Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

09 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. На обґрунтування вимог зазначила, що шлюб з відповідачем зареєстрували 24 вересня 2005 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Внаслідок неналежного ставлення чоловіка до виконання сімейних обов"язків вони припинили за її ініціативи спільне проживання у січні 2017 року. Стверджуючи про неможливість примирення на збереження шлюбу, позивачка просила про задоволення позовних вимог. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року сторонам у справі було надано час на примирення, строком на три місяці. Провадження по справі відновлено ухвалою суду 16 травня 2017 року після закінчення строку для примирення. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач за спільного проживання тривалий час не працював і заходів до працевлаштування приймати не бажав, матеріально допомоги у забезпеченні потреб сім"ї не надавав, вживав спиртні напої, через що мали місце постійні сварки та конфлікти, у ході яких відповідач її ображав та принижував у присутності дітей, що негативно відображалося на стані їх психологічного здоров"я. У січні 2017 року з дітьми вона перейшла проживати у наймане житло. Будь-яких дійсних кроків на примирення чоловік не вчиняв, так само не працює, домоги у утриманні дітей не надає. Можливості збереження сім"ї вона категорично не вбачає. Відповідач у судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки не сповістив і заяви про відкладення судового розгляду не надав. Суд, за згоди позивачки, ухвалив про заочний розгляд справи у порядку глави 8 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази в матеріалах справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Подружжя зареєструвало шлюб 24 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №95 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно записів у свідоцтвах про народження серії [NUMBER], [NUMBER] сторони у справі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Подружжя проживає окремо. Позивачка ствердила про припинення сімейних та подружніх стосунків з відповідачем у січні 2017 року. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позивачка пред'явила позов про розірвання шлюбу. В силу ст.112 СК України та відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи встановлено, що чоловік та дружина спільно не проживають протягом чотирьох місяців. Причиною розпаду сім'ї слугувала втрата почуттів, що були основою шлюбного союзу через негідну поведінку відповідача, який безвідповідально ставився до виконання своїх сімейних обов"язків, не працював, матеріально сім"ю не забезпечував, допускав негідну поведінку, зчиняв сварки, ображав та принижував дружину у присутності їх малолітніх дітей. Примирення сторони, за наданий судом час, не прийшли. Враховуючи встановлені обставини та категоричність позиції позивачки, пасивну поведінку відповідача, який зі слів позивачки лишень на словах просить зберегти сім"ю, практичних дій на зміну своєї поведінки та ставлення до виконання сімейних обов"язків не вчиняє, суд рахує недоцільним, відповідно до ст.111 СК України, прийняття мір до збереження сім'ї, наданням додатково часу на примирення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та дітей, що мають істотне значення, а саме на усунення шкоди їх психологічному здоров"ю. На підставі викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог. У порядку ст.113 СК України, суд стверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір (а.с.1).

Outcome: approved