Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Ліквідатора [PERSON] в особі Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія», Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя та після неодноразових уточнень просив стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) матеріальну шкоду в розмірі 80 382,22 гривень (вісімдесят тисяч триста вісімдесят дві гривні 22 копійки) та моральну шкоду в розмірі 4019,11 гривень (чотири тисячі девятнадцять гривень 11 копійок) та стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 70 000 гривень. Позов він обґрунтовував тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди йому було спричинено ушкодження здоровя і у звязку з цим він і звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Представником МТСБУ до суду були надані заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до яких відповідач зазначає, що він не погоджується з позовними вимогами, оскільки процедура банкрутства ПАТ УЕСК не завершена, страхова компанія не визнана банкрутом , а отже позивач може мати претензії до ПАТ УЕСК. Від представника [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву [PERSON], якими відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] знехтував правилами дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного спяніння та перебігаючи дорогу у невстановленому для цього місці, цим порушив Правила дорожнього руху. При цьому, відповідач стверджує, що вини [PERSON] у спричиненні шкоди взагалі немає. Під час судового засідання [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], за участю третьої особи Ліквідатора [PERSON] в особі Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 12\~310 гривень. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] пошкодив його автомобіль та він витратив 12\~310 гривень на його ремонт, які і просив стягнути з [PERSON] в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, в позові просили відмовити, просили зустрічний позов задовольнити. Відповідач ліквідатор [PERSON] в особі ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань від нього не надійшло, про причини неявки до суду не повідомлено. Представник Моторно (транспортне) страхове бюро України в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлялось належним чином, надав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON] в якому просило в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2011 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, водій [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], керуючи особистим, технічно справним автомобілем «HYNDAI-ELANTA» державний номер ВН 3267См, рухаючись в темну пору доби на неосвітленій ділянці проїзної частини по Окружній дорозі зі сторони смт. Авангард в напрямку села [PERSON] в районі електричної опори № 208 по вул. Високовольтній, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], який в стані алкогольного спяніння переходив проїжджу частину дороги зліва направо по ходу руху автомобіля, в невстановленому для переході місці. В результаті ДТП [PERSON] був завдані тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 4234 від 09.11.2011 року. При зверненні за медичною допомогою 11.02.2011 року у громадянина [PERSON] були наявні наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом лобової кістки, відкритий перелом великоберцової кістки правої голені в верхній та середній третині, відкритий перелом малоберцової кістки правої голені в середній третині, рвана рана голені, забійні рани лобової області. Відповідно до висновку експерта № 81 від 24.02.2015 року, який проведений за ухвалою суду, у [PERSON] вбачається професійна та загальна втрата працездатності в розмірі 50 (пятдесяти) відсотків. У звязку з тілесними ушкодженнями, які були отримані [PERSON], він перебував на лікуванні в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 11» з 01.02.2011 року по 17.03.2011 року та з 06.02.2012 року по 27.03.2012 року та йому призначалося лікування та виписувалися ліки, що підтверджується листом КУ № 814 від 23.06.2014 року та виписками з медичних карток хворого № 1452/155 та 1551/158. 23.01.2012 року [PERSON] була встановлена друга група інвалідності відповідно до довідки МСЕК № 083897. 21.01.2013 року [PERSON] була встановлена третя група інвалідності відповідно до довідки МСЕК № 965089. По даному факту ДТП була порушена кримінальна справа у відношенні [PERSON] Дана кримінальна справа закривалася 3 рази постановами слідчих органів, а саме 10.02.2011 року (відсутність складу злочину), 09.11.2011 року (відсутність експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень) та 12.04.2012 року (відсутність складу злочину). Остаточно кримінальна справа була закрита 12.04.2012 року постановою про закриття кримінальної справи слідчим Кондращенко В.П. Відповідно до абзацу 4 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК». Кримінальна справа у відношенні [PERSON] була закрита 12.04.2012 року постановою про закриття кримінальної справи. В даній постанові вказано, що, на думку слідчого, причиною вчинення ДТП є порушення вимог п. 4.7. та п. 4.14 «Правил дорожнього руху» самим потерпілим [PERSON], який за межами населеного пункту на неосвітленій частині проїзної частини не впевнився в відсутності небезпеки для себе та інших учасників процесу, переходив проїжджу частину в невстановленому для переході місці в безпосередній близькості біля рухомого автомобіля. Суд, дослідивши матеріали судової справи, докази, надані сторонами, та дослідивши матеріали кримінальної справи, приходить до висновку про те, що такий висновок слідчого не в повній мірі відповідає обставинам справи. [PERSON] знаходився в стані алкогольного спяніння «1.8% етилового спирту в крові» на час дорожньо-транспортної пригоди. Однак, в матеріалах кримінальної справи відсутні дані обовязкового огляду водія [PERSON] під час ДТП на стан алкогольного спяніння. Хоча, представник [PERSON] і вказував на те, що огляд проводився, а матеріали кримінального провадження просто не містять такого огляду у звязку з тим, що вони є неповними, не скористався своїм правом, яке передбачене в ст. 60 ЦПК України, та не надав до суду будь-яких доказів проведення медичного огляду водія [PERSON] Суд враховує вищенаведені обставини при визначення ступеня вини сторін дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 1.10 ст. 1 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах. Тобто, водій має рухатися з такою швидкістю, з якою він має змогу контролювати рух транспортного засобу у конкретних дорожніх умовах. Відповідно до п. 12.1. та 12.2 ст. 12-1 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також: особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Відповідно до Протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.01.2012 року, що проводилося з водієм [PERSON], вбачається, що видимість проїжджої частини складала 62,9 метрів. Однак, водій не зміг зупинити транспортний засіб в межах видимості проїжджої частини відповідно до експертного висновку від 28.03.2012 року. Відповідно до експертного висновку від 28.03.2012 року для зупинення технічно справного автомобіля зі швидкістю 70 км/год мінімальна величина зупиночного шляху складає 62 м. Однак, відповідно до показань самого [PERSON] він рухався на автомобілі зі швидкістю 70-75 км/год. Свідок [PERSON] також вказував, що автомобіль рухався зі швидкістю 80 км/год (пасажир [PERSON]А.). В матеріалах кримінальної справи відсутні інші дані, які б вказували на швидкість руху автомобіля. Швидкість автомобіля, яка була вказана слідчим та на підставі якої проводилася експертиза була визначена тільки відповідно до показань [PERSON], які надані слідчому. В судовому засіданні [PERSON] вказав, що він не памятає з якою швидкість рухався його автомобіль під час ДТП. Таким чином, якщо [PERSON] рухався зі швидкість 75 км/год (про що він вказує в якості свідка), то мінімальна величина зупиночного шляху буде збільшена по відношенню до швидкості в 70 км/год, та якщо користуватися формулою, якою користувався експерт в експертизі від 28.03.2012 року, буде складати 68,6 м. Якщо врахувати показання свідка [PERSON], в яких він вказує про швидкість автомобіля 80 км/год, то величина зупиночного шляху буде складати 75,5 м. Видимість проїзної частини відповідно до матеріалів справи складає 62,9 м. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] під час скоєння наїзду на пішохода [PERSON] порушив п. 12.1. та 12.2 ст. 12-1 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху». Відповідно до матеріалів кримінальної справи ДТП сталося на Окружній дорозі з односмуговим рухом в обидві сторони. Відповідно до постанови про закриття кримінальної справи від 12.04.2012 року встановлено, що наїзд на [PERSON] був здійснений за перехрестям біля маршрутного автобусу, який стояв лівими колесами на проїжджій частині, а правими на узбіччі. [PERSON] та [PERSON] переходили проїжджу частину біля даного маршрутного автобусу. Згідно з показаннями від 01.07.2011 року водія маршрутного таксі, а саме [PERSON], який зупинився на пішохідному переході, слідом за ним рухався легковий автомобіль, який почав проводити маневр обгону з лівої сторони. ДТП сталося біля пішохідного переходу. Відповідно до Протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.01.2012 року, яке проводилося з водієм [PERSON], вказується, що наїзд на пішохода стався за 27,3 м. до пішохідного переходу. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 11.02.2011 року сліди крові [PERSON] були зафіксовані на відстані 9,4 м після пішохідного переходу. Згідно з показанням [PERSON] пішохід [PERSON] після зіткнення вилетів перед стоячим маршрутним таксі. Відповідно до Протоколу відтворення обстановки та обставин події від 01.02.2012 року, яке проводилося з потерпілим [PERSON] та [PERSON], пішоходи переходили проїжджу частину за 5,3 м до пішохідного переходу. Якщо враховувати показання водія [PERSON], то відстань між зіткненням та відбитками крові [PERSON] складає 36,7 м, однак, якщо враховувати показання [PERSON] то відстань між зіткненням та відбитками крові - 14,7 м. З урахуванням того, що на теперішній час відсутні будь-які способи встановлення місця наїзду автомобіля, крім тих, які вказані в кримінальній справі, то суд враховує такі обставини під час винесення рішення по справі. Відповідно до п. 14.6 ст. 14 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху» обгін заборонено: в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом. З урахуванням ширини проїжджої частини та показань [PERSON], суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив п. 14.6 ст. 14 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху». Відповідно до п. 4.7. Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху», пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. В той же час, потерпілий [PERSON], як встановлено в матеріалах кримінальної справи, переходив проїжджу частину в недозволеному місці, чим порушив п. 4.7. Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху». Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). З урахуванням всіх фактичних обставин кримінальної справи та ступеня вини сторін у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідне зменшити саме розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з [PERSON], а розмір матеріальної шкоди стягнути в повному обсязі. Щодо тієї обставини, на яку посилається [PERSON], а саме, що [PERSON] знехтував правилами дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, коли переходив дорогу, суд зазначає, що це не є порушення Правил дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Представник [PERSON] в судових засідання та в запереченнях вказував на те, що він вважає, що ДТП сталося у звязку з непереборною силою або умислом потерпілого. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач за зустрічним позовом не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували обставини того, що матеріальна шкоди завдана [PERSON] у звязку з непереборною силою або умислом потерпілого. Відповідно до квитанцій, які надані до матеріалів справи [PERSON] витратив на придбання ліків грошову суму в розмірі 12\~882,22 гривень. Представник відповідача за первісним позовом вказує на необґрунтованість вищевказаних витрат у звязку з тим, що він вважає невизначені резинові вироби, хірургічні леза, перчатки хірургічні, бахіли, мило, воду «Моршинська» такими, що не мають відношення до лікування [PERSON] Однак, суд до таких висловів представника [PERSON] ставиться критично через те, що на думку суду невизначені резинові вироби, хірургічні леза, перчатки хірургічні використовувалися та були куплені в тому числі під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні. Крім того, суд не погоджується з висновками представника відповідача щодо непризначення препарату «Крастело» для лікування [PERSON] у звязку з тим, що відповідно до листа Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 11» № 814 від 23.06.2014 року такий препарат був призначений лікарем. Крім того, а матеріалах справи міститься чек на придбання титанових конструкцій на суму 3600 гривень. Таким чином, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню грошову суму в розмірі 12\~882,22 гривень на лікування та придбання ліків. Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1195 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. [PERSON] є столяром художньої меблі, що підтверджується дипломом № 010381 від 26 червня 1991 року. Відповідно до довідки б/н від 23.06.2015 року [PERSON] 27.01.2011 року звернувся до ФОП [PERSON] (ІН: [NUMBER]) з заявою про прийняття на посаду робітника з укладки підлоги з окладом 2\~500 гривень. До роботи він мав приступити 07.02.2011 року о 9-тій годині ранку, але приступити не зміг у звязку з пошкодженням здоровя в ДТП. До того ж, в довідці вказано, що з урахуванням того, що робота на посаді робітника з укладки підлоги потребує фізичного навантаження на опорно-рухову систему, яку [PERSON] пошкодив у ДТП, то прийняти [PERSON] на посаду робітника з укладки підлоги з окладом 2\~500 гривень не є можливим. [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 643098 від 08.02.2010 року та випискою з ЄДРПОУ № 704205 від 30.08.2011 року. До того ж, серед видів діяльності [PERSON] міститься у тому числі КВЕД 43.33, а саме покриття підлоги й облицювання стін. Згідно з висновком експерту № 81 від 24.02.2015 року [PERSON] у звязку з травмою, яка отримана під час ДТП 01.02.2011 року, втратив професійну та загальну працездатність (постійну) в розмірі 50 %. У звязку з вищенаведеним, [PERSON] має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва під час ДТП в розмірі 1250 гривень на місяць (2500*50%). Загалом розмір втраченого заробітку складає 67 500 гривень, що рахується наступним чином з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року 15\~000 гривень (12*1250 гривень); з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року 15\~000 гривень (12*1250 гривень); з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року 15\~000 гривень (12*1250 гривень); з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року 15\~000 гривень (12*1250 гривень); з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року 7\~500 гривень (6*1250 гривень). [PERSON] застрахував свою відповідальність в ПАТ «Українська екологічна страхова компанія», що підтверджується полісом № ВЕ 792 91 35. 11.11.2013 року Постановою Господарського суду м. Києва Приватне акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія» (код ЄДРПОУ: 30729278) було визнано банкрутом та призначено ліквідатором даного підприємства [PERSON]. В даній постанові Господарського суду м. Києва від 11.11.2013 року вказано, що за наслідками подання запитів до держаних реєстраторів та інших органів зі спеціальною компетенцією, не було виявлено активів підприємства, а саме ПАТ «Українська екологічна страхова компанія». Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У звязку з тим, що ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» визнана банкрутом постановою Господарського суду м. Києва від 11.11.2013 року та в даній постанові вказано, що жодних активів підприємства не було виявлено (недостатньо майна та коштів ПАТ «УЕСК») то саме Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) має виплачувати [PERSON] шкоду, завдану у звязку з ушкодженням здоровя, замість страховика ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» відповідно до ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, сума страхового відшкодування, у звязку з визнанням банкрутом ПАТ «УЕСК», має бути виплачена Моторно (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ). [PERSON] звертався до МТСБУ, що підтверджується курєрською накладною № 005342, однак будь-якої відповіді [PERSON] не було отримано. Тобто, розмір втраченого заробітку, який має бути стягнутий на користь [PERSON] з Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) складає 67\~500 гривень. Також, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Тому, Моторно (транспортне) страхового бюро України (МТСБУ) зобовязано сплатити [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4019,11 гривень (0,05*80382,22гривень) (шкода заподіяна потерпілому). Таким чином, загальна сума відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП [PERSON] складає 84\~401, 33 гривень (4019,11 гривень (моральна шкода) + 80\~382,22 гривень (шкода, завдана внаслідок ДТП). Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настання і інших негативних наслідків. З урахуванням обставин судової справи суд вважає, що [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у вказаних позивачем негативних наслідках немайнового характеру, у пережитому в ДТП переляку, нервовому струсі, моральних стражданнях, у побутових незручностях, в зусиллях для налагодження свого нормального життя. Суд враховує, що своєчасно відповідачем шкоду не відшкодовано, що є обставиною, яка побільшила розмір моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь страждань і негативних наслідків немайнового характеру. Розмір компенсації моральної шкоди суд визначає в 10000 грн. (десять тисяч гривень), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Підстав для визначення компенсації у більшому розмірі суд не вбачає. Щодо зустрічного позову суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1193 ЦК України вказує обставини урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди. Згідно Постановою ВССУ від 06.11.2013 року аналіз положень ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо). Правила спеціальних деліктів, в тому числі положення ст. 1193 ЦК України має перевагу у застосуванні перед положенням ст. 1166 ЦК України. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у випадках, коли разом із завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки (не внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) завдано також шкоди джерелу підвищеної небезпеки і цьому сприяла груба необережність потерпілого, згідно з положеннями статті 1193 ЦК може бути зменшено розмір відшкодування шкоди потерпілому. Покладення на нього із цих підстав відповідальності за шкоду, завдану при цьому джерелу підвищеної небезпеки, статтею 1193 ЦК не передбачено. До того ж, суд звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом посилається на акт виконаних робіт ФОП [PERSON] Відповідно до даного акту роботи виконані 12.06.2012 року. Відповідно до даних робіт було виконано в тому числі заміна лобового скла. Грошова сума за ремонт нібито також була сплачена 12.06.2012 року. В той же час, до зустрічного позову був наданий товарний чек на купівлю автоскла, який нібито був замінений ФОП [PERSON] Відповідно до даного товарного чеку скло купувалося 16.07.2012 року. Таким чином, скло купувалося (16.07.2012 року) вже після того, як воно було встановлене (12.06.2012 року). У звязку з вищенаведеними обставинами суд критично ставиться до розміру витрат, на які посилається позивач за зустрічним позовом. Крім того, суд вважає, що наданням таких квитанцій [PERSON] та його представник грубо зловживають своїми правами та мають на меті незаконне збагачення. Крім того, суд не погоджується з доведеністю витрат позивача на зберігання автомобіля на спецмайданчику. [PERSON] не надано доказів того, яким чином зберігання автомобіля на приватній автостоянці пов'язано з дорожньо-транспортною пригодою, учасником якої став [PERSON] Також у квитанції не зазначено, за який проміжок часу була здійснена оплата стоянки, вартість години, або доби перебування транспортного на ній, тому не можна встановити, чи є сума в 714 грн. співрозмірною цьому часу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У звязку з ненаданням до суду належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial