Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся з позовною заявою Орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] , померла [INFO] . Неповнолітній [PERSON] , після смерті матері перебуває на вихованні та утриманні рідної тітки [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Батько [PERSON] взагалі не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям, матеріально не утримує. Дана інформація підтверджується актом обстеження умов проживання [PERSON] , складеним представниками Маловасилівської сільської ради. [PERSON] закінчив 9 класів Опорного закладу Троїцької ЗОШ І-ІІІ ст., інформація із навчального закладу вказує на те, що [PERSON] самоусунувся від виховання батьківських обов`язків. Жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не цікавився навчанням свого сина. В телефонному режимі працівниками служби у справах дітей із [PERSON] проводилася профілактична бесіда щодо відповідального ставлення до батьківських обов`язків, в зв`язку з тим, що батько мав намір відмовитися від своїх прав на дитину, але результату дана бесіда не дала. Позивачу відомо, що на даний час відповідач проживає та працює в м. Одеса. Також позивач, зазначає, що [PERSON] був запрошений та не з`явився на засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, де розглядалося питання про доцільність його позбавлення батьківських прав, що ще раз вказує на його байдуже ставлення до подальшої долі сина [PERSON] . Представник позивача органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, діючий на підставі довіреності (а.с.48) у судове засідання на розгляд справи не з`явився. При цьому, надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача у зв`язку із службовою зайнятістю. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов (49). Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився. Однак, 13 січня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, щодо позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] позовні вимоги визнає, а щодо стягнення аліментів на його утримання позов не визнає, оскільки фактично він не є його батьком (а.с.50). Відповідно до вимог ч.7 ст. 178 ЦПК України відповідач у встановлений йому строк в ухвалі про відкриття провадження від 17 вересня 2019 року відзив на позовну заяву позивачки до суду не подав. Частиною 8 статті 178 ЦПК передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву представника позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, взявши до уваги заяву представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Дороцьке, Дубосарського району, Республіки Молдова та зареєстрований в с. Великобоярка, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 1999 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.19). Встановлено, що неповнолітній [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується копією поновленого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8). З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного Кодексу України, вбачається, що в відомостях про батьків неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьком зазначається - [PERSON] , а матір`ю зазначена - [PERSON] (а.с.3). Згідно копії паспорту з безконтактним електронним носієм, виданого 22 листопада 2018 року, органом - 5138, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ананьїв, Одеської області та відповідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.7). Встановлено, що мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , померла - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2019 року Любашівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї складеного членами комісії Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області, вбачається, що на момент обстеження встановлено, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] проживає біля своєї тітки [PERSON] . Батько [PERSON] від народження участі у фінансуванні та вихованні дитини не приймав, зовсім не спілкувався та не опікувався дитиною, не цікавився життям і здоров`ям свого сина (а.с.6). Також, в матеріалах справи міститься копія письмової заяви написаної 30 травня 2019 року [PERSON] на ім`я начальника служби у справах дітей Любашівської РДА Одеської області, в якій зазначено, що він просить порушити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.5). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області від 25 червня 2019 року, вбачається доцільність в інтересах [PERSON] , [INFO] позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.2). Суд, при розгляді цивільних справ керується принципом верховенства прав, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2,4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу. Право на повагу до сімейного життя охороняється Конституцією України ( ч.1 ст.32) а також ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною другою статті 8 Конвенції визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов`язок матері та батька. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не утримує його та не спілкується з ним. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Приписами частини 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на одну дитини, у відповідності до ч.2 ст.182 СК України, суд враховує встановлений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 05 серпня 2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, не виявляє до нього батьківського піклування. Крім того, є всі підстави для стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ч.1 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки вимоги Органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" - у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві заявлено дві позовні вимоги: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір 768,40 грн. за кожну вимогу, тобто загальна сума, котра підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 1536,80 грн.

Outcome: approved