну шкоду в сумі 65558,58 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Звертала увагу суду на те, що визначаючи розмір моральної шкоди за формулою [PERSON] позивач суб'єктивно визначав вихідні данні, що призвело до завищення розміру моральної шкоди. Представник відповідача МТСБУ, [PERSON], проти задоволення позову в частині вимог до МТСБУ заперечував. Зазначив, що експертне дослідження було проведено позивачем з власної ініціативи, всупереч вимогам ст.34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, позивач документально не підтвердив витрат, пов'язаних з доставкою до лікувальних закладів. Також вважав, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави передбачені ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2016 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України. Так, судом було встановлено, що 15 червня 2015 року о 08 год. 28 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем «Mercedes Benz MB 100 D» без посвідчення на право керування транспортними засобами рухаючись по вул. Московській у м. Кременчуці, допустив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Jetta» який рухався у попутному напрямку під керуванням водія [PERSON] В результаті зіткнення [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден голови, закритого перелому 9-го ребра по лопатковій лінії зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, за ознакою довготривалого розладу здоров'я. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.1187, 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Отже, вина [PERSON] у завданні шкоди [PERSON] є встановленою та доказуванню не підлягає. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes Benz MB 100 D», державний номер [NUMBER], не була застрахована, а тому МТСБУ, на підставі п.п. «а» п.1 ст.41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило регламентну виплату потерпілому, [PERSON] в розмірі 36554,21 грн.. Позивач вважає, що вказаною виплатою були відшкодовані не всі збитки, заподіяні йому внаслідок ДТП. Зокрема, він витратив кошти в сумі 584,97 грн. для заправки пальним автомобіля свого представника, який після ДТП неодноразово возив його до лікувальних закладів, а також до судово-медичної установи для проведення СМЕ. Дані витрати позивач підтверджує копіями фіскальних чеків, наданих суду. Відповідно до п.24.1. ст.24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя. Надані суду копії фіскальних чеків, на думку суду, не підтверджують понесені позивачем витрати повязані з доставкою потерпілого у відповідні заклади охорони здоровя, в розумінні ст.24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому суд вважає, що в цій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Також, позивачем заявлено вимогу про відшкодування 1050 грн., витрачених на оплату послуг експерта-товарознавця. Обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідачів вказаних витрат позивач посилається на п.4 ч.1 ст.79 ЦПК України, зазначаючи, що до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Однак, суду не погоджується з тим, що понесені позивачем витратив сумі 1050 грн. є судовими витратами, з наступних підстав. Згідно ст.1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Відповідно до п.45 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК. З вищевикладеного вбачається, що витрати, пов'язані з проведенням експертизи можуть бути відшкодовані стороні на користь якої ухвалено рішення, тільки у випадках проведення експертизи за матеріалами відповідної справи та за вмотивованою ухвалою суду. За таких обставин, суд вважає, що витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження за своєю природою не відносяться до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно ч.1 п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи те, що МТСБУ здійснило всі дії, передбачені ч.2 ст.34 Закону та приймаючи до уваги те, що необхідності в проведенні автотоварознавчих досліджень не було, суд вважає, що витрати, понесені позивачем з власної ініціативи на оплату послуг експерта-товарознавця не є збитками, а тому не вбачає підстав для їх стягнення з відповідачів. Також, позивач, посилаючись на те, що МТСБУ не виконало вимоги ст.26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині виплати моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати, просив стягнути з МТСБУ на його користь моральну шкоду в розмірі 213,42 грн. та з [PERSON] - в розмірі 65558,58 грн.. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В ч.3 ст.23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Враховуючи те, що підставою для здійснення МТСБУ виплат [PERSON] стала відсутність у [PERSON] полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів( п.п. «а» ч.1 ст.41 Закону), що не віднесено до підстав відшкодування МТСБУ моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з вказаного відповідача задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач надав розрахунок, зазначаючи, що він складений за методикою професора [PERSON]. Суд, оцінивши наданий позивачем розрахунок, відзначає, що складові розрахунку були визначені позивачем в довільній формі, без посилань на відповідне обґрунтування вказаних показників. Отже, розмір моральної шкоди, визначений за вказаною формулою, нерозривно повязаний з вихідними даними, самостійно визначеними позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір заявленої до стягнення моральної шкоди є не обґрунтованим. Разом з тим, враховуючи те, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачу були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, врахувавши стан його здоровя, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 7000 грн. Відтак, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача, [PERSON], на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн..

Outcome: partial