Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні відносно [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 06.03.2015 року провадженням закрито у зв"язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, оскільки відповідач зобов"язувався відшкодувати йому кошти витрачені на лікування про, що надав відповідну розписку. Оскільки відповідач, не повернув йому коштів, витрачених на лікування, тому за захистом свого права він змушений звернутись до суду. Просить суд стягнути із відповідача в його користь 5000грн. матеріальної шкоди заподіяної внаслідок спричинення йому легких тілесних ушкоджень та 300грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 02.11.2015р. повторно не прибув, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення в газету «Львівська Пошта» № 121 від 27.10.2015 року, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач та представник позивача у поданому клопотанні не заперечили проти такого порядку вирішення справи. Суд, згідно ст.ст.76, 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 05.10.2015 року близько 01 години [PERSON] знаходячись поблизу кафе-бару «Ай-Петрі», що розташований в центрі с. Волсвин Сокальського району Львівської області, на грунті раптових неприязних стосунків, під час конфлікту з [PERSON], діючи умисно, з метою спричинення йому тілесних ушкоджень наніс останньому численні удари руками по обличчю, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, а саме ЗЧМТ у вигляді крововиливів та саден на голові, струсу головного мозку. Згідно висновку судово-медичної експертизи №288/2014 від 04.12.2014 року зазначені вище тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я, тобто склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Відповідно до ухвали Сокальського районного суду від 06.03.2015 року провадження у кримінальній справі відносно [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито у зв"язку із примиренням потерпілого та обвинуваченого. Зазначена ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили. У даній справі позивач [PERSON] визнаний потерпілим. Відповідач, [PERSON] відповідно до розписки від 06.03.2015 року зобов"язувався відшкодувати позивачу [PERSON] 5000грн. витрат на лікування і 3000грн. витрат на правову допомогу. На час розгляду цивільного позову заподіяна шкода відповідачем не відшкодована. Відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок (ухвала) у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені ухвалою суду, яка набрала законної сили, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено ухвалою суду і не підлягає доказуванню за данною справою. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Дослідженими квитанціями на придбання лікарських препаратів, встановлено, що [PERSON] витрачено кошти в сумі 4764,85грн., однак дослідженою розпискою відповідача встановлено, що сторони погодились на відшкодування даних витрат в сумі 5000грн. та даний факт відповідачем при наданні розписки та в ході розгляду справи не спростований. За вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що шкода була заподіяна позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] злочинними діями останнього, а тому матеріальна шкода в розмірі 5000грн. підлягає відшкодуванню, а позов в цій частині - задоволенню. Крім цього, із досліджених квитанцій до прибуткового касового ордера №147 від 25.10.2014р. та №164 від 13.11.2014р., встановлено, що позивачем [PERSON] затрачено 3000грн. на правову допомогу, які згідно приписів ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідача в користь позивача.

Outcome: approved