Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоровя з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» (далі [PERSON] «ЦГЗК) -138240,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював на підприємствах міста в умовах впливу шкідливих виробничих факторів більше 11 років 6 місяців, в тому числі більше 4 років на підприємстві відповідача. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 18.12.2007 встановлено, що професійне захворювання виникло в тому числі робота на [PERSON] « ЦГЗК». Висновком МСЕК від 17.12.2008 [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності строком з 01.02.2009 безстроково, встановлена третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час переносить і буде в майбутньому переносити фізичний біль в попереку. У звязку з захворюванням було порушено нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] ЦГЗК проти позову заперечував у повному обсязі та вказав, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, в шкідливих умовах на підприємстві позивач пропрацював 4 роки, більшу частину своєї трудової діяльності провів на ВАТ « ПівнГЗК», де був складений акт розслідування професійного захворювання. При прийомі на роботупозивач був ознайомлений і згоден із наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, можливими наслідками їх впливу на здоровя. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має 33 роки 8 місяців загального стажу, з них 11 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. [PERSON] почав свою трудову діяльність на [PERSON] « ЦГЗК» з 16.06.1980 по 01.10.1982 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів; з 09.10.1989 по01.12.1989 електромонтером ЦКЛ; з 29.09.1992 по 04.10.1994 водієм БілАЗ -75191 по вивезенню гірничої маси з карєру у шкідливих умовах праці, вказані факт не оспарюються сторонами. 13.11.2007 р. [PERSON] з інституту медичної праці АМН України встановлено професійне захворювання:Основний: хронічне попереково-крижова радикулопатія на стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим компонентом .М54.1 Супутний: Дифузний кардіосклероз СН-О. Хронічні гастрит, холецистит, панкреатин. Захворювання професійне. За виявленими професійними захворюваннями ВАТ « ПівнГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 грудня 2007 року. Відповідно до акту причиною професійного захворювання стала робота протягом 11 років 6 місяців в умовах вплив підвищених рівнів вібрації та вимушеної робочої пози. Вібрація: транспортна технологічна: 106-108 дБ при ГДР -101 дБ, транспортна: 1112 дБ при ГДР -107 дБ. Робоча поза: перебування з нахилом тулуба до 30/ більше 30 градусів: 30,5 -72,8 / 1.2 при допустимому 25/-%. Відповідно до п.19 встановлені особи, які не виконала норми і правила праці, гігієни, регламенти та нормативи: Адміністрації ЦГЗК, РУ ХХ партзїзду ВО «Кривбасруда», АТ і ВАТ « Суха Балка», ВАТ «ПівнГЗК» Висновком МСЕК серія ДНА №028391 від 17.12.2008 р., позивачу встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 40 % з 01 лютого 2009 року безстроково, група інвалідності третя. Згідно рекомендації МСЕК у позивача є потреба в санітарно курортному лікуванні,медикаментозного лікування, ВПМ, ПФК, масаж, напівжорсткий корсет. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, наявних у справі, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування. Він фактично обмежений в роботі, постійно відбуває болі у попереково-крижовому відділі хребта, відчуває заніміння правої по задньо боковій поверхні до пальців стопи, утруднена хода, відчуває серцебиття, втому.Позивач не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання, та принижує його самооцінку. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово.Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, тому позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частина 4 статті 153 КЗпП України наголошує: власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих позивачем доказах, встановлений факт завдання йому моральної шкоди підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 2371КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, якийпереносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 14\~400 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00грн.

Outcome: approved