Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач проситьстягнути з відповідача ТзОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» на його користь 18000,00 грн., оплачених 01.07.2015 року №7580110005 як авансовий платіж за наслідками розірвання договору фінансового лізингу № д-01619 від 30.06.2015 року та витрати з надання правової допомоги адвокатом. Свій позов мотивує тим, що 30.06.2015 року між ним та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» був укладений договір № д -01619 фінансового лізингу з додатками №1, №2, №3, предметом якого є транспортний засіб Ssand Yong Korando модифікація STD, об'єм двигуна 2.0 л. бензин., тип КПП - механічний привід передній. За умовами договору ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна», (лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати йому (лізингоодержувачу) в користування предмет лізингу на строк та на умовах передбачених п. 1.3 договору, а він зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами договору. Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначено графік авансових платежів - по 925, 93 доларів США, вартість предмета лізингу 22 222, 22 доларів США або 500 000 грн. суму адміністративного платежу - (10% від вартості предмета лізингу) 2 222, 22 дол. США, а також суму комісії за передачу предмета лізингу (3%) - 666, 6 доларів США. Зазначений курс долара на 30.06.2015 року - 22.50 грн. за 1 долар США та вказано, що відповідно до ст. 524, 533 ЦК України грошові зобов'язання виконуються у гривнях. Додатком №2 до договору фінансового лізингу вказана ціна згаданої марки та моделі автомобіля - 22 222, 22 доларів США. Додаток №3 до договору фінансового лізингу йому не наданий. 30.06.2015 року представником відповідача [PERSON], йому були надані банківські реквізити для оплати авансового платежу в сумі 30 000 грн., а також адміністративного платежу в сумі 20 000 грн., які рекомендовано оплатити терміново, оскільки закінчувався термін дії акції на придбання предмету лізингу. 30.06.2015 року він оплатив по квитанції №7583010033 адміністративний платіж в сумі 20000, 00 грн., а 01.07.2015 року ним проведена оплата авансового платежу в сумі 30000, 00 грн. по квитанції №7580110005. Оплата коштів відповідачеві в сумі 50000, 00 грн. була проведена по двох квитанціях на підставі виставлених відповідачем рахунків. 09.07.2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору фінансового лізингу від 30.06.2015 року і про повернення сплачених ним коштів. 30.07.2015 року ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» повідомило листом №423 від 30.07.2015 року, що договір лізингу № д -01619 30.06.2015 року вважається розірваним з 04.07.2015 року. Однак відмовило в поверненні коштів, мотивуючи відмову тим, що авансових платежів він не здійснював, а сплачений адміністративний платіж в сумі 50000, 00 грн. не підлягає поверненню взагалі. Підстави для розірвання договору фінансового лізингу наступні. Під час укладення договору він повідомляв про те, що бажає придбати автомобіль Ssand Yong Korando 2013 року випуску, об'єм двигуна 2.0 л дизпаливо, тип КПП - механічний, привід передній, вартістю не більше 230000 грн. Саме про придбання такого автомобіля він повідомив представнику [PERSON] Проте, на його думку в договорі викладено недостовірну інформацію про предмет лізингу, вказавши предмет лізингу - автомобіль Ssand Yong Korando модифікація STD, об'єм двигуна 2.0 л бензин, тип КПП - механічний привід передній. В п. 8.2 договору зазночено вартість автомобіля 22 222, 22 дол. США, що становить 500000 грн. Як пояснила представник відповідача, незважаючи на те, що акція закінчується 30.06.2015 року вартість автомобіля вказана в більшому розмірі - 500 000 грн., так як це пов'язано з «розтаможкою» автомобіля. Тобто, представник відповідача навмисно ввела його в оману щодо обставин, що мають істотне значення, а, отже, умови договору щодо предмету лізингу і його вартості не відповідає його бажанню придбати саме такий автомобіль. Крім того, оспорюваний договір фінансового лізингу із додатками до нього порушує його права як споживача, містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг», відмова відповідача у поверненні сплачених ним коштів є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору та вимогам закону. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають право лише відповідачу на збільшення платежів, і позбавляють його можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору. Договором передбачено право лише лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Виконання зобов'язань забезпечено тільки його відповідальністю. Окрім цього договором передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, при цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. Таким чином, умови договору вважає несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, і, як наслідок, створюють дисбаланс прав та обов"язків на шкоду споживача, що і слугувало підставою для звернення до відповідача з заявою про розірвання вказаного договору. Відмову відповідача в поверненні частини сплаченого ним авансового платежу суперечить п.12.1 ст.12. укладеного договору, у відповідності до якого після розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, поверненню підлягає 60 % сплаченого авансового платежу, що становить 18000,00 грн., що і слугувало зверненню до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просла його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіслав суду свої заперечення та клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В своєму запереченні на позовну заяву зазначив, що у п.п.10.2,10.3 ст.10 укладеного договору фінансового лізингу від 30.06.2015 року міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. Відповідно до п. 9.7 договору, кошти які сплачуються лізингоодержувачем до момету отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу. Окрім цього, в договорі зазначено, що адміністративний платіж -першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Позивачем 30.06.2015 року та 01.07.2015 року двома квитанціями було сплачено першочерговий адміністративний платіж платіж в розмірі 50 000 грн. Відповідно до п.12.1 договору лізингоодержувая, який сплатив адміністративний платіж, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Вважає, що умови надання позивачу послуг на підставі договорів та інформація про ці послуги викладені досить детально та ясно, як в договорах, так і в додатках до них, тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги, що підтверджується його особистим підписанням кожної сторінки договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Стосовно твердження позивача про введення його відповідачем навмисно в оману зазначив про те, що позивачем не наведено жодного доказу його обману щодо природи правочину або прав чи обов»язків за договором. Перелік його прав та обов»язків, природу правочину та перелік прав та обов»язків ТОВ «Євролізинг Україна» позивачу було відомо, що підтверджується його підписами на договорі та додатках до нього. А тому відповідачем не вчинено жодної дії, яка б вводила позивача в оману, відповідачем не повідомлено жодної обставини, яка не відповідає дійсності. Щодо твердження позивача про несправедливі умови договору вказав про те, що позивачем в позовній заяві жодним чином не доведено того, що умови договору порушують принцип добросовісності у розумінні п.6 ч.1 ст.3 та чи ст. 509 ЦК України; того, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; та того, що умови договору завдають якоїсь шкоди споживачеві. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 30.06.2015 року між [PERSON] та ТзОВ "Євролізинг Україна" було укладено договір фінансового лізингу № 01619. Цього дня на виконання вказаного договору позивач сплатив адміністративний платіж в сумі 20000, 00 грн., а 01.07.2015 року проведена оплата авансового платежу в сумі 30000, 00 грн., згідно п.4.1. Договору та додатку № 1 до договору фінансового лізингу, про що свідчать квитанція про здійснення касової операцї№7583010033 від 30.06.2015 року та №7580110005 від 01.07.2015 року. Згідно п.1., п.8.2. договору предметом лізингу є транспортний засіб Ssand Yong Korando модифікація STD, об'єм двигуна 2.0 л/ бензин., тип КПП - механічний, привід передній, вартістю 22222,22 доларів США, що на час укладання договору, згідно обмінного курсу долара еувівалентно 500 000,00 грн. У додатку №1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу - 22222,22 доларів США.; авансовий платіж -50%; сума виплат авансового платежу-11111,11 доларів США, щомісячний авансовий платіж - 925,93 доларів США; адміністративний платіж (10% від вартості предмету лізингу) - 2222,22 доларів США, комісія за передачу - 666,67 доларів США. Умовами договору лізингу передбачено: 4.1. Лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів - адміністративного платежу; - авансового платежу;- комісії за передачу предмету лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору. 1.4. Лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. 4.4. У випадку наявності дефектів Предмета Лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію Предмета Лізингу, Лізингоодержувач та Лізингодавець мають право відмовитися від підписання Акту приймання-передачі, і Лізингодавець повинен замінити такий Предмет Лізингу згідно з умовами п.1.8. даного Договору. 2.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання його сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов"язань сторонами за даним договором до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. 2.2. Строк лізингу починається з дати передачі предмету лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. У відповідності до договору, адміністративний платіж це - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. 12.1.Лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та частково або повністю сплатив авансовий внесок на не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. З наведеного вбачається, що відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак при розірванні договору лізингодавцем жодних санкцій не передбачено, що на думку суду приводить до дисбалансу договірних відносин. Крім цього, з матеріалів справи вбечається, що відповідач не обґрунтував співмірність розміру адміністративного платежу ( 10% від вартості предмету лізингу, що складає 50 000 грн.) за організацію (перевірку, розгляд, підготовка) даного договору лізингу, що, в свою чергу, порушує принципи добросовісності та справедливості. Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів . Відповідно до ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником). Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови, сплата яких здійснюється в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 - 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В порущення вищенаведених нормативно-правових актів, в укладеному між сторонами договорі фінансового лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Окрім цього, суд вважає, що умова оспорюваного договору, зокрема, п. 1.4., про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, є суперечливими між собою та суперечать вимогам ч. І ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця в тому випадку, коли вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем. Зміст ч. 1 ст. 808 ЦК України свідчить про те, що солідарна відповідальність лізингодавця та постачальника в такому випадку настає за всіма вимогами лізингоодержувача, які зазначено в цій нормі, тобто лізингодавець поряд з продавцем стає зобов'язаною перед лізингоодержувачем особою за всіма вказаними вимогами. Враховуючи відсутність на момент укладення договору домовленості між сторонами про продавця транспортного засобу, відповідно до змісту договору та п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач, суд вважає, що пункт 1.4. Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо, обмежують права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках, є несправедливим. Зміст розділу 12 Договору, зокрема, пункту 12.1, свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 Договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. І ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності. В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг", ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. З огляду на зазначене, суд вважає, що такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін та спростовує твердження відповідача про досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, що підтверджується підписом лізингоодержувача на кожній сторінці договору. В силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними. Про дисбаланс інтересів сторін у цьому договорі свідчить і те, що, всупереч вимогам закону, позивач позбавлений можливості визначитись з усіма можливими необхідними витратами на придбання предмету лізингу, з огляду на те, що він, відповідно до розділу 11 договору, набуває право на його придбання у власність (викуп) не раніше сплати всіх платежів, передбачених п. п. 11.1, 11.2, 11.3. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Така умова договору, яка ставить позивача перед обов'язком можливої сплати і тих витрат, розмір яких не визначений у договорі, з огляду на те, що лізингодавцю надається право вимагати сплати і тих витрат, яких він не зазнав, але міг зазнати, також свідчить про їх несправедливість, як умову визнання наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки надає право лізингодавцю в односторонньому порядку вирішувати питання про розмір цих витрат без права лізингоодержувача відмовитись від оплати витрат, розмір і перелік яких не обумовлений договором, наслідком чого може стати відмова відповідача від укладення договору купівлі-продажу. Про дисбаланс прав та обов'язків сторін свідчить і зміст розділу 10 «Сплата лізингових платежів» договору, зокрема, п. п. 10.4., 10.5., які є також несправедливими, оскільки, всупереч вимогам п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», надають право відповідачеві визначення ціни предмета лізингу на момент його поставки споживачеві та разом з іншими умовами надають йому можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, передбачають неповернення здійснених платежів у разі відмови від зміни лізингових платежів. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Положення п. п. 10.4., 10.5. Договору, відповідно до яких лізингові платежі можуть коригуватися, а лізингодавець має виключне право на односторонню їх зміну, свідчать про те, що в умови договору закладене можливе заподіяння шкоди інтересам споживача. Всупереч вимогам п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 10, ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч. 1 ст. 767, ч. 2 ст. 768 ЦК України в договорі фінансового лізингу від 30.06.2015 року не передбачений обов'язок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, який би відповідав його призначенню, не встановлена та повністю виключена в договорі відповідальність лізингодавця за передачу предмета лізингу неналежної якості. Окрім цього, договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не надається лізингоотримувачу. Одночасно для нього встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Виконання зобов'язань забезпечене лише відповідальністю лізингоотримувача. В договорі лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені та збитків. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією листа від 30.07.2015 року № 423, договір лізингу №д01619 від 30.06.2015 року вважається розірваним з 14.07.2015 року на підставі поданої [PERSON] заяви. Ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Суд вважає, що твердження позивача про те, що перераховуючи на рахунок відповідача 30 000,00 грн. він був впевнений, що частково оплачує вартість автомобіля є обгрунтованим, оскільки як вбачається з виставленого відповідачем рахунку із зазначеним у ньому призначенним платежу та квитанції № [NUMBER] від 01.07.2015 року зокрема, у них чітко видно, що сплачена вище сума являється авансовим платижем. Крім того, цілком логічним являється те, що жодна особа свідомо, розуміючи явну, очевидну невигідність, з економічної точки зору, не погодилася б сплачувати 30000 грн. лише як винагороду за підготовку документів для укладення договору, так як ця сума вочевидь не відповідає обсягу робіт та є надто завищеною. Згідно положень ч. 1,пп. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»- нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману: пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійними. Порушення цієї норми закону знайшло відображення в тому, що відповідач при укладенні з позивачем договору фінансового лізінгу завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 30000 грн. під вигляд "адміністративний платіж" та свідомо вводячи позивача в оману, вказав у виставленому відповідачем рахунку призначення платежу "авансовий платіж" при цьому в договорі заздалегіть прописавши, що"адміністративний платіж підлягає сплаті лізингоодержувачем за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату", який за умов договору не повертається в жодному випадку. Отже, суд вважає, що умови договору свідчать про їх несправедливість з посиланням на те, що для визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві (відповідно до правової позиції , викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13). Також суд важає, що вказані пункти договору, укладеного між сторонами, є несправедливими, оскільки містять умови, що свідчать про дисбаланс прав та обов'язків сторін на шкоду позивачеві. Таким чином, на підставі аналізу вказаних вище правових норм та досліджених в судовому засіданні доказів,виходячи з принципу диспозитивності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 509, 806-808 ЦК України, ст.ст. 1-3,6,7,10,11,16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст.18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: approved