Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

30 січня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір №701/П/99/2007-840 від 19.11.2007 року, укладеного між сторонами. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.11.2007 року між сторонами був укладений Кредитний договір №701/П/99/2007-840 за умовами якого Банк надав позивачу кредит в сумі 150 000,00 доларів США строком до 19.11.2027 року зі сплатою 12,39% річних для придбання цінних паперів, емітованих ТОВ «Укргаз». Позивач зазначає, що вказаний договір є недійсним з тих підстав, що Банк встановив погашення кредиту в іноземній валюті за допомогою операцій, яких не було в переліку дозволених банку, у банківській установі відсутня ліцензія та генеральна ліцензія на проведення вказаного виду операцій; умовами договору передбачено видачу та повернення коштів з рахунків, яких не передбачено у планах рахунків; кошти мали видаватись лише з поточного рахунку. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність, зазначає, що заперечує проти задоволення заявлених вимог та просить відмовити в їх задоволенні. До суду надійшли заперечення на позовні вимоги в яких відповідач зазначає, що Банк мав відповідно ліцензію та дозволи на проведення операцій в іноземній валюті. Позивач, ознайомившись з умовами Договору шість років сплачував платежі, чим підтвердив приймання умов, які вказані в Кредитному договорі та отримання Кредиту. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 19.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є відповідач) (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №701/П/99/2007-840. За умовами договору, Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 150 000,00 доларів США зі сплатою 12,39 % річних строком до 19.11.2027 року для придбання цінних паперів емітованих ТОВ «Укргаз». Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на визначені умови. Як визначено п.3.1 Договору, надання кредиту проводиться шляхом зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума якої визначена у іноземній валюті - доларах США або видачі готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/Євро. За умовами п.3.2 Договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку Позичальника [NUMBER], відкритому у Шевченківському відділенні філії ВАТ КБ «Надра» Київське РУ. Для сплати відсотків та кредиту у відповідності з п.3.3.2 Кредитного договору був відкритий рахунок №78897944. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із визначеними умовами. На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором в частині надання коштів позивачу, суду було надано копію заяви на видачу готівки №444 від 19.11.2007 року за якою позивач отримав кошти в розмірі 150 000,00 доларів США. Отже, на виконання умов кредитного договору відповідачем були надані кошти в іноземній валюті. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. При цьому згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету. Відповідно до пункту 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки в тому числі і ПАТ КБ «Надра» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Крім того, суд не може взяти до уваги посилання позивача на невірну нумерацію рахунків як на підставу недійсності Кредитного договору, оскільки номери відкритих рахунків не впливають на дійсність Кредитного договору. Отже, суд під час розгляду справи не встановив підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання кредитного договору, а тому оскільки позовні вимоги в цій частині не грунтуються на законі, тому вони не можуть бути задоволені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed