Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що між Банком та [PERSON], 08.01.2004 року було укладено кредитний договір №ZROWR000910201, згідно умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 1400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит на вказану суму, проте останній свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 22.01.2014 року виникла заборгованість в сумі 31589.10 грн. 54 коп. А тому, ПАТ КБ „ПриватБанк" просило суд стягнути вказану суму заборгованості. 02.04.2014 року було зменшено позовні вимоги і представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитном договором в сумі 31259.63 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги не визнає повністю. Дослідивши та оглянувши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.01.2004 року між Банком та [PERSON] укладено договір про надання кредиту у розмірі 1400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк, відповідно п.6.1 до повного виконання сторонами зобов»язання. Відповідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 05.12.2005 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по вищевказаному кредитному договорі в сумі 329.47 грн.. Як вбачається з мотивувальної частини вищевказаного рішення початкова сума заборгованості за кредитним договором була 1329.48 грн., але з наданих позивачем копій документів та розрахунку ціни позову вбачається , що станом на 17.11.2005 року [PERSON] заборгував банку по вищевказаному зобов»язанню 304 грн. - основного платежу, 4.25 грн. відсотків за користування кредитом, 21.12 грн. пені, всього 329.47 грн., які рішенням суду були стягнуті. З позовній заяві про зменшення позовних вимог зазначено, що від попередньої суми заборгованості (31589.10 грн.) віднялася сума 329.47 грн., яка була задоволена рішенням Ружинського райсуду від 05.12.2005 року і сума заборгованості стала 31259.63 грн.. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності. Таким чином, правовідносини між сторонами регулюються ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Офіційне тлумачення статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надано також у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі"установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Доказів про вчинення боржником в межах позовної давності будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, позивачем не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267 ЦК України. За положеннями ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно п.6.1. кредитного договору №ZROWR000910201 від 08.01.2004 року договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє до повного виконання сторонами. Договір укладено 08.01.2004 року, рішенням Ружинського райсуду від 05.12.2005 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по вищевказаному кредитному договорі в сумі 329.47 грн. З вищевказаного вбачається, що договорні відносини були припинені. Таким чином, оскільки позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду 10.02.2014 року, тобто, поза межами строку позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed