Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ВДВС Знамянського МРУЮ, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком №43 по вул.Калініна в смт.Знамянка Друга Кіровоградської області та зняти арешт, накладений на вищевказаний будинок як на майно [PERSON] на підставі постанови ВДВС Знамянського МРУЮ про арешт майна боржника та заборону його відчуження б/н від 27.04.2010 року. Вимоги обґрунтувала тим, що на підставі рішення Знамянського міськрайонного суду від 18.08.2014 року є одноосібним власником житлового будинку №43, розташованого по вулиці Калініна в смт.Знамянка Друга Кіровоградської області, який був придбаний нею у 2003 році. У зазначеному будинку також зареєстровані діти колишнього власника: [PERSON] та [PERSON] Проте, відповідачі у будинку не проживають з 2003 року та не зявляються у ньому, але знятися з реєстраційного обліку не бажають. Реєстрація відповідачів у будинку позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, відповідач [PERSON] має невиконані зобовязання перед кредиторами, у звязку з чим державною виконавчою службою накладено арешт на його нерухоме майно - будинок № 43 по вул. Калініна в смт Знам'янка Друга. Ухвалою Знамянського міськрайонного суду від 16 червня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрите у звязку із відмовою позивача від позову. Ухвалою суду від 16 червня 2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено ПАТ "КБ "СоцкомБанк" - особу, в інтересах якої накладено арешт на спірний будинок. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились. Представник позивача надала заяву, в якій просила позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача ВДВС Знамянського МРУЮ, відповідач [PERSON] та представник відповідача ПАТ КБ "СоцкомБанк" у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ВДВС надав заяву про розгляд справи за відсутності представника виконавчої служби, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Інші відповідачі - причини неявки до суду не повідомили. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.08.2014 року є власником будинку №43, розташованого по вулиці Калініна в смт. Знамянка Друга Кіровоградської області (а.с.6-8). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що останнєю придбано зазначений будинок у [PERSON] в 2003 році. В судовому засіданні з'ясовано, що на даний час у будинку зареєстровано члена сім'ї колишнього власника - також [PERSON] З актів обстеження проживання від 23 травня 2013 року, 09 березня 2014 року, 14 квітня 2015 року, 12 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з грудня 2004 року (а.с.18-21). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~ У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14 право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право на користування належним позивачу житловим приміщенням розташованим за адресою: смт.Знамянка Друга Кіровоградскьої області, вулиця Калініна, 43. У судовому засіданні також з'ясовано, що постановою ВДВС Знамянського МРУЮ б/н від 27.04.2010 року накладено арешт на майно боржника [PERSON] та заборону його відчуження, об'єктом обтяження є будинок №43 по вул. Калініна в смт.Знамянка Друга Кіровоградської області (а.с.14). Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Знамянського МРУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 05 квітня 2012 року, стягувачеві ПАТ КБ «СоцКомБанк» повернутий судовий наказ №2-н/5568, виданий 27.11.2009 року Приморським районним судом м.Одеса, у звязку з тим, що у боржника [PERSON] відсутнє майно, на яке згідно закону можна звернути стягнення (а.с.17). За нормою ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом зняття арешту зі спірного майна, оскільки накладення арешту на належний позивачу будинок порушує її права та позбавляє можливості вільно розпоряджатися належним майном. Разом з цим суд відзначає, що позовні вимоги безпідставно заявлені до ВДВС Знам'янського МРУЮ, оскільки, враховуючи роз'яснення викладені в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та п. 24 абз.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 07 лютого 2014 року у справах даної категорії відповідачами мають бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. На підставі викладеного і

Outcome: approved