Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Інвекс Телеком", мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він від 24.05.2007 року працював на підприємстві відповідача та був звільнений з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України наказом №4 від 11.06.2014 року, однак остаточного розрахунку при звільненні з ним не провели, чим завдали йому моральну шкоду. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву в якій зменшив позовні вимоги, оскільки підприємство з позивачем провело частковий розрахунок та просить розглядати справу без його участі позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явивсь, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неяки суду не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за адресою місцезнаходження.. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з'явилися. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на Чернігівську філію Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвекс Телеком" на посаді електромонтера 5-го розряду монтажної групи з 24.05.2007 року по 11.06.2014 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10 ). Наказом №4 від 11.06.2014 року позивач був звільнений з роботи згідно із п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з позивачем розрахунку не було проведено. Відповідно до пояснень позивача з грудня 2013 року заробітна плата йому не виплачувалася в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 7019 грн. 81 коп., оскільки в січні 2015 року підприємство розрахувалося з позивачем за січень та лютий 2014 року. Однак остаточного розрахунку з позивачем при звільненні на день розгляду позовної заяви так і не було проведено. Позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року "Про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат" компенсацію в зв'язку з приростом рівня інфляції в сумі 165 грн. 68 коп. у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог. Позивач не одноразово звертався до відповідача, але останній не погашає заборгованість в добровільному порядку. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі з березня 2014 року по червень 2014 року в сумі 7019 грн. 81 коп. та 195 грн. 68 коп. інфляційних, а всього 7215 грн. 49 коп. Враховуючи те, що були порушені нормальні життєві умови позивача, порушення його прав відповідачем вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки у позивача були відсутні засоби для існування, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди, що необхідно стягнути на користь позивача з відповідача - 1000 грн. Також на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved