Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

10 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона народилася [INFO] у с. Підлісне Новоодеського району Миколаївської області. У 1983 році вона закінчила вісім класів Підлісненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та отримала свідоцтво про восьмирічну освіту. Потім вона разом з батьками переїхала до Куйбишевської сільської ради (у теперішній час Великоколосівська сільська рада) Єланецього району Миколаївської області, де проживала з 1986 року по 1995 рік, після чого знову переїхала до с. Підлісне Новоодеського району Миколаївської області та проживала там без реєстрації Після 1991 року заявник так і не змінила паспорт громадянина СРСР на паспорт громадянина України. Заявник вказує, що за весь час свого життя вона не виїжджала за територію України. У зв`язку із втратою свого паспорта громадянина СРСР, заявник звернулася до Новоодеського РС УДМС в Миколаївській області для оформлення паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено на підставі п.п.1 п. 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року, у зв`язку з тим, що проведеною перевіркою не встановлено належності до громадянства України. Заявник зазначила, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України їй необхідне для оформлення належності до громадянства України. [PERSON] вказує, що факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, підтверджується по господарськими книгами Малинівської (у теперішній час Підлісненської) сільської ради Новоодеського району, довідкою Підлісненської ЗОШ І-ІІІ ступенів, по господарськими книгами Куйбишевської (у теперішній час Великоколосівської ) сільської ради Єланецього району Миколаївської області. Посилаючись на вищевикладене заявник просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Заявник у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву у якій просила суд справу за її заявою розглянути у її відсутність та просила заяву задовольнити. Від Новоодеського РС УДМС України в Миколаївській області надійшли письмові пояснення згідно яких заінтересована особа проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм свідчить, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 р. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, заявник - [PERSON] , [INFO] , народилася і проживала у с. Підлісне Новоодеського району Миколаївської області по 1969 рік, що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 03.02.1987 року Підлісненською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області та по господарськими книгами вказаної сільської ради за 1967-1969 роки. Згідно довідки Підлісненської сільської ради №21 від 18.08.2020 року, у 1983 році [PERSON] , [INFO] закінчила вісім класів Підлісненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та отримала свідоцтво про восьмирічну освіту № [NUMBER] . У період часу з 1986 року по 1995 року [PERSON] , [INFO] проживала на території Куйбишевської (у теперішній час Великоколосівської) сільської ради Єланецього району Миколаївської області, що підтверджується по господарською книгою (том ІІІ) за період з 1986 року по 1990 рік та з 1991 року по 1995 рік та в цей час була працевлаштована за місцем проживання. З наведеного видно, що [PERSON] у період з 1986 року по 1995 рік, а отже станом на 24.08.1991року постійно проживала на території України. Із матеріалів справи видно, що у зв`язку із втратою паспорта громадянина СРСР, бажаючи отримати паспорт громадянина України [PERSON] 17.07.2020 року звернулася із відповідною заявою до Новоодеського районного сектору Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області. Як видно із повідомлення про відмову, Новоодеський районний сектор Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області відмовив [PERSON] у задоволенні заяви про оформлення паспорта громадянина України посилаючись на п.п.1 п. 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року, у зв`язку з тим, що проведеною перевіркою не встановлено належності заявника до громадянства України. Заявнику було роз`яснено право звернутися до суду для встановлення факту її проживання на території України станом на 24.08.1991року або за станом на 13.11.1991року. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України",Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001"Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Аналіз наявних письмових доказів в їх сукупності у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України, дають підстави для висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Outcome: approved