Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, в якій просить: визнати квартиру за адресою: [ADDRESS], спільним майном подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири з подальшою реєстрацією його права власності в органі державної реєстрації; визначити порядок користування спільною частковою власністю у вигляді вказаної квартири, виділивши йому у користування кімнати, житловою площею 11,9 кв.м та 9,8 кв.м, а відповідачці кімнати, житловою площею 16,6 кв.м та 11,7 кв.м, коридор, кухню, ванну кімнату, туалет залишити у спільному користуванні, з подальшою можливістю укладення між ним та ТОВ "Абонент ХХІ" договору на обслуговування житлової площі розміром 21,7 кв.м та 1/2 частини нежитлових приміщень (кухні, коридору, туалетної та ванної кімнат); стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 643,20 грн. та 214,60 грн., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі 471,36 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 15 листопада 1996 року він та відповідач зареєстрували шлюб. У них є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. 11 червня 2002 року вони з дружиною на їхні спільні подружні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був укладений 11 червня 2002 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку. Продаж було здійснено за 21200 грн. На цей час вартість квартири складає 128640 грн. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири право власності було зареєстроване в ОКП "Дніпродзержинське БТІ" на відповідача. Не зважаючи на те, що право власності на зазначену квартиру зареєстроване тільки на його дружину, це майно є спільним подружнім, оскільки придбане на спільні подружні кошти під час шлюбу. Вважає, що їхні з дружиною частки в придбаній ними квартирі за адресою: [ADDRESS], є рівними, тобто кожен з них має право на 1/2 частину квартири, вартість якої складає 64320 грн. Після придбання квартири їхня сім'я, дружина, він та дочка вселилися та були зареєстровані в спірній квартирі, на яку відкритий особистий рахунок. Квартира є його єдиним місцем проживання. Ця квартира чотирьохкімнатна, кімнати окремі, її загальна площа 80,4 кв.м, житлова площа 50,0 кв.м. Житлова площа кімнат наступна: 16,6 кв.м, 9,8 кв.м, 11,9 кв.м, 11,7 кв.м, на кожного з співвласників припадає по 25,0 кв.м житлової площі. На цей час між ним та відповідачем склалися напружені стосунки, які спонукають його до вирішення питання про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири та про визначення порядку користування спільною сумісною власністю у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Дніпродзержинську ради, в якій просить: визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], в розмірі 2/3 частини на суму 138180,66 грн. та відповідачем за зустрічним позовом в розмірі 1/3 частини на суму 69090 грн., виділивши їй квартиру в натурі, стягнувши з неї на користь відповідача за зустрічним позовом належну йому частку в розмірі 69090 грн.; визнати за нею право власності на автомобіль "ВАЗ 211040", реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, в розмірі 2/3 частини та за відповідачем за зустрічним позовом в розмірі 1/3 частини; визнати за нею право власності на гараж [ADDRESS] в розмірі 2/3 частин та за відповідачем за зустрічним позовом в розмірі 1/3 частини; розділити спільне сумісне майно - автомобіль "ВАЗ 211040", реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, шляхом виділу його в натурі відповідачу за зустрічним позовом, стягнувши з нього на її користь 30773,44 грн.; розділити спільне сумісне майно - гараж [ADDRESS], шляхом виділу його в натурі відповідачу за зустрічним позовом та стягнувши з нього на її користь 11810 грн.; стягнути з відповідача за зустрічним позовом на її користь судові витрати в розмірі 2624,22 грн. та витрати праці адвоката в розмірі 4000 грн., а також витрати по оплаті оцінки квартири. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 15 листопада 1996 року по 06 жовтня 2011 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу нею та відповідачем по справі за спільні кошти було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, загальною площею 80,4 кв.м, вартістю 207271 грн.; автомобіль "ВАЗ 211040", реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, вартістю 46160,16 грн.; гараж [ADDRESS], вартістю 17715 грн. Вищезазначене майно, окрім квартири, оформлено на ім'я відповідача, воно було придбано у шлюбі за спільні кошти та є спільним майном подружжя на праві спільної сумісної власності. Відповідно до рішення суду, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки, але до теперішнього часу вона їх не отримує, а відповідач обмежується періодичною матеріальною допомогою у незначних розмірах, а утримання дочки потребує значних витрат, що є істотним й при поділі майна, тому вона просить врахувати інтереси неповнолітньої дочки, яка знаходиться на її утриманні та вихованні, шляхом відступлення від рівності часток у спільній сумісній власності, збільшивши її частку до розміру 2/3 частин. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню свого позову, а також зазначив, що у період з липня 2007 року по жовтень 2010 року він працював у м. Москва у будівельних організаціях «Офісскейп», ТОВ «Строй дізайн». Один раз на три місяці він приїздив додому і привозив гроші, він приїздив на 2-4 тижні. 11 червня 2002 року вони з дружиною придбали чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], за спільні кошти, які він заробляв у м. Москві. Крім того, на його гроші вони ще й жили. Відповідач також працювала, але отримувала маленьку заробітну плату. Квартира була оформлена на дружину, оскільки він на той час знаходився у м. Москві. За 1,5 року у квартирі був зроблений капітальний ремонт, вартість якого перевищила вартість квартири у два рази. Ремонт також робився за ті гроші, які він заробив у м. Москві. З нього на утримання дочки стягуються аліменти. Шлюб між ним та відповідачем було розірвано 06 грудня 2011 року, а аліменти стягуються з вересня 2011 року у розмірі 1/4 частини. Заборгованості по сплаті аліментів у нього немає. Крім того, він матеріально допомагає дочці, оплачує репетиторів, та сплачує добровільно додаткові аліменти в сумі 1000 грн. Окрім того, у нього є батьки, які хворіють і яким він також допомагає. Він сплачує комунальні платежі. Влітку 2010 року вони з дружиною купили автомобіль, який стоїв 65000 грн., у них було лише 40000 грн. 26 квітня 2010 року він оформив договір займу зі своєю сестрою на 100000 рублів, що еквівалентно 25450 грн. Дружина надавала свою згоду на оформлення договору займу. Гроші у сестри він брав на автомобіль. 23 червня 2012 року він повернув сестрі 20000 рублів. Договір займу оформлявся у м. Москві. Автомобіль вони купляли для родини. Вважає, що при розподілі автомобіля треба урахувати суму боргу його сестрі 25130 грн., а залишок поділити порівну. Вважає, що автомобіль повинен бути виділений йому в натурі, оскільки ним вкладена більша частина грошей у його придбання і у нього є посвідчення водія. Щодо розподілу гаражу, то він вважає недоречним розглядати це питання, оскільки є документи, що свідчать, що гараж знаходиться у його власності. Гараж був придбаний приблизно в 2008-2009 роках в період шлюбу за їхні спільні кошти. Відповідач не зверталася до нього за фінансовою допомогою на дитину. Дочка в 2006-2008 роках проходила санаторно-курортне лікування. З осені 2011 року по грудень 2012 року він оплачує комунальні послуги, відповідач погасила заборгованість по квартплаті у розмірі 1700 грн. Він не може нічим підтвердити, що позичені у сестри гроші він привіз у родину та витратив на автомобіль, лише тим, що він купив автомобіль, а у них не вистачало грошей. Укладення договору займу може підтвердити племінниця. Вони з сестрою не пішли до нотаріуса, оскільки довіряли один одному. Договір займу дружина бачила та на той момент не заперечувала проти нього. Договір купівлі-продажу гаражу був оформлений розпискою. Він сплачує повністю за світло, газ, воду, телефон, домофон та 100 грн. ТОВ «Крона». В 2012 році відповідач з дитиною їздили у Крим на тиждень. На початку літа він запропонував путівку в ДОЛ, але відповідач з дочкою відмовилися (він все оплачував). На море вони поїхали, але не сказали йому нічого. Після того, як вони приїхали, він дав 2000 грн. на школу. Вважає, що при розподілі необхідно враховувати інтереси дитини, за дитиною теж залишається кімната. У нього немає іншого гаражу. Їхня сім'я розпалася з літа 2010 року по листопад 2011 року, з цього часу відповідач відмовилася від матеріальної допомоги. На час спільного проживання в спірній квартирі він проживав в кімнаті 11,9 кв.м, в кімнаті 9,8 кв.м проживала дружина, в кімнаті 16,6 кв.м не проживав ніхто - це зала, а у кімнаті 11,7 кв.м проживала дочка. Такий порядок користування квартирою у них склався на момент сумісного проживання. В квартирі всі кімнати роздільні, прохідних кімнат немає. З вартістю автомобіля та гаражу, визначеними експертизами за ухвалами суду, він згоден. На поділ квартири з виділенням відповідачу за первісним позовом 2/3 частин, а йому 1/3 частини він не згоден, згоден на поділ по 1/2 частині кожному. На поділ автомобіля з виділенням відповідачу за первісним позовом 2/3 частин, а йому 1/3 частини він теж не згоден, згоден на поділ 1/3 частина дружині, а йому 2/3 частини, оскільки він сплачував гроші по боргу сестрі, які він брав на покупку автомобіля. На поділ гаражу з виділенням відповідачу за первісним позовом 2/3 частин, а йому 1/3 частини він не згоден. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя, просила задовольнити їх, заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечувала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню свого позову, а також зазначила, що у листопаді 1996 року вона уклала шлюб з відповідачем за зустрічним позовом, у 1998 році у них народилася дитина, у 1999 році вона вийшла на роботу, а у 2001 році перейшла на більш високооплачувану роботу, оскільки дитина дуже хворіла та потребувала постійного лікування, у неї є довідки про хворобу. Вона купила тренажер для дитини, їздить та займається лікуванням дочки,брала путівки у санаторно-оздоровчі комплекси. Позивач за первісним позовом у 2011 році не допомагав оплачувати лікування дочки. Коли вона лежала у 6-й дитячій лікарні, то він привіз їй туди шоколадку та сік. Все майно у шлюбі вони купляли за спільні кошти, ніяких договорів займу у них не було, бо вони нормально заробляли та не потребували допомоги. У 2012 році позивач за первісним позовом ніяких путівок їй не пропонував. Дитина його боїться. Влітку 2012 році вона возила дочку у пансіонат «Літо», де тільки за проживання необхідно було заплатити 10000 грн., а окремо за харчування. У 2012 році вони купили тренажер за 2000 грн., також вона погасила заборгованість за квартиру в розмірі 1700 грн. Дитині потрібні спеціальні постіль, кімната, її тренажер займав майже пів кімнати. У 2012 році вона купила дитині комп'ютер за 6000 грн. З урахуванням інтересів дитини вона просить 2/3 частини квартири. По договору дарування квартири її сестрі ніяких коштів її сестра їй не давала, а її мати надавала їм матеріальну допомогу в розмірі 2000 доларів. У неї також батьки - пенсіонери, мати хворіє, тому вона допомагає матері. Телефонної розмови з чоловіком щодо укладення договору займу з його сестрою у неї не було. Після приїзду з м. Москви чоловік ніяких грошей, окрім заробітку, не привозив. Договір займу вона не бачила і їй про нього нічого не відомо. З 2010 року до листопада 2011 року вона не зверталася до позивача за первісним позовом за допомогою, чи давав він гроші особисто дитині їй не відомо. Позивач за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі 1300 грн. на місяць, заборгованості по аліментам немає. Цих коштів не достатньо для нормального духовного та фізичного розвитку дитини. Позивач за первісним позовом не приймає участі у вихованні дочки, він взагалі ніякої участі в житті дитини не приймає. Зранку в 20-х числах березня 2012 року вона відправила позивача за первісним позовом до лікарні та поїхала з ним, оскільки у останнього була черепно-мозкова травма, він перебував у стані алкогольного сп'яніння. Його приніс сусід. Все це негативно вплинуло на нервовий стан дитини. Вона зареєстрована та мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона на протязі 2010-2011 років працює у ДПБУ «Стальмонтаж 104», ВАТ «ДСК», ТОВ «Стальконструкція» бухгалтером. Її заробітна плата становить 1800 грн. + 1800 грн., без утримання, всі гроші вона витрачає на дитину. Аліменти вона почала отримувати з листопада 2011 року, вважає їх незначною допомогою. З позовом про надання додаткової допомоги на дитину вона до суду не зверталася. Шлюбні відносини з відповідачем за зустрічним позовом вони припинили приблизно за місяць до рішення суду про розірвання шлюбу. Заборгованість по квартплаті, яку вона погасила, виникла за кілька років, за який саме період вона не знає. Вона оплачує поточну квартплату з моменту погашення заборгованості - з осені 2012 року. Інші платежі сплачує позивач за зустрічним позовом. З 1999 року по 2004 рік чоловік періодично працював у м. Москва. Він їздив, а потім повертався. З 2004 року по 2009 рік він працював у м. Дніпродзержинську, але де саме їй не відомо. Вони проживали однією сім'єю. У 2009 році позивач за зустрічним позовом на три місяці їздив до м. Москва. У дитини своя кімната, у них теж, а зала, кухня, ванна та коридор у них спільні. Тренажер дитини знаходиться у неї в кімнаті. Всі обов'язки по прибиранню у квартирі лежать на ній. Квартира була придбана за спільні кошти із сімейного бюджету, договір купівлі-продажу оформили на неї, оскільки так вони з позивачем за первісним позовом спільно вирішили. На момент укладення договору купівлі-продажу чоловік знаходився у м. Москві. Спірна квартира є її єдиною власністю, у позивача за первісним позовом теж. Автомобіль був придбаний ними у 2009 році, вона не пам'ятає за яку суму, вони придбали його за кошти з сімейного бюджету. За який саме період вони назбирали кошти на автомобіль вона не пам'ятає. Також вона не може зараз згадати які заробітні плати тоді у них були. Останній раз позивач за первісним позовом повернувся з м. Москви у 2009 році. Він повернувся з грошима, але яка це була сума, їй не було відомо, оскільки вона не задавала це питання. У них був спільний бюджет. Вона виключає можливість того, що в ту суму, яку привіз чоловік останній раз з м. Москви, входила та сума, яку він отримав по договору займу. При зверненні з позовом вона враховувала інтереси дитини, тому просить 2/3 частини всього майна. Можливості вирішити все мирним шляхом були, вона пропонувала позивачеві за первісним позовом забрати автомобіль та гараж та купити йому однокімнатну квартиру, а їй з дочкою залишити спірну квартиру, але останній не погодився. Вважає, що визначенням порядку користування буде порушено її право власності на квартиру. Кімнатою, площею 16,6 кв.м вони користуються спільно. В вересні 2011 року її побив чоловік, вона зверталась до лікарні, але при опитуванні її працівниками міліції, вона просила ніякого розслідування не проводити. Наприкінці 2013 року до них додому приходив батько позивача за первісним позовом та довів їх з відповідачем дитину до нервового зриву, з цього приводу вона зверталася до ОВС, з [PERSON] розмовляв дільничний. З цих приводів в матеріалах справи є постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. На початку 2014 року вона завагітніла, та переїхала разом з дитиною зі спірної квартири на іншу, так як подальше проживання разом неможливо, оскільки донька боїться відповідача, тому вона була змушена виїхати з квартири до винесення рішення по справі. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив задовольнити їх, заперечував проти задоволення первісних позовних вимог. Представник третьої особи за первісним позовом Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засіданні не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи за зустрічним позовом Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Дніпродзержинську ради в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю відповідача та колишньою тещею позивача за первісним позовом. Дочка з 2000 року працювала, вела господарство та виховувала дитину. Все, що нажили сторони, вони придбали разом. В шлюбі за свої власні спільні кошти ними були придбані (ніхто не допомагав): чотирьохкімнатна квартира за 4000 доларів, два гаража (один з них не оформлений документально) та автомобіль, який вони купили десь три роки тому. Зять їздив на заробітки. Їй не відомий той факт, що позивач за первісним позовом займав гроші у своєї сестри на автомобіль. У неї є ще одна дочка, сторони подарували їй двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. За це вона та її чоловік передали позивачу за первісним позовом 2000 доларів США. Їй не відомо, куди були витрачені зазначені кошти. Її дочка пропонувала позивачу за первісним позовом вирішити питання про розділ майна мирним шляхом - дочка пропонувала купити йому однокімнатну квартиру та віддати автомобіль з двома гаражами, а їй з дочкою залишити спірну квартиру. Вислухавши сторони, їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає первісний та зустрічний позови обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1996 року по 06 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис № 785, та визнано сторонами в судовому засіданні. Від спільного життя у сторін 21 березня 1998 року народилася дочка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 274. [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] [PERSON] хворіє та потребує додаткових витрат на своє утримання. Їй встановлений діагноз: неврит малоберцового нерву, хронічний декомпенсирований тонзиліт, дифузний зоб 1 ст., Sобразний сколіоз 2 ст., та вона потребує постійного нагляду лікаря та лікування, лікування в умовах санаторію, що спеціалізується на ураженні опорно-рухової системи, рекомендовано ДДТ на ліву поперекову область № 10, ЛФК, масаж, меблі по зросту, санаторно-курортне лікування, обстеження щитовидної залози та гормонів, басейн. Все це потребує додаткових витрат. Відповідач за первісним позовом [PERSON] займається утриманням та лікуванням спільної дитини. Вона возила доньку в санаторій, придбала для дитини для лікування Профілактор Євменова, вартістю, з доставкою та установкою - 2140 грн. З січня 2014 року відповідач з дитиною взагалі проживають за іншою адресою. Данні обставини підтверджуються: довідкою, направленням, виданими 6-ю міською лікарнею (т. 3 а.с. 15, 16), копією аркуша з медичної картки [PERSON] (т. 3 а.с. 17), товарним чеком № 28 від 02 червня 2012 року, лікувально-оздоровчою програмою (т. 3 а.с. 18-20), довідкою ЛКК ЦПМСД № 3 від 12 червня 2012 року (т. 3 а.с. 24) та визнано сторонами в судовому засіданні. З позивача за первісним позовом з 09 серпня 2011 року стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь відповідача за первісним позовом до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа по справі 2-1548/2011. Заборгованості по аліментам немає. З кінця 2013 року позивач за первісним позовом почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. Данні обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Під час сумісного проживання в період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано на відповідача за первісним позовом - [PERSON] Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 11 червня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Красношлик Л.Л., технічним паспортом на вказану квартиру, та визнали сторони по справі. Також судом встановлено, що під час сумісного проживання між сторонами склався порядок користування спірною квартирою, а саме: позивач за первісним позовом проживав в кімнаті площею 11,9 кв.м, відповідач за первісним позовом - в кімнаті площею 9,8 кв.м, дочка сторін - в кімнаті площею 11,7 м.кв., в кімнаті 16,6 кв.м не проживав ніхто - це зала. Данні обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Крім того під час сумісного проживання в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та гараж [ADDRESS], площею 24,08 м.кв, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 березня 2009 року по справі № 2-959/2009, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22484212 від 15 квітня 2009 року, технічним паспортом на гараж [ADDRESS], договором купівлі-продажу № 138 від 29 червня 2010 року, а також визнано сторонами по справі. Вказане майно є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і підлягає поділу між останніми. Будь яких договорів щодо розподілу спільного майна між сторонами укладено не було. Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя у вигляді квартири [ADDRESS], приймаючи до уваги, що спільна дочка сторін [PERSON], [INFO] проживає з відповідачкою за первісним позовом та знаходиться на її утриманні, потребує додаткових витрат на лікування, позивач за первісним позовом не приймає участі в вихованні та розвитку дитини, платить аліменти за рішенням суду, розмір яких недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування дитини, як було встановлено в судовому засіданні, почав додатково сплачувати аліменти на утримання дитини лише після подання відповідачем зустрічного позову про розподіл майна подружжя, що розцінюється судом як спроба уникнути відступу від засади рівності часток подружжя у праві власності на майно, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, що має істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність відступу від засади рівності часток подружжя в частині розподілу квартири [ADDRESS]. А саме, при розподілі спільного майна подружжя у вигляді спірної квартири, визнати за відповідачем за первісним позовом [PERSON] право власності на 2/3 частини спірної квартири, за позивачем за первісним позовом [PERSON] визнати право власності на 1/3 частину спірної квартири. Вимоги позивача за первісним позовом в частині визначення порядку користування спільною частковою власністю у вигляді квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки запропонований позивачем порядок користування спільною власністю не співпадає з ідеальним розміром виділених сторонам часток у праві власності на дану квартиру, та суперечить порядку користування квартирою, який склався між сторонами під час їх спільного проживання. Визначення нового, запропонованого позивачем за первісним позовом, порядку користування спільною частковою власністю у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], з виділенням позивачу у користування кімнат, житловою площею 11,9 кв.м та 9,8 кв.м, а відповідачу кімнат, житловою площею 16,6 кв.м та 11,7 кв.м, із залишенням у спільному користуванні коридору, кухні, ванної кімнати, туалету порушить права відповідача та спільної дитини сторін, передбачені законодавством України. Вимоги позивача за зустрічним позовом в частині виділу їй спірної квартири в натурі зі стягненням з неї на користь відповідача за зустрічним позовом вартості частки останнього в праві спільної власності на спірну квартиру не підлягають задоволенню за наступних підстав. Частка відповідача в праві спільної часткової власності на квартиру не є незначною, і таке припинення права власності завдасть істотної шкоди інтересам останнього. Позивач за зустрічним позовом не здійснив попереднього внесення вартості частки майна на депозитний рахунок суду, як того вимагає ч. 2 ст. 365 ЦПК України. Крім того в судовому засіданні встановлено, що відповідач за зустрічним позовом іншого житла не має, що також унеможливлює припинення права власності його на частку у спільному майні у вигляді спірної квартири. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності в розмірі 2/3 частин спільного майна подружжя у вигляді автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та гаражу [ADDRESS], площею 24,08 м.кв., а за відповідачем за зустрічним позовом у розмірі 1/3 частини вказаного майна, суд вважає за необхідне данні позовні вимоги задовольнити частково, визнавши за кожною із сторін по справі право власності на 1/2 частину вказаного майна. Вирішуючи питання про задоволення зустрічного позову в частині розділу спільного майна подружжя шляхом виділу в натурі відповідачеві за зустрічним позовом автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та гаражу [ADDRESS], площею 24,08 м.кв., та стягнення з відповідача вартості 2/3 частини зазначеного майна, суд вважає за необхідне частково задовольнити данні позовні вимоги за наступних підстав. Між сторонами склався порядок користування даним майном: позивач за первісним позовом має посвідчення водія і користується спірним автомобілем та гаражем, відповідач не має посвідчення водія та відповідно не користується даним майном, через що суд приходить до висновку про необхідність виділу в натурі вказаного спірного майна відповідачеві за зустрічним позовом. Що стосується зобов'язання відповідача сплатити вартість належної позивачеві частки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки даного майна, що відповідає частці, право власності на яку буде визнано судом за позивачем. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за первісним позовом сплачений позивачем судовий збір та витрати на проведення авто товарознавчої експертизи по визначенню вартості спірного автомобіля, пропорційно до задоволених позовних вимог. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом сплачений позивачем судовий збір та витрати на проведення авто товарознавчої експертизи по визначенню вартості спірного гаражу, пропорційно до задоволених позовних вимог. Вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки квартири не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до ст. 79 ЦПК України не є судовими витратами по справі. Вимоги сторін за первісним та зустрічним позовами про стягнення витрат на правову допомогу, також не підлягають задоволенню, остільки ними не надано суду калькуляцій, що підтверджують порядок нарахування та розрахунок вартості отриманої ними правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення… За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти… за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно абзацу 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial