Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з вимогами відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду, які обґрунтовував тим, що 17.12.2013 близько 17 год. 30 хв. з вини відповідача [PERSON], яка рухаючись на автомобілі «Mercedez-benz Sprinter 315 CDI», державний номерний знак [NUMBER], в порушення вимог п.п. 10.1, 11.3, 13.4 Правил дорожнього руху виїхала на смугу зустрічного руху, де сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та було пошкоджено керований ним автомобіль «DAWEOO Matiz», д.н.з. [NUMBER]. Після залучення до справи як співвідповідача страховика цивільної відповідальності відповідача [PERSON] - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»), змінив свої позовні вимоги та посилаючись на те, що на цей час йому встановлено ІІІ група інвалідності та ним здійснено ремонт пошкодженого автомобіля на що витрачено 105656 грн. 42 коп., остаточно просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» : 12293 грн. 49 коп. матеріальної шкоди, пов'язаної з лікуванням (придбання медичних препаратів, пального, автобусних квитків та оплати проживання дружини), 14616 грн. матеріальної шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності, 49 тис. грн. матеріальної шкоди заподіяної майну, 5000 грн. моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а всього 80909 грн. 49 коп.; з відповідача [PERSON] : 56656 грн. 42 коп. матеріальної шкоди та франшизи, 245 тис. грн. моральної шкоди заподіяної пошкодженням майна та здоров'я, а всього : 301656 грн. 42 коп. В судовому засіданні позивач та його представник змінені вимоги підтримали. Підтримала такі вимоги і третя особа. Представник відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що між страховою компанією та відповідачем [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/08711842, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну здоров'ю 100 тис. грн., за шкоду заподіяну майну 50 тис. грн., франшиза 1000 грн. Жодних прав та інтересів позивача щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування страхова компанія не порушила, оскільки із відповідною заявою позивач звернувся лише 15.12.2015, а на час розгляду кримінальної справи згадане рішення не приймається до її вирішення. Також позивач не надав оригіналів документів стосовно втрати працездатності та своїх обґрунтованих витрат на лікування, які підтверджені медичним закладом. Крім того, позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу та не вправі вимагати відшкодування, пов'язане з ремонтом автомобіля «DAWEOO Matiz», який відповідно до проведених автотоварознавчих досліджень вважається фізично знищеним, що у відповідності до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, яка згідно звіту ФОП [PERSON] від 30.12.2013 № 3876/13 і консультативного висновку ТОВ «Експертум-АВЕ» від 06.01.2016 № 17469, складає 4945 грн. 18 коп. (39400 - 33545, 82 - 1000 грн. франшизи). Відповідач [PERSON] та її представник позов визнали частково та посилалися на те, що готові відшкодувати обґрунтовані витрати позивача на лікування у розмірі, що буде перевищувати страхову виплату. Оскільки позивач залишив автомобіль собі та відремонтував його, просили відшкодувати позивачу за рахунок страховика різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП. Заявлений розмір моральної шкоди вважали завищеним. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши експерта та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 1-кп/584/19/15 (далі - к.п.), 17.12.2013 близько 17 год. 30 хв. сталася ДТП за участю автомобіля «DAWEOO Matiz», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], позивача в справі, та автомобіля «Mercedez-benz Sprinter 315 CDI», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], відповідача в справі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 цього ж Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 22.07.2015, який набрав законної сили 22.10.2015, відповідача [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у тому, що 17.12.2013 близько 17 год. 30 хв. рухаючись на автомобілі «Mercedez-benz Sprinter 315 CDI», д.н.з. [NUMBER], по вул. Кірова в м. Путивль, в порушення вимог п.п. 10.1, 11.3, 13.4 Правил дорожнього руху вона при об'їзді перешкоди виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем «DAWEOO Matiz», д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, який рухався в зустрічному напрямку (к.п. т. 1 а.с. 247-250). Як роз'яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], згідно з полісом № АС/0871184 від 06.06.2013 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (к.п. т. 1 а.с. 158), була застрахована у страховій компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант», за яким на останнього покладається обов'язок із відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом - автомобілем «Mercedez-benz Sprinter 315 CDI», д.н.з. [NUMBER], життю і здоров'ю потерпілого у межах ліміту відповідальності 100 000 грн. (на одного) та майну потерпілого - 50 000 грн., розмір франшизи - 1000 грн., що сторонами не оспорюється. Актом огляду від 23.12.2013 підтверджено те, що в результаті ДТП автомобіль «DAWEOO Matiz», д.н.з. [NUMBER] зазнав аварійних пошкоджень та потребував ремонту (т. 1 а.с. 10-16). Під час керування вказаним автомобілем позивач мав реєстраційний документ на цей транспортний засіб та посвідчення водія на право керування відповідної категорії (к.п. т. 2 а.с 17), тобто в силу п. 2.2. Правил дорожнього руху України на законній підставі використовував цей автомобіль, який, крім цього, в силу ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю позивача та йогодружини [PERSON], третьої особи в справі, що вона підтвердила в судовому засіданні, тому має право вимагати відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням цього майна на підставі ч. 3 ст. 386, ст. 396 ЦК України. 15.12.2015 [PERSON] і [PERSON] звернулися до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування (т. 1 а.с. 156), рішення про яке страховиком не прийнято. Згідно звіту ФОП [PERSON] від 30.12.2013 № 3876/13 розмір матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля «DAWEOO Matiza» дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП, оскільки остання є меншою за вартість відновлювального ремонту (т. 1 а.с. 6 -9). Про аналогічне йдеться у висновку судової автотоварознавчої експертизи від 18.06.2015 № 558 (к.п. т. 1 а.с. 217-234), що відповідає положенням п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 про те, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість. В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як роз'яснено в пунктах 14-15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи з цих роз'яснень, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. При цьому слід вказати і те, що п. 30.3 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», згідно з яким автомобіль визнавався фізично знищеним тільки за згодою власника, було виключено із внесенням змін до Закону від 04.02.2013. Не погодившись з тим, що автомобіль є фізично знищеним, позивач залишив його собі та відремонтував, витративши згідно ремонтної калькуляції від 26.04.2016 № 17 і товарного чеку б/н від 26.04.2016 ФОП [PERSON] 105656 грн. 42 коп. (а.с. 215-219, 229). Однак посилання позивача та його представника на необхідність відшкодування реально понесених витрат на ремонт автомобіля на підставі ст.ст. 1192, 1194 ЦК України є помилковим, оскільки вони регулюють повне відшкодування шкоди винною в ДТП особою у разі недостатності страхового відшкодування за інших підстав, а саме в разі, коли автомобіль не визнавався фізично знищеним, а розмір шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування. Тому виходячи з вимог ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, п. 12.1 ст. 12, ст. 30, п. 36.6. ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відновлення даного автомобіля економічно необґрунтовано і він вважається фізично знищеним, потерпілому підлягає відшкодуванню різниця вартості автомобіля до та після ДТП, тобто у непошкодженому і у пошкодженому стані, яка виходячи з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 30.03.2016 № 190 (т. 1 а.с. 184-188) складає : 110981,18 - 56074,38 = 54906,8 грн., з якої 49 тис. грн. (50 тис. грн. ліміту - 1000 грн. франшизи) - має сплатити страховик, а 5906,8 грн. (54906,8-49000) - відповідач [PERSON] При цьому доводи представника страховика про необхідність визначення цієї різниці на підставі звіту ФОП [PERSON] від 30.12.2013 № 3876/13 про ринкову вартість автомобіля і консультативного висновку ТОВ «Експертум-АВЕ» від 06.01.2016 № 17469 про ринкову вартість залишків автомобіля, суд відхиляє, оскільки ці висновки зроблено станом на різні дати оцінки, а висновок судової автотоварознавчої експертизи від 30.03.2016 № 190 щодо ринкової вартості автомобіля до ДТП та у пошкодженому стані зроблено станом 30.03.2016, що відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. В результаті ДТП позивач отримав закритий перелом лівого стегна, внутрішньо-суглобовий перелом заднього краю вертлюжної западини зліва, внутрішній суглобний перелом проксимального епіфіза першої п'ясної кістки правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що підтверджено висновками судово-медичних експертиз (к.п. т. 2 а.с. 40-41, 168-169). Внаслідок отриманої травми йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що вбачається з довідок Путивльської ЦРЛ та МСЕК (т. 1 а.с. 63, 204-205, т.2 а.с. 6) . За змістом положень ст.ст. 22, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є : шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. В силу п. 26.2 ст. 26 цього ж Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення III групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Отже, виходячи з встановленої ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на 17.12.2013 підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілого в рахунок шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності : 1218 грн. х 12 = 14616 грн. Згідно положень ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. З епікризів та виписок з історії хвороби позивача вбачається, що з приводу отриманої під час ДТП травми він проходив лікування в медичних закладах в період з 17.12.2013 по 30.12.2013, з 30.12.2013 по 15.01.2014, з 01.12.2014 по 11.12.2014 та з 05.05.2014 по 15.05.2014 (а.с. 19, к.п. т. 1 а.с. 53, 168-169, 175), в зв'язку з чим купляв медичні препарати та поніс інші витрати, на підтвердження чого в матеріалах кримінального провадження маються оригінали відповідних документів (к.п. т. 1 а.с. 162-167, 177-186), з яких суд приймає як належні докази фіскальні чеки на суму : 1389,90 грн. (а.с. 163), 924,15 грн. (а.с. 164), 628,69 грн. (а.с. 165), 57,3 грн. (а.с. 166), 1204,26 грн. (а.с. 177), 23,95 грн. (а.с. 182) та 205 грн. (а.с. 186), а всього на суму 4433 грн. 25 коп., а причинно-наслідкового зв'язку між сплатою добровільних пожертв, автобусних квитків, пального та інших витрат та лікуванням потерпілого, не вбачає. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, з приводу яких відчув фізичний біль, зазнав фізичних і душевних страждань, отримав стійку втрату працездатності, тобто таким ушкодженням здоров'я йому заподіяно моральну шкоду, яку з огляду на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, суд вважає розумним і справедливим визначити в сумі 50 тис. грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За приписами ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Згідно п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 9 Закон України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. За умовами страхування відповідальності відповідача [PERSON] та п. 9.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Отже, за рахунок ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає відшкодуванню моральна шкода в зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 5000 грн. (100000 грн. х 5%), а доводи представника страховика про обрахування цієї суми виходячи з документально підтверджених витрат позивача на лікування, судом відхиляються, оскільки таке не ґрунтуються на вказаних вище вимогах закону. Решту суми моральної шкоди слід стягнути з відповідача [PERSON] Крім того, пошкоджений в результаті ДТП автомобіль «DAWEOO Matiz», державний номерний знак [NUMBER], подружжя придбало в кредит та він виступав заставним майном, а тому його пошкодження в період невиконаних кредитних зобов'язань призвело до душевних страждань позивача, а тому суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача [PERSON] на підставі п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Оскільки змінений позов на загальну суму 382565,91 грн. задоволено частково на 128956,05 грн. або на 34 %, в тому числі до страховика на 57 % та до відповідача [PERSON] - 43 %, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з урахуванням роз'яснень, які містяться в п.п. 35-36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підлягають присудженню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з них судові витрати по оплаті позивачем судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2457,60 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., що не перевищує граничних меж, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і відповідає часу затраченого адвокатом позивача на виконання цих послуг, їх характеру та ступеню складності (а.с. 60-62, 74, 182), а саме : 4957,60 грн. х 34% = 1685,60 грн., з яких : зі страховика слід стягнути 960,79 грн. (1685,60 х 57%) та з відповідача [PERSON] - 724,81 грн. (1685,60 грн. х 43%). На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням згаданих роз'яснень підлягає стягненню на користь держави з відповідачів судовий збір в частині майнових вимог, які задоволено на суму 73956,05 грн. або на 56 % (73956,05 грн. х 100 : 132565,91 грн.), в сумі 742,37 грн. (1325,66 грн. х 56%), в т.ч. зі страховика (до якого вимоги задоволено на суму 68049,25 грн. або на 92 %) - 682,98 грн. (742,37 грн. х 92%) та відповідача [PERSON] (до якої вимоги задоволено на суму 5906,80 грн. або 8 %) - 59,39 грн. (742,37 грн. х 8 %); в частині немайнових вимог, які в силу ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» підлягали оплаті щодо кожного відповідача, до страховика задоволено на суму 5000 грн. або на 100 %, а до відповідача [PERSON] на суму 50 тис. грн. або 20 % (50 тис. грн. х 100 : 245 тис. грн.) - зі страховика 551,20 грн., з відповідача [PERSON] 110,24 грн. (551,20х20%), а загалом з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 1234,18 грн. (682,98+551,20) та з відповідача [PERSON] - 169,63 грн. (59,39+110,24) судового збору. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial