Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який згодом був розірваний. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем за адресою : [ADDRESS], і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від них протягом кількох років. Протягом всього часу спільного проживання сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Таким чином сім'я розпалася з 2009 року. Протягом останніх років відповідач жодного разу не відвідував доньку, не надавав жодних коштів на утримання дитини для забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, жодного разу не відвідував з донькою будь - яких установ, закладів. Відповідач не підтримує дитину ні морально, ні матеріально. У зв'язку з чим вона звернулась до суду та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, однак представник позивача [PERSON] подала до адресу суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з"явився, однак подав до суду заперечення у якому просить розглядати справу у його відсутності, вимоги позивачки просить задовільнити та копію рішення надіслати на його адресу. Прокурор в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, заперечень немає. Третя особа в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду клопотання, у якому просить розглядати справу у відсутності представника. Позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю і просить суд розглянути дану справу за наявними справи документами. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 164 ч. 1 ч. 2 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] вбачається, що позивачка є її матір'ю, а відповідач її батьком. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З висновку Личаківської РДА як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 33-зв-1393 від 10.11.2014 р. вбачається, що Личаківська РДА як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки він повністю самоусунувся від виконання батьківських обов"язків. З довідки № 14241 від 27.11.2014 року вбачається, що по [ADDRESS] прописані та проживають : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні дитини, підвищенні рівня його знань та оздоровлення дитини. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved