Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог(а.с. 46), просить стягнути з відповідача 2444,80 грн. страхового відшкодування, пов'язаного з витратами на поховання покійного батька [PERSON]; 14616,00 грн. страхового відшкодування, пов'язаного з моральною шкодою, заподіяною смертю батька [PERSON]; 4000 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.11.2013 року близько 18 год. 50 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки "FORD SCORPIO", р.н.[NUMBER], рухаючись по вул. Чуднівській в м. Бердичеві, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], після чого останній загинув на місці ДТП. 26.02.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Внаслідок смерті батька їй заподіяно матеріальної та моральної шкоди. На час ДТП цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача, страхова сума за шкоду завдану життю та здоров"ю потерпілих становить 100000 грн.. 18.11.2016 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування. Дану заяву відповідач отримав 24.11.2016 року. 28.12.2016 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що в події, яка сталася 29.11.2013 року, в діях водія [PERSON] не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному зв'язку з виникнення ДТП і її наслідків. З рішенням відповідача позивачка не погоджується, оскільки положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Розмір витрат на поховання складає 2444,8 грн.. Розмір моральної шкоди, яка має бути відшкодована страховою компанією у межах ліміту, передбаченого статтею 27 Закону складає 14616, 00 грн.. Представником ПАТ СК "Гарантія" надано відзив проти позову (а.с. 146-152), відповідно до якого проти позову заперечив з тих підстав, правовідносини між позивачкою та страховою компанією виникли не на підставі делікту - заподіяння шкоди, а на підставі договору № АС/0827622 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного на користь невизначеного кола осіб у відповідності до положень ст. 636 ЦК України та ч.ч. 3, 4 ст. З Закону України «Про страхування». При цьому, Позивач є особою, яка в відповідно до положень ст. 27 Закону має право на отримання страхового відшкодування. Право вимагати виплати вказаного страхового відшкодування у розмірі 12 мінімальних заробітних плат в якості відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 29.11.2013 року, тобто з дня смерті [PERSON], внаслідок ДТП. Право вимагати страхового відшкодування в сумі понесених витрат на поховання позивач отримала з дня понесення таких витрат - 30.11.2013 р. та 02.12.2013 р. відповідно.З позовом [PERSON] звернулася в лютому 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічний строку позовної давності. Посилається також на ту обставину, що постановою слідчого закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю у діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Вказана ДТП виникла через порушення правил дорожнього руху потерпілим [PERSON]. З цих підстав сума відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON], має бути зменшена згідно вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України. Окрім того, [PERSON] не повідомив страхову компанію про спричинення вказаної ДТП., що позбавляє права на отримання страхового відшкодування страховиком. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] спрямував до суду заяву відповідно до якої проти позову заперечив, оскільки він частково відшкодував потерпілій шкоду. У судове засідання 30.05.2018 позивачка та її представник, представник відповідача, а також третя особа не з'явилися. До суд спрямували заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивачки позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2014 року, 29 листопада 2013 року, близько 18-50 водій автомобіля « Форд Скорпіо», д.р.н. [NUMBER] [PERSON], рухаючись по вул. Чуднівська в м. Бердичеві, в напрямку с. Мирославка Бердичівського району, поблизу будинку № 38 здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], який переїжджав проїжджу частину дороги. Внаслідок ДТП велосипедист отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Кримінальне провадження № 12013060010000363 від 30.11.2013 р., розпочате за фактом вищевказаної ДТП за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення(а.с. 7-9, 10). Позивачка є дочкою загиблого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копією паспорту(а.с. 14, 15, 17, 18) На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія», даний факт сторонами не оспорюється. 08.11.2016 року представник [PERSON] - [PERSON] повідомив ПрАТ «СТ «Гарантія» про дорожнього-транспортну пригоду(а.с. 24). 06.01.2017 року [PERSON] звернулася із заявою до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування(а.с .25). Листом від 26.12.2016 ПрАТ «СТ «Гарантія» повідомило представника позивачки про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки у кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутність в діях водія [PERSON] однак кримінального правопорушення(а.с. 28) Надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. На підставі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, вищевказана ДТП є страховим випадком. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача, а відтак суд приходить до висновку, що саме з відповідача, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на користь позивачки мають бути відшкодовані понесені нею витрати на поховання [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Стаття 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. В даному випадку, при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. А отже, відповідачем безпідставно відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування щодо погашення витрат на поховання. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачкою, з таких підстав. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Таким чином, встановлений статтею 237 УК України трирічний строк позовної давності не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданою смертю(п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК) незалежно від того на кого за законом покладено обов'язок відшкодування такої шкоди, винну у ДТПособу, чи страхову компанію. Суд також відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення коштів із страхової компанії, через неповідомлення страхову компанію про настання страхового випадку. Положеннями ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за неповідомлення у триденний строк водієм, причасним до ДТП про настання страхового випадку страховик наділяється правом регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду(статті 32, 38 Закону). Вказаний закон не містить норми, яка б передбачала права відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування через неповідомлення у триденний строк водієм, причасним до ДТП, про настання страхового випадку, Окрім того, факт ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу у судовому засіданні доведено та не оспорюється страховою компанією. Відповідно до копії договору замовлення та товарного чеку на поховання [PERSON] [PERSON] витратила 2444,8 грн.(а.с. 20, 21). Вказані витрати не перевищують ліміту страхового відшкодування, встановленої законом, тому підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Поряд з тим, суд відмовляє у стягненні моральної шкоди з відповідача, оскільки судом встановлено, що така моральна шкода була у повному обсязі відшкодована водієм [PERSON] та провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень закрито ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.07.2014 у справі № 274/1258/14-ц, у зв'язку з відмовою позивачки від позову через відшкодування шкоди добровільно(а.с. 163-167). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки суми в розмірі 4 000,0 грн. витрат на правничу допомогу, суд відповідно до положень статей 135 та 141 ЦПК України, стягує 1000 гривень, пропорційно задоволеним позовним вимогам, виходячи із їх співмірності складності справи та виконаній роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень за вимогу про стягнення страхового відшкодування пов'язаного з витратами на поховання.

Outcome: partial