Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» відповідача 58125 гривень 90 копійок страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 31.07.2017 р. по 04.12.2017 р.; 2906 гривень 20 копійок відшкодування моральної шкоди; 25273 гривень 98 копійок пені, 2142 гривень 3% річних та 5104 гривень 23 копійки інфляційних втрат за період з 11.07.2018 р. по 11.09.2019 р., а також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.07.2017 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ СК «Універсальна». У результаті вказаної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, що спричинило тимчасову втрату працездатності позивача та моральну шкоду. [PERSON] відшкодував [PERSON] 50000,00 гривень на придбання лікарських засобів. 10.07.2018 р. відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, обґрунтовуючи свою відмову тим, що потерпілий отримав 50000,00 гривень від винуватця ДТП, а шкода, заподіяна тимчасовою втратою працездатності відшкодована за рахунок допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Однак, позивач вказав, що така відмова не відповідає вимогам законодавства, а тому відповідачем порушено його право на тримання страхового відшкодування. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, вказав, що у відповідача відсутній обов`язок відшкодування, оскільки позивач отримав відшкодування збитків у повному розмірі, а саме у сумі 50000,00 гривень від [PERSON] , а також отримав допомогу з тимчасової втрати працездатності у розмірі 100 % заробітної плати за період перебування на лікуванні. Крім цього, вказав, що вказані позивачем витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні доказами, оскільки сплата коштів позивачем адвокату здійснена 06.12.2018 р., а акт наданих послуг підписаний 11.09.2019 р. Просить у задоволенні позову відмовити. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що автомобіль марки «Renault Master», номерний знак [NUMBER] був застрахований у ПАТ «СК «Універсальна», що підтверджується полісом серії АК № 4815521 та був діючим станом на 31.07.2017 року, чого не заперечили сторони /а.с. 11/. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2017 року [PERSON] визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання. Даним вироком суду встановлено, що 31 липня 2017 року приблизно о 14.00 годині [PERSON] , який працював водієм ТзОВ «Українські джерела», керуючи автомобілем марки «RENAULT Master», реєстраційний номер [NUMBER] порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , у результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми у вигляді відкритого перелому діафіза правої стегнової кістки, тупої травми грудної клітки із забоєм легень, перелому правої плечової кістки, вивиху акроміального кінця лівої ключиці; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців, саден, ран на голові, саден на верхніх та нижніх кінцівках, синців на правій ступні, на правій руці, рани на правому стегні, в середній третині. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення /а.с.9-10/. Відповідно до вказаного вироку суду, [PERSON] відшкодував потерпілому [PERSON] завдану шкоду. Згідно заяви [PERSON] від 04.06.2018 р. отримані від [PERSON] кошти у розмірі 50000,00 грн., заявник витратив на придбання лікарських засобів /а.с.16/. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій листків непрацездатності, [PERSON] у зв`язку із перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у період з 31.07.2017 р. по 04.12.2017 р. був звільнений від роботи на вказаний період /а.с.19-23/. Згідно матеріалів справи, представник позивача Мелех Д.О. звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме витрат на лікування у розмірі 11 822,54 грн., відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності у розмір 63 482,76 грн. та моральної шкоди у розмірі 3765,27 грн./а.с.12/. Листом ПАТ «СК «Універсальна» від 10.07.2018 р. представнику [PERSON] Малеху Д.О. відмовлено у здійсненні відшкодування. Відмова обґрунтована тим, що [PERSON] здійснив відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 50000,00 грн., а також тим, що за період перебування на стаціонарному/амбулаторному лікуванні рівень доходу [PERSON] не зменшувався, оскільки він отримував допомогу з тимчасової непрацездатності у розмірі 100% заробітної плати, а тому потерпілий втратив право на отримання страхового відшкодування та у страховика відсутній обов`язок здійснення такого відшкодування /а.с.17/. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Із огляду на викладене, суд приходить до переконання, що відшкодована [PERSON] як винуватцем ДТП, шкода на лікування потерпілого [PERSON] не є підставою для відмови ПАТ «СК «Універсальна» у відшкодуванні [PERSON] шкоди, пов`язаної із з тимчасовою втратою працездатності потерпілим та відшкодування моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відтак, відповідачем порушено право позивача на отримання гарантованого законодавством відшкодування шкоди, пов`язаної із з тимчасовою втратою працездатності потерпілим та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Щодо твердження відповідача про відсутність обов`язку щодо відшкодування шкоди потерпілому, оскільки він отримував допомогу з тимчасової непрацездатності у розмірі 100% заробітної плати, суд враховує наступне. Статтею 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відтак, суд приходь до переконання, що такі твердження відповідача не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих. робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із копії довідки про доходи від 17.10.2017 року №710, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] займав посаду слюсаря з огляду та ремонту локомотивів у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». За останні два місяці, що передувати дорожньо-транспортній пригоді (травень-червень 2017 року) середня заробітна плата позивача становила 10870.73+15253.32 = 26 124.05 грн. У травні-червні 2017 року було 40 робочих дні, а тому середньоденний розмір заробітної плати становив 26124.05/40=653.1 грн. Відповідно до копій листків непрацездатності серії АДБ №95350, серії АДБ №896931, серії АДБ №904170, серії АДБ № 904891, серії АДБ №905993, позивач був тимчасово непрацездатним з 31.07.2017 року по 04.12.2017 року. Як вбачається із поданого представником позивача роз рахунку відшкодуванню підлягає шкода, заподіяна у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 653.1*89=58125.9 грн. Вказаний розрахунок відповідає вимогам норм законодавства України про працю. Відповідач не подав суду заперечення щодо даного розрахунку та не спростував його. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно розрахунку представника позивача, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, інфляційні втрати та пеня. Так, за період з 11.07.2018 року по 11.09.2019 року нараховано пеню в розмірі 25273.98 грн., 3% річних в розмірі 2142.00 грн., інфляційні втрати в розмірі 5104.23 грн. Заперечень щодо вказаного розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат та пені відповідачем не подано, свого розрахунку не зроблено, а тому суд приймає поданий представником позивача розрахунок. Відтак, позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Крім цього, у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу також заподіяно моральну шкоду, оскільки звичний уклад його життя докорінно змінився, а перенесені оперативні втручання та його наслідки спричинили глибокі душевні страждання. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як вбачається із розрахунку представника позивача, відповідач має сплатити позивачу 58125.9*5% = 2906.2 грн. моральної шкоди. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно долучених до матеріалів справи копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 0027-ц від 05.12.2018 року, розрахунку розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги, акту наданих послуг від 11.09.2019 р. та квитанції від 06.12.2019 року позивач [PERSON] уклав з адвокатом Мелех Д.О. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 8000,00 грн. / а.с. 27, 28, 29, 30, 31/. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні доказами, оскільки сплата коштів позивачем адвокату здійснена 06.12.2018 р., а акт наданих послуг підписаний 11.09.2019 р., оскільки такі кошти сплачені позивачем адвокату на підставі укладеного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 0027-ц від 05.12.2018 року та зробленого розрахунку розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги відповідно до вказаного договору. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 8000.00 гривень витрат на правову допомогу. На підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved