Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадщини по заповіту, після смерті [PERSON], померлої [INFO] в с.Юрківці. В обгрунтування вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON], котра являлась бабою позивача. Після смерті останньої відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та земельну частку(пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми "Маяк" с.Юрківці. Представник позивача посилається на те, що за життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON]. Спадкоємців, котрі б мали право на обов"язкову частку в спадщині немає. Представник позивача посилається на те, що [PERSON] вчасно прийняв спадщину після смерті баби , оскільки на час відкриття спадщини проживав із нею, а також не відмовився від спадщини. На даний час бажає оформити своє спадкове право по заповіту , однак цього зробити не може оскільки в померлої не було правовстановлючого документу на будинок. В попередньому судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю. Представник відповідача- територіальної відповідача в попередньому судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення при попередньому розгляді справи. Враховуючи, що визнання позову не суперечить інтересам сторін, закону, суд вважає, що його слід прийняти та постановити рішення при попередньому розгляді справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. За життя остання, а саме 29.03.2000 року склала заповіт , згідно якого все своє майно заповіла [PERSON]. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно довідки №1320 від 10.07.2014 ркоу виданої виконкомом Юрковецької сільської ради заповіт за посвідченим реєстровим №10 від 29.03.2000 року від імені [PERSON] не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР , кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Інших спадкоємців, та осіб котрі б мали право на обов"язкову частку в спадщині при спадкуванні за заповітом після смерті [PERSON] не має. Встановлено, що на час смерті [PERSON] діти: син [PERSON], 1956 року та дочка [PERSON] не мали права на обов"язкову частку в спадщині після смерті матері [PERSON]. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року"про судову практику у справах про спадкування"- відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема у відповідності до ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №1772 від 14.11.2014 року виданої виконкомом Юрковецької сільської ради [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний термін фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON], а саме: доглядав за належним покійній житловим будинком, обробляв земельну ділянку. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 166/2014 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56233395 від 24.06.2014 року. Встановлено , що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.08.2014 року . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 раках сільськими, селищними. Районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків в бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, такими як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] ищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням сесії "Про оформлення права власності" записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулююєе право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в [ADDRESS] побудований в 1940-1960 роках. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved