Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

05 листопада 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, в якому вказує, що з 09 листопада 1987 року він працював майстром, а з 02 квітня 2001 року на умовах контракту № 23 був призначений на посаду начальника Березнегуватського районного дорожнього державного підприємства терміном з 02.04.2001 року по 02.04.2004 року. 16 травня 2002 року було створено філію "Березнегуватський райавтодор", керівником якої він став та працював до 01 серпня 2019 року. Згідно з наказом №30-КК від 01 серпня 2019 року року був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням (реорганізацією) філії "Березнегуватський райавтодор" дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор". Проте на момент його звільнення відповідачем не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати, а саме за квітень, травень, червень, липень 2019 року, в розмірі 56 949,69 грн., яка підлягає стягненню та окрім нарахованої заробітної плати з відповідача підлягає також стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з дня звільнення по день ухвалення рішення судом. Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі, а також просив залучити до матеріалів провадження довідку про доходи за період з 01.04.2019 року по 31.07.2019 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала пояснення, в якому просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала частково, просила відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 21 637, 90 грн. щомісячно за період з 02.08.2019 року по день ухвалення рішення суду, оскільки позивачем на підтвердження даної вимоги не надано документально підтверджених доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 09 листопада 1987 року був прийнятий на посаду майстра в Березнегуватський райавтодор, про що свідчить копія витягу з наказу № 51 п.2 від 26.10.1987 року (а.с.7). На підставі наказу № 55-К від 02.04.2001 року позивача було призначено на посаду начальника Березнегуватського районного дорожнього державного підприємства на умовах контракту від 02 квітня 2001 року за № 23 терміном з 02.04.2001 року по 02.04.2004 року (а.с.8). Згідно довідки АА № 572091 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 16 травня 2002 року було створено філію "Березнегуватський райавтодор" дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" "Автомобільні дороги України", керівником якої став позивач (а.с.9-10). Відповідно до наказу № 39-КК від 01 серпня 2019 року позивача було звільнено з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України, а саме у зв`язку з припиненням (реорганізацією) філії "Березнегуватський райавтодор" дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" (а.с.17). На момент звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою № 56 від 30.07.2019 року, наданою філією "Березнегуватський райавтодор" ДП "Миколаївський ОАД", з якої вбачається, що позивач дійсно працював на посаді начальника філії "Березнегуватський райавтодор" і заборгованість перед ним станом на 01 серпня 2019 року року за квітень-липень 2019 року, становить 56 949,69 грн. (а.с.18). Частиною 1 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.4 ЦПК України кожнаособа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції Українигарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП Українивстановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд вважає доведеним наявність перед позивачем заборгованості по заробітній платі, яка на момент розгляду справи складає 56 949,69 грн., з яких: квітень 2019 року - 6 836,94 грн.; травень 2019 року - 6 836,94 грн.; червень 2019 року - 5 009,17 грн.; липень 2019 року - 38 266,64 грн. з урахуванням допомоги при звільненні і невикористаної відпустки, а отже, підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП Україниу взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення, а саме станом на 01 серпня 2019 року філія "Березнегуватський райавтодор" ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги в Україні" не здійснила повний розрахунок з позивачем, проти чого не заперечувала представник відповідача в письмовому поясненні, наданому суду, про причини затримки розрахунку не повідомила. З урахуванням норм ст.116 КЗпП України, яка зобов`язує підприємство розрахуватися з працівником у день звільнення, що не було здійснено відповідачем, суд вважає, що підприємство повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За положеннями діючого трудового законодавства на власника покладається обов`язок в останній день роботи, цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення, видати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. При розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд виходить з положень "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абзацу 3 п.2 зазначеного Положення - середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються зокрема одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Згідно довідки про доходи від 31.07.2019 року, наданої філією Березнегуватський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги в Україні", середній заробіток позивача за червень 2019 року складає 5 009,17 грн., за липень 2019 року - 6 441,98 грн. без урахування одноразової виплати та інших нарахувань, а всього 11 451,15 грн. : кількість робочих днів - 42 (за червень 19, липень 23) = 272,65 грн./день (а.с.32). Кількість робочих днів затримки з дня наступного за днем звільнення до часу ухвалення рішення складає 115 днів. Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 02.08.2019 року по 16.01.2020 року, становить 31 354,75 грн. (272,65 грн. х 115 днів). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved