Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, стягнути з відповідача моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 1990 року. З 18.02.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуючій роботі внаслідок стану здоров'я. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. З вини відповідача він відчуває психічні страждання, які полягають в порушенні його звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 5000 грн. В подальшому, відповідною заявою представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10989 грн. 26коп., виходячи із кількості 29 робочих днів. Позивач в судове засідання не з'явився, його інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги визнала частково, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими і недоведеними в суді, просила суд в цій частині повністю відмовити. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Позивач [PERSON] з 1990 року знаходився у трудових відносинах з державним підприємством "Дзержинськвугілля" з відокремленим підрозділом "шахта "Південна". 18.02.2014 року він був звільнений з займаної посади за станом здоров'я на підставі ст. 40 КзпП України (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за затримку розрахунку належних до сплати сум за період з 18.02.2014 року по 01.04.2014 року у розмірі середнього заробітку. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд перевірив розрахунок, наданий позивачем та визнав його правильним (а.с. 14-16). Відповідно до зазначеного розрахунку розмір середнього заробітку за період з 18.02.2014 року по 01.04.2014 року складає 29 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 378 грн. 94 коп. на загальну суму 10989 грн. 26 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача. Втім, не можна погодитись із позовними вимогами щодо стягнення моральної шкоди позивачу, виходячи з тих підстав, про які зазначив позивач. Відповідно ж до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Стягнення ж на його користь грошової компенсації за несвоєчасний повний розрахунок всіх належних виплат при звільненні є достатньою сатисфакцією порушених прав щодо своєчасної виплати цієї допомоги. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди недоведеними, а тому вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial