Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

29.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 03.06.2013 року [PERSON] керуючи автомобілем марки HYUNDAY GETZ, державний номер [NUMBER] в м. Одеса стала винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено автомобіль марки HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідальність заподіювача шкоди, [PERSON], згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахованого у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Страховим полісом [PERSON] застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Вина [PERSON] підтверджується довідкою ГУ УМВС України в Одеській області про пошкодження автомобіля, постановою Южного міського суду Одеської області від 19.07.2013 року по справі №519/1056/13-п, постановою Апеляційного суду Одеської області від 19.08.2013 року по справі №33/785/619/13. Оскільки вина застрахованої особи визнана судом, то ДТП, що сталося 03.06.2013 року є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. 05.06.2013 року позивачем до відповідача було подано заяву (повідомлення) про ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування та ряд інших необхідних у такому випадку документів. Після подання відповідних документів відповідачу працівником страховика було проведено огляд та всі відповідні дії, необхідні для оцінки пошкоджень його авто. Пошкодження було оцінено у 17261,00 грн. 06.08.2013 року ним до відповідача було подано заяву про страхове відшкодування. Після цього до лютого 2014 року жодного письмового повідомлення від страховика він не отримував. Весь час з моменту ДТП він намагався зв'язатися з відповідачем щодо виплати йому суми страхової компенсації, надавав всі необхідні для цього документи. Працівники відповідача в телефонному режимі давали йому обіцянки виплатити всю суму вартості пошкоджень, яку надав їм експерт. У лютому 2014 року він отримав від відповідача лист-повідомлення №423 від 20.01.2013 року про прийняте рішення по події, яка мала місце 03.06.2013 року. Проте виплати на сьогоднішній день так і не відбулися. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою він втратив засіб пересування, який був основним засобом для отримання ним його основного доходу, як фізичної особи - підприємця у вигляді здійснення діяльності у сфері торгівлі комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням. Це призвело до значних збитків у його діяльності, адже він не мав змоги брати в роботу той об'єм роботи як раніше, та витрачав у багато разів більший час на її виконання. Через несвоєчасну виплату страхової компенсації його доходи з літа 2013 року зменшились у кілька разів. За останні 11 місяців він поніс збитків більш ніж на 50 000,00 грн. У зв'язку з втратою можливості використовувати авто для швидкого пересування по місту у справах його СПД він поніс витрати на телефонні дзвінки з мобільного телефону у Київський офіс відповідача для з'ясування причин несплати йому страхової компенсації та інших пов'язаних з цим дзвінків до відповідача. Також він поніс збитки через невиконання поданих їй заявок її дійсних та можливих партнерів у його діяльності, зменшення об'ємів виконаних робіт за договорами та заявками, що напряму пов'язано з транспортним засобом, якого він втратив через вищевказане ДТП та несвоєчасну страхову виплату зі сторони відповідача. Заподіяна йому моральна шкода полягає в тому, що він втратив душевний спокій після ДТП, неможливість вільно рухатися, порушення звичайних життєвих зв'язків, втратою частини заробітку через зменшення обсягів виконаної роботи за відсутності автомобіля, витраченням додаткового часу на поїздки до органів ДАІ, проведення оцінки заподіяної шкоди та інше. Заява про страхове відшкодування була подана ним відповідачу 06.08.2013 року, відповідач був зобов'язаний не пізніше як 03.11.2013 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування. До сьогодні відповідачем зроблено не було виплати, тому відповідач повинен сплатити йому пеню за період прострочення виконання зобов'язання з 03.11.2013 року із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня. Просить суд стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму у розмірі 72027 грн., з яких: 17261,00 грн. - сума основного боргу; 2272,78 грн. - сума пені; 2140,36 грн. - сума інфляції; 353,58 грн. - 3% річних; 50000,00 - сума компенсації заподіяних збитків, а також судові витрати. 05.06.2015 року Позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просив суд стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму у розмірі 88502,48 грн., з яких: 17 261,00 грн. - сума основного боргу; 7933,92 грн. - сума пені; 12 496,96 грн. - сума інфляції; 810,60 грн.- 3% річних; 50 000,00 - сума компенсації заподіяних збитків, а також судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. 03.06.2013 року о 18 год. 20хв. [PERSON] керуючи автомобілем HYUNDAY GETZ, державний номер [NUMBER] в м. Одеса, рухаючись по вул. Генерала Петрова, виїхала на перехрестя з вул. Гайдара, зупинилася на ньому, внаслідок чого своєю бездіяльністю створила небезпеку та перешкоду для руху транспорту, після чого почала рух, не впевнившись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по вулиці Гайдара. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 12). Постановою Южного міського суду Одеської області від 19.07.2013 року [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів (а.с.12) Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19.08.2013 року постанову судді Южненського міського суду Одеської області за ст. 124 КУпАП змінено та на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.13). Як вбачається з довідки Відділу ДАІ ОМУ м. Одеси виданої [PERSON] в результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження: капот, передній бампер, передня панель, радіатор, переднє крило з правого боку, зламано кріплення фар (зв. б. а.с.12). Відповідно до полісу № АВ /3774993 автомобіль HYUNDAY GETZ, державний номер [NUMBER], яким керувала гр. [PERSON] застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Строк дії полісу № АВ/3774993 з 04.06.2012 року по 03.06.2013 рік. 03.06.2013 року [PERSON] звернувся до генерального директора АТ «УОСК» із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (а.с.14). 06.08.2013 року [PERSON] звернувся до тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора АТ «УОСК» Салія А.В. із заявою про страхове відшкодування за заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що мала місце 03.06.2013 року за адресою м. Одеса вул. Генерала Петрова/Гайдара за участю забезпеченого транспортного засобу HYUNDAY GETZ, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «УОСК» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АВ 3774993 від 04.06.2013 року. (а.с.15) Відповідно до ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий МТСБУ) відповідну заяву. Відповідно до приписів статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що після розгляду страховиком наданих йому документів про ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення встановлено обов'язок страховика направити заявнику письмове повідомлення щодо прийняття рішення. Згідно п. 36.2 ст. 36 цього ж Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З повідомлення ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про прийняте рішення по події, яка мала місце 03.06.2015 року №423 від 20.01.2014 року вбачається, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийняте рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 17261,00 грн., франшиза за полісом АВ/3774993 становить 1000,00 грн. (а.с.16). В судовому засіданні встановлено, що відповідачем по справі не було сплачено позивачу страхове відшкодування, що підтверджується листом ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» №852 від 29.01.2015 року (а.с.92). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.21 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснив, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 17 261,00 грн., сума пені 7 933,92 грн., сума інфляції 12 496,96 грн., 3% річних 810,60 грн. Крім цього, позивач в своєму позові просить суд стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» суму компенсації заподіяних збитків в розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Виходячи з встановленого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині компенсації заподіяних збитків, позивач у позовній заяві посилається на те, що через несвоєчасну виплату страхової компенсації його доходи з літа зменшились у кілька разів, також він зазнав збитки через невиконання поданих йому заявок його дійсних та можливих партнерів у його діяльності, зменшення об'ємів виконання робіт за договорами та заявками, що напряму пов'язано з транспортним засобом, якого він втратив через вищевказане ДТП та несвоєчасну страхову виплату зі сторони відповідача. Крім того, позивач посилається на те, що після ДТП він втратив душевний спокій, не має можливості вільно рухатись, порушені звичайні життєві зв'язки у зв'язку із чим йому заподіяна моральна шкода. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1) ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. Виходячи з системного аналізу положень ЦК України, суб'єктом відповідальності за ст. 1187 ЦК України є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, яка на відповідній правій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1195 ЦК шкода, яка підлягає відшкодуванню, якщо договором або законом не збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, поділяється на дві складові: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, пов'язані із завданням шкоди здоров'ю на лікування, в тому числі санаторно-курортне, посилене харчування, придбання ліків, протезування, сторонній догляд тощо. Також, суд не погоджується з доводами представника позивача в частині виникнення у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» обов'язку відшкодувати позивачу моральної шкоди з наступних підстав. Згідно ст. 26-1 ЗУ ""Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сімґї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] внаслідок ДТП було спричинено каліцтво або пошкоджено здоров'я, тому позивач безпідставно просить стягнути моральну шкоду з страхової компанії. Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Зважаючи на те, що транспортний засіб позивача було пошкоджено з вини [PERSON], то вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та суми компенсації заподіяних збитків у розмірі 50 000 гривень не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини. На підставі викладеного та

Outcome: partial