Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 001-21088-311207 від 31.12.2007 року, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON], в сумі 2660,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2660,42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 0,13 грн., заборгованість за комісіями - 0,00 грн., що утворилася станом на 25.02.2014 року, посилаючись на порушення боржником зобов'язань за кредитним договором. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2660,55 грн. за кредитним договором № 001-21088-311207 від 31.12.2007 року та судові витрати у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просила відмовити в задоволені позову з підстав пропущення строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно з укладеним з ПАТ "Дельта Банк" кредитним договором № 001-21088-311207 від 31.12.2007 року отримала кредитні кошти в розмірі 5646,00 грн. на придбання майна, кредит надавався на строк 24 місяці, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів не пізніше 30.12.2009 року. Пукнтом 2.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01 % в рік. Відповідно до п. 2.9 договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 31 числа кожного місяця, зараховує на рахунок кредитора, рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 263 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, останній платіж відповідачки [PERSON] по погашенню кредитної заборгованості відбувся 31.12.2008 року. Окрім того, згідно наданих копій квитанції по сплаті кредитної заборгованості, відповідачем 23.12.2008 року було внесено останній платіж в сумі 236 грн. П. 10.1 договору передбачено, що строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем станом на 25.02.2014 року за відповідачем рахується заборгованість за договором у розмірі 2660,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2660,42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 0,13 грн., заборгованість за комісіями - 0,00 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 06 листопада 2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В судовому засіданні встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачкою було здійснено 23.12.2008 року (зараховано 31.12.2008 року), згідно наданої суду квитанції, а строк сплати чергового платежу за кредитом встановлено до 31 числа кожного місяця, тобто перебіг строку позовної давності за кредитом та відсотками починається з 01.02.2009 року, та закінчується 01.02.2013 року. Позивач же звернувся до суду із вказаним позовом 26.05.2014 року, тобто після спливу встановленої ст. 257 ЦК України позовної давності тривалістю у три роки. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою 04.09.2014 року направлено до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Таким чином, не зважаючи на те, що в даному випадку має місце порушення прав позивача з боку відповідача, однак позивачем пропущено передбачений законом строк на звернення до суду за захистом порушеного права, про що відповідачем направлено суду заяву, і доказів поважності причин пропуску вказаного строку суду не надано, тому суд приходить до висновку, що позов ПАТ "Дельта Банк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом подано поза межами строку позовної давності. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed