Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та курсової різниці. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 12 лютого 2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір, за умовами якого відповідач у термін до 30 березня 2007 року зобов'язалась сплатити позивачеві за придбання частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Велз" грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США. Але, як стверджував [PERSON], покупець [PERSON] безпідставно ухилилась від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2007 року, не сплативши кошти у сумі, обумовленій у договорі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2007 року у сумі 83173,50 грн та судові витрати у сумі 862,00 грн. Проте відповідач згадане рішення суду не виконала. З цих підстав позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні втрати у сумі 131913,17 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 19986,48 грн та курсову різницю у сумі 238700,20 грн. У ході розгляду справи представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив суд залишити без розгляду позов його довірителя в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та курсової різниці. У цій же заяві представник позивача збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 3115,00 доларів США, що еквівалентно 89951,13 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та курсової різниці залишено без розгляду. У судових засіданнях 01 листопада 2017 року та 23 січня 2018 року представник позивача підтримав вимоги свого довірителя, просив суд їх задовольнити. У судове засідання 26 лютого 2018 року представник [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, а позовні вимоги його довірителя - задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2009 року у цивільній справі №22-4873 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу встановлено, що 12 лютого 2007 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Велз". За умовами цього правочину [PERSON] (покупець) зобов'язалась у термін до 30 березня 2007 року сплатити [PERSON] (продавець) за придбану частку у статутному капіталі товариства грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США (а. с. 37-38). У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання щодо оплати придбаної частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Велз" рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року у цивільній справі №2-5268 стягнуто з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2007 року у сумі 83173,50 грн та судові витрати у сумі 862,00 грн (а. с. 7-8). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 15 січня 2014 року відкрито виконавче провадження №41475063 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2008 року у цивільній справі №2-5268 (а. с. 46). Однак на час розгляду справи згадане судове рішення боржником не виконане (а. с. 45-52). Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу. Зважаючи на те, що виконання зобов'язань покупця за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2007 року передбачено в іноземній валюті - доларах США, що не суперечить чинному законодавству, а ухвалення судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, три проценти річних від простроченої [PERSON] суми слід обраховувати з суми заборгованості у розмірі 12000,00 доларів США. Позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 01 червня 2009 року до 23 січня 2018 року. Таким чином, три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов'язання за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2007 року становить 3115,00 доларів США (12000,00 доларів США х 3% х 3158 днів (з 01 червня 2009 року до 23 січня 2018 року) / 365 днів = 3115,00 доларів США). Проте, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, вони підлягають стягненню виключно в національній валюті України - гривні. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути три проценти річних від простроченої суми у розмірі 84073,85 грн (еквівалент 3115,00 доларів США станом на дату ухвалення рішення). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 840,74 грн (84073,85 грн / 390059,85 грн х 3900,60 грн = 840,74 грн). З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial