Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

31 січня 2019 року позивач звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить про визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірниими та стягнути на її користь 46 223,84 грн. в порядку спадкування після смерті [PERSON] суми недоотриманих пенсійних виплат за рішенням суду. В обґрунтування позову посилається на те, що 08.07.2017 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області (справа №180/754/17) зобов`язав Нікопольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області скласти та надати завідувачу Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області довідку про залишок недотриманих сум пенсій на день смерті її колишнього чоловіка [PERSON] для оформлення спадкової справи після його смерті, враховуючи нараховану йому пенсію відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 року у справі №23-824/11. 27.04.2018 року, вона - вдова член сім`ї, загиблого померлого ветерана війни - інваліда війни 2-ї групи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-42 (спадкова справа №93/2013) виданого їй 18.04.2018 року державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, надіслала до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву з копією свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-42 завірене мокрою печаткою державного нотаріуса, про виплату їй нарахування до пенсії, належність якого було підтверджено довідкою виданою Нікопольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 30.11.2017 року, вих.№1415/09/08 в розмірі 46223 грн. 84 коп. Відповідь на звернення отримала 28.09.2018 року, в якій мені було повідомлено, що «З метою погашення заборгованості за рішенням суду, їй, як спадкоємцю, необхідно звернутись до органів державної виконавчої служби в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою». У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовільнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити. Надала письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого, зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконано постанову суду в частині здійснення перерахунку пенсії [PERSON] та нарахована сума 46223, 84 грн., але помилково ототожнювати таку категорія як суми пенсії (як щомісячної постійної виплати), що належали пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю та суми пенсії, нараховані на виконан\-ня рішення суду. Фактично залишилася невиплачена сума коштів, нарахована на виконання рішення суду, які мають бути виплачені за рахунок коштів державного бюджету, а не коштів Пенсійного фонду України. Тобто, зазначені кошти не можна вважати сумою пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю у розумінні ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Оскільки дана сума не виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України, існує певний порядок її виплати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою". Відповідно порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання який гарантується державою", рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Даним Порядком вбачається що не на орган Пенсійного фонду України покладено обов`язок виплати сум нарахованих за рішенням суду, а отже покладення обов`язку виплати сум за та\-ким рішенням прямо суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Згідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2012 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2018 року, виданого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашовою В.М., [PERSON] успадкувала після [PERSON] , який помер [INFO] року, спадщину, яка складається з недоодержаної пенсії за рішенням суду за період з 01 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, в сумі 46 223 грн. 84 коп., належної спадкодавцю згідно довідки № 1415/09/08, виданої 30 листопада 2017 року Нікопольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с. 4). Як убачається з матеріалів справи та письмових заперечень відповідача, ним визнається факт нарахування [PERSON] зазначеної суми на виконання судових рішень. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю [PERSON] . Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 46 223,84 грн., нарахованої пенсіонеру [PERSON] за рішенням суду і не виплаченої йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення її права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини"). А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача 46 223,84 грн. у порядку спадкування недоотриманих померлим [PERSON] пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують позову і не беруться до уваги виходячи з того, що Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440, не передбачає права подання документів, зазначених у п. 4 цього Порядку, спадкоємцями померлого заявника - фізичної особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ. У зв`язку з цим зазначений Порядок не може бути застосований для виконання судових рішень, на підставі яких була нарахована сума пенсійних виплат [PERSON] , право на одержання якої перейшло в порядку спадкування за законом до позивача. Аналогічного висновку дійшов ВС у справі №750/11940/16-ц. Відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Позовні вимоги в частині визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірними, задоволенню не підлягають, оскільки дана справа розглянута за нормами ЦПК України, а визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними не може бути результатом розгляду цивільної справи за нормами діючого ЦПК України, тому, суд вважає, що позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути 768,40 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial