Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги - фактично змінила підстави та предмет позовних вимог. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 30.08.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя з чоловіком не склалось, вони припинили шлюбні відносин та з 20.082014 року проживають окремо. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.12.2014 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти у розмірі 7500 доларів США придбали автомобіль "Daewoo Nubira", реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску, який є і спільною власністю подружжя. 30.09.2014 року відповідач продав автомобіль без згоди позивачки й кошти використав н е у інтересах сім'ї, оформивши догові купівлі-продажу на свою матір [PERSON] з метою заволодіння належною позивачці часткою у спільному майні, вирішити спір мирним ляхом не виявилось можливим. Просить суд визнати автомобіль "Daewoo Nubira", реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 його частини в сумі 49000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі та доручивши представляти свої інтереси на підставі довіреності [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки відповідач на час вирішення спору не являється власником спірного транспортного засобу, автомобіль придбавався під час шлюбу та був спільною сумісною власністю подружжя, в період шлюбу і був відчужений з дозволу позивачки, позивач не надала належних доказів вартості автомобіля, тобто не обґрунтувала і не довела свої позовні вимоги про стягнення 49000 грн. та ставлячи перед судом вимогу про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості спільного майна не вимог ч. 5 ст. 71 СК України. Представник відповідача [PERSON], третя особа [PERSON] в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11.12.2014 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В 2013 році в період шлюбу сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбано легковий автомобіль "Daewoo Nubira", реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON], шлюбні відносини між сторонами та спільне проживання припинено 30.08.2014 року, після цього вказаний автомобіль, який є спільною власністю подружжя, залишився у користуванні відповідача та згодом був ним відчужений без її згоди на це. Той факт, що з вересня 2014 року відповідач [PERSON] не проживав разом з [PERSON] в належній останній квартирі [ADDRESS], підтвердили допитані в якості свідків співмешканець позивачки [PERSON], який пояснив, що проживав у вказаній квартирі однією сім'єю з позивачкою з 12.01.2014 року, сусіди [PERSON], [PERSON], яка також являється головою ОСББ "Любисток", мати позивачки [PERSON] На підставі довідки-рахунку ТОВ "Лада Сервіс" серії ВІА № 559030 від 30.09.2014 року [PERSON] придбала автомобіль марки "Daewoo Nubira", двигун [NUMBER], кузов [NUMBER]. Представник відповідача [PERSON] та третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що автомобіль "Daewoo Nubira" придбаний [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу та являвся їхньою спільною власністю. Вони пояснили суду, що дійсно вказаний транспортний засіб був відчужений [PERSON] на підставі довідки-рахунку, проте наполягали на тому, що вказаний правочин здійснено з відома та за згодою позивачки [PERSON] За змістом положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Судом достовірно встановлено, що спірний автомобіль набуто сторонами по справі в період шлюбу та він являвся спільною сумісною власністю подружжя. Вказаний факт не оспорюється відповідачем, витікає з норм чинного законодавства й додатковому підтвердженню рішенням суду не підлягає, тим паче, що спір з вказаного питання відсутній, факт розірвання шлюбу право спільної власності подружжя на майно не припиняє, а на час вирішення спору судом автомобіль вибув з власності подружжя. А тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання автомобіля "Daewoo Nubira", реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Майно, яке просить поділити позивач [PERSON], на час вирішення спору судом не належить сторонами по справі, оскільки відчужене відповідачем [PERSON] іншій особі - його матері [PERSON] - відповідно до довідки-рахунку від 30.09.2014 року. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що автомобіль відчужений без її згоди як співвласниці. Як встановлено в ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Не викликає сумніву той факт, що автомобіль "Daewoo Nubira", реєстраційний номер [NUMBER], відчужений відповідачем [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON], при цьому, позивачем не доведено в судовому засіданні той факт, що чоловік не передавав їй кошти, отримані від реалізації спільного майна, та використав їх не в інтересах сім'ї. Крім того, на час вирішення спору угода, на підставі якої відчужений спірний транспортний засіб, недійсною не визнана, з відповідними позовними вимогами позивач до суду не зверталась. Враховуючи викладене, а також виходячи з принципу диспозитивності, визначеного в ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поділу майна подружжя, відчуженого на підставі угоди, яка не визнана недійсною у порядку, встановленому законом, у зв'язку з чим не знаходить підстав для задоволення відповідних позовних вимог. А тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed