Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 жовтня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» про стягнення суми індексації, середнього заробітку. В поданій до суду заяві посилався на те, що 12 листопада 2013 року був прийнятий на роботу до відповідача формувальником машинного формування по 1-му розряду, 06 листопада 2014 року звільнений. Вказував, що відповідач не виплатив заробітну плату в розмірі, визначеному колективним договором, не виплатив компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушеннями строків виплати, а також не проводив індексацію заробітної плати. В своїй позовній заяві просив суд стягнути з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на його користь 856,25 грн. розміру індексації заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52008 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. В судовому засіданні погодився з наданим відповідачем розрахунком суми індексації заробітної плати в розмірі 442,19 грн., а також не заперечував щодо стягнення середнього заробітку пропорційно до спірної суми. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12 листопада 2013 року згідно наказу № 77 від 12 листопада 2013 року прийнятий на посаду формувальника машинного формування ПАТ «Полтавський машинобудівний завод», звільнений 06 листопада 2014 року згідно з наказом № 68 від 06 листопада 2014 року за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Також судом встановлено, що індексація заробітної плати позивача відповідачем не проводилася. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці"). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума індексації заробітної плати в розмірі 442,19 грн., в позовні вимоги [PERSON], підтримані в судовому засіданні, в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні суд виходить з наступного. Як встановлено судом, відповідач розрахунок з позивачем в частині виплати суми 220 грн. провів 07 вересня 2016 року, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 07 листопада 2014 року (наступний день після звільнення) по 07 вересня 2016 року, тобто, 22 місяці. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд обраховує середній заробіток відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 за наступним розрахунком: нарахована заробітна плата за останні два повні місяці роботи (розмір якої визнавався обома сторонами по справі в судовому засіданні): 1490,32 грн.(вересень 2014 року)+ 1760,06 грн.(жовтень 2014 року)=3250,38 грн.; кількість робочих днів за зазначені два місяці роботи 43 дні ; середньоденна заробітна плата: 3250,38 грн. (заробіток)/43(кількість днів)=75 грн.59 коп.; середньомісячна заробітна плата 1625,19 грн. Середній заробіток за весь час затримки 35754 грн. 18 коп. (1625,19 грн. х 22 місяці). Разом з тим, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача . При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Саме такі правові висновки, викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року (6-33391св14) та 4 березня 2015 року (6-45537св14) постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (6-60цс11), 11 лютого 2015 року (6-223цс14). В останній постанові по вказаній категорії трудових правовідносин у справі №6-837цс15 Верховний суд України дійшов до наступних правових висновків. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Оскільки на день звільнення позивача з роботи спору між ним та відповідачем з приводу розміру належних до виплати сум за трудовим договором не було, спір виник після звільнення позивача з роботи та отримання ним розрахунку при звільненні, майже через два роки після звільнення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку. При визначені розміру відшкодування суд враховує розмір спірної суми, яка не була виплачена позивачеві при звільненні та становить 220 грн., ту обставину, що вона не є істотною порівняно із середнім заробітком позивача, та з урахування принципу співмірності визначає розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, в розмірі 500 грн. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial