Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.04.2015 року звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]», ТОВ «Сейп Автотранс», [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину. Згідно уточненої позовної заяви від 21.07.2015 року позивач просила: стягнути з відповідача ТОВ «Сейп Автотранс» на її користь моральну шкоду у розмірі 30000 гривень; стягнути з [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]» на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі - 6580 гривень 20 копійок та моральну шкоду в розмірі 329 гривень 01 копійку, а всього на загальну суму 6909 гривень 21 копійку; стягнути з ТОВ «Сейп Автотранс» та [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]» на користь [PERSON] судові витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 6500 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що 15.11.2013 року приблизно о 18 год 30 хв водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить ТОВ «Сейп Автотранс», рухаючись в м. Одесі по вул. Заньковецької з боку вул. Балківської, в напрямку вул. Степової на нерегульованому перехресті вул. Михайлівської при виконанні лівого повороту не надав перевагу в русі автомобілю «BMW-530» р/н СНН 656 під керуванням водія [PERSON], який рухався в своїй смузі руху в зустрічному напрямку по вул. Заньковецької, та скоїв з ним зіткнення. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 п/п-б, 10.1, 12.1, 12.3, 16.13 «Правил дорожнього руху України» та йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Водій автомобілю «Renault Logan ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходився у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Сейп Автотранс». Та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 15.11.2013 року, цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Logan ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №1489236 від 28.07.2013 року в [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]». Водій автомобілю «BMW-530» р/н СНН 656 належним чином виконуючи вимоги п. 12.3 «Правил дорожнього руху України» не мав технічної можливості запобігти зіткнення. Будучи пасажиром автомобілю «Renault Logan ЗНГ» позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та була госпіталізована до КУ «[PERSON] клінічна лікарня №11» м. Одеси, де знаходилася на стаціонарному лікуванні з 15.11.2013 року по 25.11.2013 року. В ході досудового розслідування цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було визнано потерпілою, та нею був заявлений цивільний позов, так як злочинними діями [PERSON] їй була спричинена майнова і моральна шкода. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч.1 КК України, з призначенням покарання, за цивільним позовом [PERSON] стягнуто на її користь з [PERSON] «УСК «Княжа Воєнна [PERSON]» грошові кошти у сумі 6909,21 грн. та з ТОВ «Сейп Автотранс» грошові кошти у розмірі 26500 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси щодо [PERSON] в частині цивільного позову було скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільно-процесуального законодавства. Після чого позивач [PERSON] окремо подала до суду вказаний позов. Представник позивача [PERSON] за ордером та Угодою про надання правової допомоги [PERSON] підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити, про подав до суду відповідну заяву. Представник відповідача [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]» за довіреністю [PERSON] за поданою до суду заявою заявлені позовні вимоги до [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]» не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, згідно поданих заперечень. Представник відповідача ТОВ «Сейп Автотранс», [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, враховуючи пояснення учасників судового процесу, подані відповідачем заперечення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року, встановлено що 15.11.2013 року, близько 18 год 30 хв водій [PERSON] допустив порушення вимог п. 2.3 п/п-б, п. 10.1, 12.1,12.3, п.16.13 «Правил дорожнього руху України». Порушення виразилося в тому, що водій [PERSON] у зазначений день та час, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належав ТОВ «Сейп Автотранс», рухаючись в м. Одесі по вул. Заньковецькій з боку вул. Балківської в напрямку вул. Степової на нерегульованому перехресті вул. Михайлівської при виконанні лівого повороту не надав перевагу в русі автомобілю «BMW-530» р/н СНН 656 під керуванням водія [PERSON], який рухався в своїй смузі в зустрічному прямому напрямку по вул. Заньковецької, та скоїв з ним зіткнення. Маючи обєктивну можливість бачити автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки не прийняв мір до зупинки керованого ним автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку в своїй смузі руху та скоїв з ним зіткнення. Згідно висновку судово-медичної експертизи №510 від 19.03.2014 року потерпілій [PERSON], у результаті дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої поєднаної травми грудної клітини, закритих переломів 1, 3-6 правих ребер з розвитком правостороннього пост травматичного гемопневмоторакса, забиття правої легені, закритого перелому хрестця, правої сідаліщної кістки, нижньої гілки правої лонної кістки з розходженням лонного сочленіння, переднього краю вертлюжної кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено покарання. Цивільний позов [PERSON] задоволено та стягнуто на її користь з [PERSON] «УСК «Княжа Воєнна [PERSON]» грошові кошти у сумі 6909,21 грн. і з ТОВ «Сейп Автотранс» грошові кошти у розмірі 26500 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси щодо [PERSON] в частині задоволення цивільного позову [PERSON] було скасовано. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України УПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З дослідженого судом вироку суду вбачається наявність вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 15.11.2013 року, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди вона перебувала на стаціонарному лікуванні в МЛК №11 з 15.11.2013 року по 25.11.2013 року. Згідно ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено: 24.1. У звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, повязані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя. 24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів. 24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд не приймає до уваги в якості належних доказів надані позивачкою квитанції щодо оплати нею медичних послуг ТОВ «Медична компанія «ІНТО-САНА» від 20.12.2013 року, придбання лікарських препаратів 28.11.2013 року, 19.12.2013 року, 23.12.2013 року, як понесені витрати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так як позивачкою не надано жодних доказів того, що такі витрати були понесені за певними рекомендаціями лікарів та при цьому повязані з наслідком отриманих тілесних ушкоджень. Будь-які інші відповідні та належні докази щодо понесених позивачкою витрат повязаних з лікуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.11.2013 року суду не надано. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1147 гривень. Період стаціонарного лікування [PERSON], що підтверджений документально становить 11 днів (з 15.11.2013 року по 25.11.2013 року), 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої на дату настання страхового випадку 1147грн:30=38,23 грн. Тому з урахуванням ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат повязаних з лікуванням підлягають частковому задоволенню у розмірі - 38,23 грн.х11=420,57 грн. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. З підстав чого суд частково задовольняє вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]», а саме у розмірі 5% від стягнутої страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю 420,57 грн., що становить 21 грн. 03 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 1167 ЦК України ч. 1 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу вище зазначених правових норм вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою останнього в її заподіянні. Позивачем та його представником не надано до суду доказів з наведенням розміру компенсації який був би співрозмірним із заявленими позовними вимогами за позовом до ТОВ «Сейп Автотранс» про стягнення моральної шкоди. Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тому суд, враховуючи доведеність вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з ТОВ «Сейп Автотранс», при визначенні розміру моральної шкоди, враховує засади виваженості, розумності та справедливості з урахуванням глибини моральних та фізичних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок отримання тілесних ушкоджень та вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Сейп Автотранс» та стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 5000 (пять тисяч) гривень. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В порушення зазначеного положення [PERSON] не надано доказів про характер отримання правової допомоги, не надано належного розрахунку вартості проведеної роботи по наданню правової допомоги - повязаної з розглядом даної цивільної справи за її позовом. Що стосується вимог позивачки про відшкодування понесених нею витрат на оплату правової допомоги, згідно квитанції №19 від 18.11.2013 року про оплату [PERSON] 3500 гривень і квитанції №8 від 12.05.2014 року про оплату [PERSON] - 3000 гривень, по справі по звинуваченню [PERSON], що в загальній сумі становить 6500 гривень, які вона просила стягнути з відповідачів у пропорційному порядку, то вони не підлягають задоволенню. З дослідженого вбачається, що вказані витрати не повязані з розглядом даної цивільної справи, та були понесені позивачкою - саме ті які вона особисто сплатила - при розгляді кримінальної справи, при цьому договір про надання їй правової допомоги у 2014 році відсутній. Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу по даній справі необхідно керуватися чинним ЦПК України, яким не передбачено стягнення витрат на правову допомогу повязану з розглядом кримінальної справи. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач не оплачувала судовий збір посилаючись на норми ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ч. 1 п. 2) якої визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,2 мінімальної заробітної плати, та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, що на день звернення до суду 02.04.2015 року складало 243,60 грн. У звязку з вищевикладеним, судовий збір у розмірі у розмірі по 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок за кожну вимогу: майнового характеру відшкодування майнової шкоди повязаної з лікуванням, немайнового характеру стягнення моральної шкоди з [PERSON] «Українська страхова компанія «Княжа ВІЄННА [PERSON]», та вимоги немайнового характеру про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Сейп Автотранс» - підлягає стягненню на користь держави.

Outcome: partial