Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3983 гривні 24 копійки та судовий збір в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 16 грудня 2016 року в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю автомобіля марки «NISSAN» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . 16 січня 2017 року постановою Київського районного суду м. Одеси [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124,122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] ., була застрахована позивачем на підставі полісу № АК/2177173. Власник автомобіля «NISSAN» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» як до Страховика про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Враховуючи викладене, та зважаючи на зібрані документи, відповідно до ст. 22,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Публічним акціонерним товариством «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховищ випадком та виплачено було страхове відшкодування на підставі страхового Акту № 27375/1, акту огляду та ремонтної калькуляції. Страхове відшкодування в сумі 3 983 гривні 24 копійки було перераховано згідно із заяви потерпілого на безготівковий перерахунок страхового відшкодування. Таким чином, Позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Проте, 15 лютого 2017 року апеляційним судом Одеської області було постановлено рішення про скасування постанови суду першої інстанції від 16 січня 2017 року, та в частинні притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП - справу закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення. Відтак, підстава набуття [PERSON] страхового відшкодування відпала. Вказане вище стало підставою для звернення представника позивача до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Саратського районного суду Одеської області відзив на позов, зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Представник позивача - Ситник О.А. в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на вимогах наполягає . Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій позов визнав частково, а саме в частині стягнення страхового відшкодування. Крім того, просив суд врахувати його матеріальний ста та звільнити його від сплати судового збору. Також, просив розглянути справу за їх відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. З матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2017 року між ПАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/ [NUMBER] , згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] 16 грудня 2016 року в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю автомобіля марки «NISSAN» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . 16 січня 2017 року постановою Київського районного суду м. Одеси [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124,122-4 КУпАП, а саме постановою суду було встановлено, що 16 грудня 2016 року о 15 годині 10 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Lexus RX 350» д/н [NUMBER] в м. Одеса по вул. Ільфа і Петрова, зі сторони вул. Левітана в напрямку вул. Ак. Глушко, 13, перед початком зміни напрямку руху не переконавшись, що це буде безпечно під час виконання маневру допустила зіткнення з автомобілем «NISSAN» державний номерний знак [NUMBER] , який виконуючи випередження рухався в попутному напрямку з виїздом на смугу зустрічному руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 2.10 (в) перемістила транспортний засіб з місця вчинення ДТП. Власник автомобіля «NISSAN» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» з заявою про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки 10 грудня 2017 року між ПАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК / [NUMBER] відносно транспортного засобу «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] . Тож, на підставі пояснень потерпілого [PERSON] , його заяви на виплату, було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, складено страховий акт № 27375/1 та останньому було здійснено страхову виплату в розмірі 3983 гривні 24 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 117518 від 08 лютого 2017 року. Проте, постановою апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 320 на користь держави змінено, притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, в частині притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - справу закрито у звязку з відсутністю в її діях складу правопорушення. Таким чином, оскільки постановою апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року було скасовано постанову Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року та закрито провадження у адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то позивач звернувся до відповідача [PERSON] з претензією від 23 червня 2017 року за вих. №УН1209Р, в якій просив повернути ПАТ «СК «Універсальна» кошти в розмірі 3983 гривні 24 копійки, як безпідставно виплачене страхове відшкодування в розумінні ст. 1212 ЦК України, у семиденний строк з моменту отримання даного листа. Проте, відповідачем не здійснено жодних заходів для повернення зазначених коштів, у зв`язку із чим, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Виходячи з викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача перераховану йому суму, оскільки юридично встановлено відсутність вини [PERSON] , в зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для отримання страхової виплати за вищевказаним договором обов`язкового страхування, а тому кошти в розмірі 3983 гривні 24 копійки є безпідставно отримані та у відповідності до положення ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування. Статтею 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Частиною 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначалось вище, постановою апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року встановлено відсутність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, у зв`язку з відсутністю вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП, її цивільно-правова відповідальність не настала, а тому у відповідача відсутні підстави для отримання страхових виплат за полісом №АК/2177173. Згідно частин 1-2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Слід також звернути увагу на вимоги пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, відповідно до яких положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Отже, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Такий правовий висновок висловлений Верховним судом України у постанові від 04.10.2017 року у справі № 6-1216цс17. Таким чином, позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 3983 гривні 24 копійки за матеріальну шкоду, яка була заподіяна за відсутності вини страхувальника, що є неналежною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), а тому є безпідставно сплаченими та набутими відповідачем в порядку ст. 1212 ЦК України. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При таких обставинах, у зв`язку з доведеністю під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, які полягали у безпідставно отриманих відповідачем [PERSON] коштів у розмірі 3983 гривні 24 копійки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, в заяві відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки в нього тяжке матеріальне становище, він ніде не працює, хворіє. Перевіривши доводи відповідача про необхідність звільнення його від сплати судового збору та їх обґрунтованість доказами, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує, зокрема, компенсаційну і превентивну функцію, які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії, а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду. Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року). Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору. Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір",ст. 136 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положеньч.1ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно ч.3 ст.136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідно до положень п. 29 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розміру, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпаний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору, відповідач, до кола яких, не входить. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ. Як вбачається із витягу з історії хвороби [PERSON] , останній хворіє на хворобу Крона товстого кишківника, що позбавляє його можливості працювати та заробляти кошти. Тож, оглянувши надані відповідачем докази, враховуючи майновий стан відповідача та стан його здоров`я, суд вважає за можливе звільнити його від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №158587 від 11 грудня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову - на відповідача. Проте, відповідача [PERSON] звільнено судом від сплати судового збору. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тож, з огляду на те, відповідач по справі від сплати судового збору звільнений, суд вважає за необхідне суму сплаченого судового збору позивачу, на користь якого ухвалено рішення, компенсувати за рахунок держави. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved