Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

21 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував наступним. [PERSON], [INFO] є одинокою матір"ю малолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сім"я перебуває на обліку в сільській раді та службі у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. На теперішній час, за заявою матері, діти влаштовані на тимчасове утримання до Миколаївського обласного будинку дитини. Відповідачка не цікавиться життям та здоров"ям дітей, не вживає заходів до покращення умов їх проживання для повернення, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов"язків, припинила відвідувати дітей у дитячому закладі. У житловому будинку, де проживає відповідачка повна антисанітарія, безлад, холодно. Остання не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, живе за рахунок тимчасових заробітків. На заходи впливу відповідачка не реагує. Позивач, посилаючись на те, що повернення дітей до матері є небезпечним для їх життя та здоров"я, морального виховання, просив суд постановити рішення, яким відібрати дітей у відповідачки без позбавлення її батьківських прав та стягнути з останньої аліменти на їх утримання. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд про їх задоволення. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю, підтвердила, що дійсно не має умов для проживання та виховання дітей, а тому їм буде краще у притулку. На теперішній час не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, власного житла також немає, мешкає у будинку діда, проживає за рахунок тимчасових заробітків. Представник третьої особи також просив суд про задоволення позовних вимог позивача, вважає за доцільне відібрати дітей у відповідачки. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ч.1 ст.170 та ч.1 ст.164 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, якщо вони (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться з нею, не забрали її з пологового будинку або інших передбачених законом підстав. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей, виданих 18 вересня 2013 року Міським відділом ДРАЦС РС Миколаївського міського управління юстиції та 09 квітня 2015 року виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області відповідно (а.с.6-7). [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає по [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї, виданої 14 березня 2017 року за №388 (а.с.8) та паспортними даними (а.с.5). Згідно розпоряджень голови Снігурівської райдержадміністрації від 28 січня 2014 року №37-р та 10 вересня 2014 року №359-р, 07 липня 2015 року №280-р, 09 червня 2016 року №246-р малолітня [PERSON] направлена на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини (а.с.10-13). За час знаходження малолітньої [PERSON] у дитячому закладі за період з 2014-2016 роки, остання у 2014 році відвідала дитину 26 разів, 2015 році - 4 рази, а у 2016 році взагалі припинила відвідувати, що підтверджується копією довідки головного лікаря Миколаївського обласного будинку дитини від 07 червня 2016 року №03-591-03 (а.с.14). Як вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов життя сім"ї відповідачки від 01, 05, 08, 20 квітня, 24, 27 травня, 08 червня, 07 грудня 2016 року, 31 січня 2017 року (а.с.16-24), [PERSON] проживає у житловому будинку дідуся [PERSON] разом з ним та малолітньою донькою [PERSON], [INFO]. У приміщенні антисанітарні умови, брудно, холодно, відсутні продукти харчування. Відповідачка живе за рахунок тимчасових заробітків та пенсії дідуся. Дитина не доглянута, брудна, у будинку відсутні умови для проживання та виховання дитини. Двічі відповідачку було попереджено про наслідки ухилення від виконання обов"язків щодо забезпечення необхідних умов утримання, навчання та виховання дітей (а.с.2526). Вказане у актах підтвердили у судовому засіданні і свідки. Так, свідок [PERSON] - інспектор по роботі з молоддю ствердила, що відповідачка умов для проживання дітей не створила, в будинку антисанітарія, за малолітньою [PERSON] не слідкує, на зауваження не реагує, антисанітарія за місцем проживання відповідачки становить загрозу для здоров"я дітей. Намагалися вживати заходів з соціального супроводу сім"ї відповідачки, однак це не дало позитивного результату. Свідок [PERSON] (односелець) суду повідомив, що відповідачка з неблагополучної сім"ї. Вона працьовита, працює по найму та живе за рахунок тимчасових заробітків, але вісі кошти забирають її батько та брат, які зловживають спиртними напоями. За місце проживання останньої відсутні умови для проживання дітей. На теперішній час відповідачка не працює, але є працездатною особою, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, живе за рахунок тимчасових заробітків, вагітна третьою дитиною. Згідно розпорядження голови Снігурівської райдержадміністрації від 17 листопада 2005 року №784-р відповідачка є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.9). Згідно висновку від 05 квітня 2017 року №12, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Снігурівської райдержадіміністрації вважає за доцільне відібрання дітей у їх матері без позбавлення батьківських прав. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом з'ясовано, що кожен з вище вказаних факторів має місце по відношенню до дітей відповідачки, оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, тобто не забезпечує їм належних умов для проживання, а саме прибирання, дотримання санітарних умов у житловому будинку, місць для навчання дітей, забезпечення їх одягом, шкільним приладдям та іншими предметами першої необхідності, незважаючи на здійснення виховного впливу з боку органу опіки та піклування, а також працівників центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді своєї поведінки не змінила, а тому, враховуючи вище зазначене, зважаючи на те, що висновок органу опіки та піклування свідчить про доцільність відібрання дітей у відповідачки, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки залишення дітей з відповідачкою за таких умов їх проживання є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Тобто, на сьогодняшній день матір дітей не має можливості забезпечити належні умови для утримання, виховання та розвитку дитини. Крім того, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки малолітні діти відповідачки не отримують від неї грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню відповідно до ст.180 СК України. Згідно ст.182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд приймає до уваги те, що відповідачка не працює, але є працездатною, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, живе за рахунок тимчасових заробітків, а тому стягує з неї аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За такого, позивач надав достатньо допустимих та належних доказів інших обставин, які обумовлюють необхідність відібрання дітей у матері, а тому позовна заява позивача є обґрунтованою, знайшла своє підтвердження у ході розгляду справи та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову, у загальному розмірі 1280грн., з яких 640грн. - за позовну вимогу немайнового характеру про відібрання дітей та 640грн. за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: approved