Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 12.05.2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, проживають вони окремо, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Крім того, відповідач самоусунувся від матеріального утримання дитини, сама вона не має можливості забезпечити дитину всім необхідним, відповідач є працездатною особою, на користь інших утриманців аліментів не сплачує, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що позивач позов підтримує. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 12.05.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Позивач також просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. За ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров"я, на користь інших осіб аліментів не сплачує, офіційно працевлаштований. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А тому відповідно до ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на користь позивачки на утримання дитини-1/4 частину всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову, в даному випадку -з 06.04.2017 року. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та відповідно до Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved