Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 276\~942,44 грн. В обґрунтування\~позову зазначає,\~що 10.10.2008\~між АКБ\~«Правекс-Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№6426-005/08Р,\~за яким\~вона отримала\~кредит 35000\~доларів США.\~Строком до\~10.10.2023\~року із\~сплатою 14,49%\~річних.\~Згідно \~розрахунку заборгованості,\~станом на\~01.06.2020,\~заборгованість по\~сплаті основної\~суми кредиту\~за кредитним\~договором у\~розмірі 34\~023,00\~дол.\~США.\~В якості\~забезпечення належного\~виконання позичальником\~своїх зобов`язань\~за кредитним\~договором №\~6426-005/08Р\~від 10.10.2008\~року,\~між Банком\~та [PERSON] \~було укладено\~Договір поруки\~№ 6426-005/08Р\~від 10.10.2008\~року.\~Загальний розмір\~заборгованості за\~Кредитним договором\~станом на\~01.06.2020\~року становить\~207\~823,88\~дол.\~США,\~з яких:\~сума заборгованості\~за кредитом\~ 34\~023,00\~дол.\~США,\~сума заборгованості\~за відсотками\~ \~53\~853,\~33\~дол.\~США,\~розмір пені\~за несвоєчасне\~повернення кредиту-\~39\~567,\~82\~дол.\~США,\~розмір пені\~за несвоєчасне\~повернення відсотків\~ 80\~379,\~73\~дол.\~США.\~У зв`язку\~із простроченням\~грошового зобов`язання\~на цю\~суму,\~було нараховано\~3%\~річних у\~період з\~16.10.2017\~по 16.10.2021,\~яка складає\~86\~864,04\~грн.\~та подвійна\~облікова ставка\~НБУ,\~інфляційних втрат,\~відповідно розрахунку\~заборгованості,\~становить 276\~942,44\~грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 276\~942, 44 грн. та понесені витрати, у зв`язку із оплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4\~154, 14 грн. Ухвалою від 25.05.2021 провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 29.06.2021 на адресу суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в позові у повному обсязі у зв`язку із тим, що у справі №646/10982/16-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-банк» до [PERSON] [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитом рішенням Червонозаводського районного суду м. Харків від 02.10.2017 було відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позовної давності. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін, повністю погодившись з висновками суду: «що строк користування кредитом припинився достроково 11.06.2011 відповідає вимогам п. 4.4 кредитного договору і є правильним». 15.01.2020 постановою Верховного Суду касаційну скаргу АТ «Правекс-Банк» задовольнено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2018 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову в частині стягнення відсотків відмовлено. В іншій частині рішення від 02.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 залишено без змін. Оскільки постановою Верховного Суду було встановлено, що зобов`язання не підлягає судовому захисту з підстав пропуску строку позовної давності, тому зобов`язання перетворилося з цивільного на натуральне, 3% річних за даним зобов`язанням, яке не підлягає судовому захисту, є таким, що не підлягає задоволенню у судовому порядку, що узгоджується з правовим висновком у постанові ВСУ у справі 61-32171сво18. (а.с. 69-70) 03.08.2021 представником позивача було подано відповідь на відзив на позовну заяву Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року у справі № 646/10982/16-ц встановлений факт видачі кредитних коштів, та факт наявності заборгованості. Разом із тим, встановлено звернення до суду із позовом поза межами строку позовної давності. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення 3% річних та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Також зазначив, що стягнення 3% річних не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦПК України. Нараховані 3% річних проведені на суму 34\~023,00 дол. США (964092,74 грн.), тобто на суму боргу по кредиту (на тіло кредиту). А отже, позивач не стягує заборгованість по тілу кредиту, по відсотках, а стягує лише 3% річних, як додаткову відповідальність позичальника за неналежно виконане зобов`язання. Також слід зазначити, що обґрунтування відповідачів про пропуск строку позовної давності не є аргументованим у зв`язку із природою нарахувань, які є предметом розгляду даної справи та триваючим порушенням. Нараховані 3 % в річних подані в межах строку позовної давності, тобто за 3 роки до подачі позовної заяви. Тому, з метою захисту порушеного права кредитор звернувся до суду про стягнення лише 3 % відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком у постанові у постанові ВСУ у справі 3-1522гс16. (а.с.90-93). Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.08.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.08.2021 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшло заперечення на відповідь позивача АТ КБ «Правекс-Банк». Відповідачі не стверджують, що зобов`язання за кредитним договором припинилось, але стверджують, що саме в судовому порядку позивач не може стягнути суму боргу за пропуском строку давності, що встановлено рішеннями судів всіх трьох інстанцій, які набрали чинності. Тобто, зобов`язання не припинилось, а перетворилось на натуральне. А 3% річних та інфляційні витрати не можуть бути стягнуті не за спливом строку давності на їх стягнення, а тому, що «конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому порядку», аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 06.03.2019 по справі № 757/44680/15-ц. (а.с. 121-123). 08.09.2021 на адресу суду надійшло від представника відповідача [PERSON] пояснення на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. (а.с. 129-132). 06.10.2021 від відповідачів надійшло на адресу суду позиція щодо пояснень позивача АТ «Правекс-Банк» на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач АТ «Правекс-Банк» у поясненнях навів ті самі аргументи, що і у Позові та відповіді на відзив відповідачів, але всі доводи, викладені позивачем у поясненні, відповіді на відзив відповідачів, є необґрунтованими та суперечать як вимогам закону, так і правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати УЦС від 06.03.2019 по справі № 757/44680/15-ц, тобто є незаконними. (а.с. 140-141) 03.11.2021 від представника позивача надійшло на адресу суду пояснення (а.с. 144-146). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. 10.10.2008 між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 6426-005/08Р. Відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000 доларів США, зі сплатою 14,49% річних рівними частинами в сумі 194 долари США щомісяця до 10.10.2023. Позивачем зобов`язання по даному кредитному договору були виконані та надано відповідачу кредитні кошти. В забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 6426-005/08Р від 10.10.2008, відповідно якого поручитель у разі невиконання кредитного договору позичальником зобов`язується виконати зобов`язання у порядку та строки, встановлені кредитним договором. Строк користуванням кредитом припинився достроково 11.06.2011 року відповідно вимогам п. 4.4 кредитного договору. Рішенням Червонозаводського районного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №646/10982/16-ц в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без задоволення. Спір розглядався з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №6426-005/08Р від 10.10.2008 року в розмірі 62432,36 доларів США. Рішення мотивовано тим, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені поза межами позовної давності. (а.с. 71-72) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2018 Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-банк» залишено без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 без змін. Погодившись з висновком суду першої інстанції, що строк користування кредитом припинився достроково 11.06.2011 відповідає вимогам п. 4.4 кредитного договору. (а.с.73-75) Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020, касаційну скаргу ПАТ «Правекс-Банк» задовольнено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині стягнення відсотків відмовити. В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2018 залишити без змін. (а.с. 76-80) Таким чином, рішенням Червонозаводського районного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №646/10982/16-ц є таким, що набрало законної сили. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 256 ЦК\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5\~ст.261 ЦК). У разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань Таку правову позицію було визначено Верховним Судом України в Постановах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13, 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 та 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства") Згідно із частинами третьою, четвертою\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Застосування судом строків позовної давності можливе лише за заявою відповідача, зробленою до винесення рішення по справі. У Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 01.10.2014 р. у справі №6-113цс14 наведено висновок про стягнення 3% річних та інфляційних втрати у зобов`язанні, яке виникло на підставі судового рішення. ВСУ зазначив, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. ВСУ визнав правомірним застосування ст. 625 ЦК України за наявності майнового права кредитора щодо стягнення (стягнутого) з боржника грошового зобов`язання, яке підлягає сплаті кредитору. Постанова ВСУ 16.05.2018 р. у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18, прийнята з тих самих підстав, що й Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 01.10.2014 р. у справі №6-113цс14, тобто внаслідок існування судового рішення, яке набрало законної сили (вирок суду) про стягнення на користь потерпілого майнової шкоди. У судовій практиці, на яку посилається Позивач істотне значення має наявність судового рішення про стягнення грошових коштів існування реального зобов`язання, визнаного в судовому порядку. Разом із цим, позивачем подано позов з приводу боргового зобов`язання, у стягненні якого судом було відмовлено за спливом строку позовної заяви. У Постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06.03.2019 р. у справі №757/44680/15-ц (провадження 61-32171сво18) наведено наступне: «Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої\~статті 267 ЦК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті\~509, частини першої статті\~267, статті\~625 ЦК України\~свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.» Встановлено, що обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 16 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, становить\~964\~092,74 грн. Нарахування 3% річних проведено на суму 964092,74 грн (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту). Оскільки рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 у справі № 646/10982/16-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №6426-005/08Р від 10.10.2008 року, у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних, які просить стягнути позивач, нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язані. Внаслідок перегляду цивільної справи\~646/10982/16-ц постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 було остаточно визнано правильність рішення суду першої інстанції у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Тобто, зобов`язання щодо заборгованості за даним кредитним договором внаслідок цього має характер натурального зобов`язання і нарахування на нього 3 % річних в порядку ст.625 ЦК України та інфляційних втрат є неможливим. Тому, в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 % річних із [PERSON] , [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Такий висновок узгоджується із постановами Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5872/19, від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17-ц. Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» за безпідставністю. Оскільки в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено, то судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed