Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку розташованого по [ADDRESS] в м. Бершадь Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок № 3359, виданим на підставі рішення виконкому Бершадської міської Ради народних депутатів № 87 від 28.07.1994 року. 24 листопада 1990 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрували в Бершадському відділі РАЦСу (актовий запис 126). 27 грудня 1995 року відповідач [PERSON] був зареєстрований (прописаний) у належному їй будинку. 10 вересня 2003 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Бершадського районного суду від 10.09.2003 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 14.10.2003 року. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав до іншого помешкання по [ADDRESS] , однак на неодноразові її прохання, про добровільне оформлення зняття з реєстрації (виписки) з належного їй господарства, відповідач не реагує. У зв"язку з тим, що відповідач зареєстрований в її будинку, вона втрачає належні їй пільги, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком , розташованим в м. Бершадь Вінницької області [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 3359 позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в м. Бершадь Вінницької області. Факт належності вказаного домоволодіння саме [PERSON] підтверджується також технічним паспортом на жилий дім індивідуального житлового фонду та копією домової книги, де господарем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] м. Бершадь Вінницької області вказано [PERSON] Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 27.12.1995 року зареєстрований за адресою : [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в позовні заяві стверджує, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає з 2003 року (після розірвання шлюбу). Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом. Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідач [PERSON], був зареєстрований в належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку на правах члена його сім'ї - як зять, відтак набув права сервітуту, проте з грудня 2012 року там не проживає , тобто більш як один рік, відтак слід констатувати, що він втратив право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла чи законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини щодо зняття із реєстрації місця проживання, зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Свою правову позицію із вирішення аналогічних спорів висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» у п.3, вказавши на необхідність застосування правил ст..7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст..405 ЦК України, коли питання стосується зняття з реєстрації члена сім'ї власника житлового будинку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: approved