Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

27.11.2020 позивачка [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту спільного постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу позивача та [PERSON] у період часу з 03.08.2005 до 06.09.2020. Визнання об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіля Samand Soren та гаража № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автолюбитель»; визнання права власності на 1/2 частку автомобіля і гаража; припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину гаража та скасування державної реєстрації. Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначила, що з 03 серпня 2005 року вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Проживали вони разом за адресою: [ADDRESS] . В період їх спільного проживання ні [PERSON] , ні [PERSON] в зареєстрованих шлюбах із іншими особами не перебували. За час їх спільного проживання за спільні кошти було придбано 25.03.2013 автомобіль Samand Soren днз [NUMBER] та 30.12.2014 гараж [ADDRESS] . Все зазначене майно було оформлено на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на все його майно. Своїм нотаріально посвідченим заповітом від 22 жовтня 2015 року належну йому квартиру [ADDRESS] , в якій вони спільно проживали, заповідав позивачці. Окрім неї, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які мають право в порядку спадкування оформити на себе право власності на 1/2 частину спірного майна, що належала їх батьку. Однак відповідачі повідомили позивачку про свої права на все майно, оформлене на ім`я спадкодавця. В зв`язку із цим позивачка звернулася до суду за захистом свої прав із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Ухвалою суду від 01.12.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для доплати судового збору в розмірі 1681, 60 грн (а.с.66). Ухвалою судді від 18.12.2020 провадження в справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. 11.01.2021 відповідачі направили відзив на позовну заяву. Зазначили, що вони є дітьми та спадкоємцями їх батька [PERSON] . За життя батько не повідомляв їм, що проживає із [PERSON] як чоловік та дружина, вони ніколи її не бачили на сімейних святах разом із батьком. Їм відомо зі слів батька, що вони знайомі зі школи та [PERSON] проживає в с. Зубівка Миргородського району у власному будинку. Вона не була зареєстрована навіть тимчасово в квартирі, яка належить батьку. Він її не зазначав, як члена родини у своїх заява про призначення субсидії. З його слів їм відомо, що позивач наполягала в рахунок оплати її послуг по виконанню домашніх робіт зробити заповіт на її ім`я, на половину належної йому квартири в м. Миргороді, де він проживав. Про наявність такого заповіту вони дізналися з позову [PERSON] до їх матері. Разом з тим батько висловлював наміри залишити заповіт на ім`я відповідачів, на належні йому автомобіль та гараж, постійно переказував їм грошові кошти через установу банку, оскільки окрім пенсії, до дня смерті мав значні заробітки, працюючи в галузі нафтовидобувної промисловості на іноземні фірми. З цих підстав надані позивачем до її позову письмові докази ніяким чином не підтверджують факту саме їхнього спільного проживання, як чоловіка та жінки без шлюбу. Тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі (а.с.78-79). Також, 11.01.2021 [PERSON] та [PERSON] направили зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (а.с.89). В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що вони є дітьми [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Вони як спадкоємці першої черги подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після батька. Їм відомо, що 25 березня 2013 року батьком було придбано автомобіль марки Samand Soren, реєстраційний номер [NUMBER] , а 13 грудня 2014 року куплено гараж № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гаражний колектив «Автолюбитель». На це майно, батько нікому заповіту не залишив, тому просили прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] від 27.11.2020. Ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності по 1/2 частині за кожним на автомобіль марки Samand Soren, реєстраційний номер [NUMBER] та на гараж № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , що належали їх батькові [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнути з відповідача на їх користь всі понесені судові витрати, і всі судові витрати, які ними будуть понесені у зв`язку із розглядом справи. 18.01.2021 [PERSON] направила на адресу суду відповідь на відзив від 11 січня 2021 року в якому просила відхилити заперечення відповідачів та задовільнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 95-96). 26 січня 2021 року ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження та прийнятті зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. На переконання суду обидва позови виникли з різних правовідносин. Так обґрунтування первісного позову покладається на положення Сімейного кодексу України з приводу підстав виникнення спільної сумісної власності, а зустрічний позов ґрунтується на положеннях книги шостої ЦК України «Спадкове право» та запереченні первісного позову. Хоч обидва позови є взаємопов`язаними, суд вважає за недоцільне їх спільний розгляд, так як будь яке рішення прийняте за наслідками первісного позову не позбавить [PERSON] та [PERSON] оформити свої майнові права на спадкове майно після смерті їх батька [PERSON] у позасудовому нотаріальному порядку (а.с.107). Справу призначено до судового розгляду (а.с.105). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила встановити факт спільного постійного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період часу з 03.08.2005 до 06.09.2020 та визнання об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль Samand Soren та гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автолюбитель»; визнання права власності на 1/2 частку автомобіля і гаража; припинення права власності на 1/2 частину гаража та скасування державної реєстрації. В судовому засіданні представник позивача адвокат Педорич В.І. позовні вимоги підтримав і просив задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] та її преставник адвокат Чернюк В.Д. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві та запереченнях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Направив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позовні вимоги до нього заперечує повністю і просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі, оскільки він є неналежним відповідачем по цій справі. Так, 02.01.2020 він подав приватному нотаріусу Пазиничу Р.В. заяву про відмову від спадщини на користь сестри [PERSON] тому він не є спадкоємцем за законом на майно батька (а.с.156). Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки від 09.11.2020 підписаної головою будинкового комітету та засвідченої організаційним відділом Миргородської міської ради від 09.11.2020, довідки Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 12.11.2020 підписаної сільським головою [PERSON] , [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] 1956 року народження в період з 03.08.2005 по 06.09.2020 (а.с.9,10). Достовірність викладеної інформації у довідках перевірялось шляхом безпосереднього допиту бувший сільський голова Зубівецької сільської ради та голова будинкового комітету. [PERSON] та [PERSON] мешкали в квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Однак, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в її паспорті (а.с.8). В довідці Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 12.11.2020 зазначено, що в село Зубівка Миргородського району Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] приїздили, як родина на протязі усього часу спільного проживання і разом вели господарство, обробляли земельну ділянку, доглядали за садом, будинком (а.с.10). В медичній карточці амбулаторного хворого [PERSON] та декларації укладеній між [PERSON] та сімейним лікарем позивачка зазначила адресу її фактичного проживання: [ADDRESS] (а.с.35, 36-37). Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] ними був придбаний 25.03.2013 автомобіль Samand Soren номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , а 13.12.2014 гараж [ADDRESS] . Це майно було оформлено на ім`я [PERSON] . Ці факти підтверджуються договором купівлі-продажу гаражу, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договором №25032013-001 від 25.03.2013, актом приймання-передачі №03042013 від 03.04.2013, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14-17,18, 19,20,21). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.22). За життя [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується копією заповіту 22.10.2015 посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Пазинич Р.В., витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.23,24). [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми [PERSON] та являються його спадкоємцями першої черги по закону, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження [PERSON] (а.с.80,81). Так, відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Разом із тим, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю зазначено і в рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 N 5-рп/99, в якому вказано, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім`єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов`язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов`язків подружжя. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. У постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі N 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період коли було придбано спірне майно. За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя необхідно довести факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сім`єю. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується сукупністю доказів наявних в матеріалах справи які досліджені судом. Дані докази підтверджені також поясненнями всіх свідків, які були їх друзями та родичами, в тому числі [PERSON] , рідним братом [PERSON] .. Свідки зазначили, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними протягом усього часу їх спільного проживання були відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] представляв знайомим [PERSON] , як свою дружину і відносини між ними були як у подружжя, тобто із правами та обов`язками притаманними подружжю. Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в період з 03 серпня 2005 року по 06 вересня 2020 року, підлягає задоволенню. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, автомобіль Samand Soren, державний номерний знак [NUMBER] та гараж [ADDRESS] були придбані за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних коштів і є їх спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. При цьому, нормами ч. 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс 18). Пленум Верховного Суду України в п. п. 22, 30 Постанови N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 32 вказаної Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З наведеного слідує, що автомобіль Samand Soren, державний номерний знак [NUMBER] та гараж [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Частки яких у разі поділу є рівними. Таким чином позовна вимога про визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля та гаражу, підлягає задоволенню. Відносно позовної вимоги щодо припинення права власності [PERSON] на 1/2 частку гаража [ADDRESS] та скасування державної реєстрації його права власності на неї, суд зазначає наступне. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав па підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомості майна право власності на гараж [ADDRESS] зареєстровано 17.03.2021 за [PERSON] . В зв`язку з чим [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовною заявою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності та скасування державної реєстрації, справа №541/1317/21. Таким чином на день ухвалення рішення, гараж [ADDRESS] не зареєстрований за [PERSON] , тому вищезазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: partial