Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з означеною заявою. Мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 02.08.2014 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буського районного суду від 30.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. З березня 2015 року син сторін проживає з матір`ю в будинку її батька в [ADDRESS] . Батько, після розірванню шлюбу з позивачкою, не приймає участі у вихованні, утриманні, духовному та фізичному розвитку дитини. Не цікавиться життям, навчанням, вихованням, станом здоров`я дитини. Крім того, станом на22.11.2019 року, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 47550,50 гривень. Позивач, її представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити, справу слухати без застосування засобів звукозапису, про що подали письмові заяви. Відповідач вкотре у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, в порядку ч.8 ст. 128, ч.9 ст.130 ЦПК України, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзив на позовну заяву, пояснення, тощо, не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації Яцків Б.М. також подав письмову заяву з проханням справу слухати без застосування засобів звукозапису, позовні вимоги підтримує повністю, вбачає доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 211, 247 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, постановивши заочне рішення у справі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, де у них народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво Серії [NUMBER] від 03.03.2015 р., актовий запис № 17). Згідно рішення Буського районного суду від 30 червня 2016 року, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. (справа № 440/630/16-ц) Син сторін з 04.03.2015 проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що вбачається з довідки № 809 від 25.10.2019 року. Судом встановлено що позивач самостійно займається матеріальним забезпеченням та вихованням сина, оскільки відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дбає за його фізичний та духовний розвиток. Крім того, як вбачається з розрахунку та довідки, наданих начальником Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, який станом на листопад 2019 року становить 47550,50 гривень. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16). Згідно статей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено судом, дитина проживає з матір`ю, відповідач протягом тривалого часу не цікавиться життям, здоров`ям, вихованням та навчанням сина. Останнє також вбачається і з характеристики на вихованця середньої групи [PERSON] , наданої завідувачем дошкільного навчального закладу м. Буська «Берізка». Суд, при вирішенні справи, бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] . З висновку комісії з питань захисту прав дитини при Буській райдержадміністрації від 20.02.2020 року вбачається доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2015 року народження. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що проявляється у відсутності піклування про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved