Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі КП "Криворіжтепломережа") звернулися до суду з позовом до [PERSON], вказавши, що відповідачу у справі, який прописаний за адресою: [ADDRESS] щомісяця Позивач поставляє теплову енергію і гарячу воду, за що плата нараховується за тарифами встановленими рішенням Криворізької міської Ради від 24.10.2000 року №884, від 14.11.2003 року № 630, від 13.07.2005 року № 369, від 28.08.2006 року № 554, від 17.01.2008 року № 53, від 13.08.2008 року № 584. Вартість опалення згідно рішення № 884 від 24.10.2000 р. складала 0,68 грн. за 1 м2 загальної площі і гаряче водопостачання - 10,83 грн. на 1 чол.; згідно рішення № 630 від 14.11.2003р. склала 0,85 грн. за 1 м2 загальної площі і гаряче водопостачання - 13,02 грн. на 1 чоловіка; згідно рішення № 369 від 13.07.2005р. - 1,11 грн. за 1 м2 загальної площі і гаряче водопостачання -16,73 грн. чол./міс; відповідно до рішення № 554 від 28.08.2006р. складає опалення за 1 Гкал. - 160 грн., гаряче водопостачання при наявності лічильника за 1 кв.м., за вересень - 7,48 грн., жовтень - грудень - 9,08 грн., при відсутності лічильника на 1 чол. за вересень - 25,81 грн., жовтень - грудень - 31,33 грн. Згідно рішення № 53 від 17.01.2008р. опалення за 1 кв.м. складає 200 грн. за 1 Гкал., відповідно рішення № 584 від 13.08.2008 р. опалення за 1 кв.м. складає 245 грн. за 1 Гкал. Відповідно з несплатою за отримані послуги позивач звернувся з заявою про видачу судового наказу, але за заявою [PERSON]. судовий наказ від 12.02.2010 року був скасований і позивач звернувся до суду про стягнення існуючої заборгованості в позовному проваджені. Відповідач всупереч вимогам ст.ст. 67, 68,162 ЖК України оплату за отриману теплову енергію і гарячу воду не здійснює, внаслідок чого виникла заборгованість за період 01.11.2005 року по 01.03.2011 року в сумі 7376,29 грн., тому Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" просить суд стягнути з відповідача суму боргу за теплову енергію і гаряче водопостачання за період з 01.11.2005 року по 01.03.2011 року в сумі 7376,29 грн., а також витрати по справі. В подальшому Позивачем уточнені позовні вимоги, а саме позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за період з 01.02.2007 року по 01.03.2011 рік в розмірі 5685,86 грн. (Т. 1, а.с. 1, 175). Представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, до початку розгляду справи надав заяву, в якій просив суд винести заочне рішення, позовні вимоги підтримує. Відповідач до судового засідання не з'явився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Про причину своєї неявки суду не повідомив. При цьому, починаючи з моменту пред"явлення позову в суд неодноразово клопотав про перенесення судових засідань з різних підстав, однак доказів поважності неприбуття в судові засідання судові не надав. Враховуючи, що за клопотанням відповідача з урахуванням вимог ст. 6 Конвенції,ст. 224-225ЦПК України, скасовано заочне рішення від 24 грудня 2014 року, та відповідачу надано можливість прийняти участь у розгляді справи, однак відповідач без поважних причин не з"являється до суду, підстав для відкладання розгляду справи не встановлено, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів з урахуванням положень ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи, КП "Криворіжтепломережа" поставляє опалення і гаряче водопостачання споживачу [PERSON] який прописаний та проживає за адресою: [ADDRESS], форма власності вказаної квартири - приватна (Т.1, а.с. 2). Починаючи з листопада 2007 року, [PERSON] не оплачує послуги, які надаються КПТМ "Криворіжтепломережа", та станом на березень 2011 року має заборгованість в розмірі 5685грн.86коп., розмір якої підтверджується наданою позивачем довідкою. /Т. 1, а.с.176/. Дзержинським районним судом 07 листопада 2008 року та 12 лютого 2010 року видані судові накази за заявою КП "Криворіжтепломережа" про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання, які в подальшому ухвалою суду скасовані (Т. 1, а.с 36-37, 76). Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила). Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") В силу ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно з ст. 1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, п.1 ч.3 ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що саме споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил. Відсутність договору про на постачання комунальних послуг з споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не звільняє останнього щодо обов'язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст. 11, 509 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ "Криворіжтепломережа" забезпечує тепловою енергією квартиру [ADDRESS], у якій зареєстрований та мешкає відповідач. Однак, відповідачем не сплачуються надані послуги, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.02.2007 року по 01.03.2011р. в розмірі 5685,86 грн. /а.с. 176/. Зазначена сума заборгованості була нарахована згідно встановлених тарифів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач як споживач фактично користувався наданими послугами, та в спірний період сплачував кошти за надані послуги. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені в його особистих поясненнях, що між ним та позивачем відсутні договірні відносини, тому він не несе обов'язку по сплаті комунальних послуг в квартиру, в якій відповідач зареєстрований та проживає. Також суд відхиляє заяву щодо застосування строку позовної давності, на яку посилається відповідач у своїх запереченнях суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг строків позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тож, слід дійти висновку про те, що дією, що свідчить визнанням відповідачем боргу, а отже і перериванням перебігу строку позовної давності, послугувала часткова сплата відповідачем послуг, що надає позивач. Згідно акту звірки (а.с.119, 144) по справі протягом всього періоду з листопада 2007 року по лютий 2011 року частково сплачувалась заборгованість по оплаті вказаних послух, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності (Т. 1, а.с.176, 180-186). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, до звернення до суду позивач реалізовував свої права на стягнення боргу за надані послуг шляхом подання заяв про видачу судових наказів, тобто в межах передбаченого ЦПК України наказного провадження, які були задоволені, та після скасування судових наказів позивач 10.03.2011року позивач пред'явив позов за правилами позовного провадження, що свідчить про те, що строк звернення до суду не пропущений. Крім того, перебіг позовної давності переривається не лише вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, а й у разі пред'явлення особою позову до боржника. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК). З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника заборгованісті за житлово-комунальні послуги. Заяви задоволені, видано судові накази, які у подальшому скасовано за заявою [PERSON] Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Доводи відповідача з приводу невідповідності наданих позивачем розрахунків, суд не бере до уваги оскільки в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідачем не надано жодних доказів в спростування правильності заявленої суми боргу. Нарахування суми боргу, розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за опалення та гаряче водопостачання підтверджується випускою по рахунку, яка відповідачем належними доказами не спростована. У період виникнення заборгованості за послуги опалення, відповідач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] /а.с. 2/, доказів протилежного суду не надано. Крім того, відповідач у всіх заявах, адресованих суду вказує саме цю адресу як адресу проживання, що в сукупності з іншими обставинами справи підтверджує те, що він фактично користується послугами, які надає установа позивача. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він відмовився від послуг теплопостачання, подав відповідну заяву, виходячи з наступного. Відповідно до статті 152 Житлового кодексу України переобладнання жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради. При цьому, вказані закони встановлюють лише загальні правила та визначають права та обов'язки суб'єктів правовідносин у сфері споживання житлово-комунальних послуг. Для встановлення порядку здійснення та механізму виконання вищевказаних прав, дотримання обов'язків компетентними органами та встановлення мір належної та можливої поведінки суб'єктів зазначених правовідносин приймаються підзаконні нормативно-правові акти, зокрема для правовідносин, що розглядаються, - накази Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення, в яких передбачено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється; відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою програмою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових приміщень житлових будинків від мереж центрального опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, встановлено, що відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Відповідно до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Згідно з пунктами 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про. теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Процедура відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопад 2005 року № 4. Зокрема, у відповідності до пунктів 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. У заяві про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Таким чином, здійснення відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання можливе лише всього житлового будинку за умови обов'язкової відмови всіх споживачів будинку від зазначених послуг. При цьому, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності затвердженого компетентним органом акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним. З урахуванням викладеного, подані в якості доказів заяви відповідача про відключення від мереж центрального опалення, погодження (Т.1, а.с. 142, 197-199, 211-213) не є належним доказом відключення, оскільки таким доказом є тільки акт про відключення, затверджений відповідною Комісією. Посилання в запереченнях на те, що позивачем послуги по опаленню надавалися не якісно, оскільки опалення у квартирі відповідача було відсутнє, не беруться до уваги, оскільки надані до суду не надано належних та допустимих доказів зазначених обставин, а більшість актів претензій датовано періодом до 2007 року, тобто поза межами пред'явленого позову (Т. 1, а.с. 45-57, 60-65). Як вбачається з розрахунку заборгованості, та відповіді відповідачу на претензії щодо неякісного теплопостачання, позивачем здійснено перерахунок наданих послуг, здійснювались дії щодо проведення ремонтних робіт (Т. 1, а.с. 3, 66, 68, 119-120, 121-122, 124,126, 176). Крім того, на підключення будинку [ADDRESS] до теплових мереж позивача, та здійснення обслуговування підтверджено відповідними доказами (Т. 1, а.с. 125, 127, 128-132). Посилання відповідача на те, що постановою регулятора на позивача накладено штраф (Т.1, а.с. 171-173, 216-218) не є належним та допустимим доказом відсутності належних послуг по відношенню до відповідача, та не спростовує висновків про наявність у відповідача заборгованості, оскільки стосується іншої особи. Суд також відхиляє доводи про те, що власником квартири є [PERSON] яка померла в 2006році, а він не прийняв спадщини, оскільки відповідач є фактичним споживачем послуг, які надаються позивачем. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, неналежне виконання Відповідачем зобов'язання з оплати за спожиту теплову енергію є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також відповідно ст. ст. 88, 89 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави, витрати по сплаті судового збору у розмірі 51 грн., оскільки на момент подачі позову позивача звільнено від сплати судового збору (Т.1, а.с. 8) На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved