Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

ТОВ «Маркс.Капітал» звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 23 квітня 2012 року о 14 год. 05 хв. по вул. 600-річчя - Порика в м. Вінниці, при виїзді з перехрестя проїзних частин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: «SEAT», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Мазда 626» державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок зазначеного ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.03.2012 року № АВ/2798073, відповідно до якого ПрАТ «СК «Лафорт» застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «SEAT» державний номерний знак [NUMBER]. 24.04.2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію та страхове відшкодування. 02.08.2012 року ПП ЕНДЦ «Експертиза» за заявою яка надійшла від ПрАТ «СК «Лафорт» було складено висновок Експерта № 218Е-04 автотоварознавчого дослідження автомобіля «Мазда 626» державний реєстраційний номер [NUMBER] та 02.08.2012 року складена калькуляція № 8СН230, було взято за основу Висновок Експерта № 218Е-04, розміру вартості ремонту автомобіля після ДТП. На підставі страхового акта та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Лафорт» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 914 грн. 70 коп. 01.07.2013 року між ТОВ "Маркс.Капітал» та ПрАТ «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, згідно якого клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників. 15 липня 2014 року на адресу відповідача було направлено лист претензію № 46 М.К. про відшкодування шкоди у досудовому порядку, однак відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 10 914,70 грн., а також сплачений ним судовий збір в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача Космина О.В. не з`явилася, однак попередньо на адресу суду надіслала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак попередньо через канцелярію суду подали клопотання, в яких зазначили, що проти позову заперечують на підставі поданих письмових заперечень, розгляд справи просили провести у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16.03.2012 року між ПрАТ «СК «Лафорт» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АВ/2798073 строком на один рік (до 16.03.2013 року). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «SEAT Inca» державний номерний знак [NUMBER], 2003 року випуску (а.с. 11). Тобто, транспортний засіб, яким керував відповідач [PERSON] під час вчинення ДПТ, є застрахованим. 23.04.2012 року [PERSON], в місті Вінниці по вулиці 600-річчя - Порика, керуючи автомобілем марки "SEAT", державний номерний знак [NUMBER], при виїзді з перехрестя проїзних частин опинився на смузі зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем “Mazda 626”державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.5 ПДР України. Відповідно до постанови судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.05.2012 року (а.с. 13) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказує, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З довідки інспектора СО ДТП ВДАІ ВМУ ст. лейтенанта Ніколаєва О.В. вбачається, що 23.04.2012 року о 14 год. 05 хв. в м. Вінниці, по вул. 600 річчя - Порика, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, транспортний засіб марки «Mazda» номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження (а.с.9). Як вбачається з відомості №8995389 про дорожньо-транспортну пригоду - учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась в м. Вінниці, по вул. 600 річчя - Порика 23.04.2012 року є: автомобіль марки «SEAT Inca», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], є застрахованим, під час ДТП ним керував водій [PERSON] та автомобіль марки «Mazda 626», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], є застрахованим, під час ДТП ним керував водій [PERSON] Дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення ПДР [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16) власником автомобіля «Mazda 626», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] 24.03.2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію та надав пояснення про обставини настання події (а.с. 14, 15). 03.09.2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із заявою про отримання страхового відшкодуваня по випадку, що стався 23.04.2012 року (а.с.17). Зазначена подія являється страховим випадком, про що ПрАТ «СК «Лафорт» 24.12.2010 року було складено страховий акт №1312693-1 та проведено розрахунок розміру страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику та складає 10917,70 грн. (18 - 20). Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «Лафорт» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та на виконання умов договору страхування [PERSON] було виплачено належне йому страхове відшкодування у розмірі 10 914,70 грн., що підтверджуються копією платіжного доручення №4213 від 11.09.2012 року (а.с.22). 01.07.2013 року між ТОВ "Маркс. Капітал» та ПрАТ «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу №01/01-07 2013Р, згідно умов якого ПрАТ «Лафорт» (за договором Клієнт) передає ТОВ "Маркс. Капітал» (за договором Фактор), який приймає і зобов'язується оплатити Клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до Клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (регресна вимога). Перелік таких вимог визначається згідно Додатку №1 до даного договору (а.с.7, 9, 67,68). Відповідно до п. 1.2. договору про надання фінансових послуг факторингу№01/01-07 2013Р, в силу цього договору Фактор займає місце Клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам Клієнта згідно Додатку №1 до Договору, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до положень ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Предметом спору у даній справі є стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 та п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. В порушення вимог цього положення Закону страхувальник [PERSON] не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Посилання відповідача у письмових запереченнях на те, що ним виконані обов'язки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами, а саме не надано доказу повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом термін. Страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у випадках, передбачених пунктом 38.1.1 статті 38 Закону. Зокрема, згідно з підпунктом «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону право регресу виникає у страховика якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, тобто не пізніше трьох робочих днів після настання дорожньо-транспортної пригоди. Отже, виплативши страхове відшкодування страхувальнику, ПрАТ «СК «Лафорт» набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи, винної у настанні страхового випадку та завданні матеріальних збитків, внаслідок чого має право на відшкодування коштів в розмірі 10 914, 70 грн. Враховуючи те, що позивачем доведено право вимоги у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, так як це підтверджено за правочином переходу цих прав, та те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховою компанією відшкодовано [PERSON] заподіяну шкоду, відповідач у встановлений законом термін не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, у страховика виникло право регресу до нього, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 914, 70 грн. підлягають задоволенню. Згідно cт. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved