Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [INFO] померла його дружина [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді домоволодіння та присадибна земельна ділянка по [ADDRESS]. Вказувув, що він як спадкоємець першої черги своєчасно звернувся в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину. Нотаріусом йому видано свідоцтво на домоволодіння [ADDRESS], а в оформленні земельної присадибної ділянки відмовлено з підстав ненадання правовстановлюючих документів. Позивач зазначав, що за договором купівлі - продажу від 15.06.2005 року він та його дружина придбали вищевказане домоволодіння та присадибну земельну ділянку у [PERSON], який помер у вересні 2008року. На момент звернення до суду позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування у зв'язку з нездійсненням померлою [PERSON] реєстрації присадибної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] Посилаючись на норми ЦПК, ЦК та ЗК України, позивач просить суд: встановив факт належності та володіння померлою [PERSON] на праві особистої приватної власності нерухомого майна у вигляді 1/2 земельної ділянки, загальним розміром 0.0575 га та визнати за ним як за спадкоємцем першої черги право власності на 1/2 частини цієї земельної ділянки в порядку спадкування, а також визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки у зв'язку з невизнанням його права. Ухвалою суду від 15.10.2014 року замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради на належного - Криворізьку міську раду (а.с. 79-80), після чого позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с. 82-85). Позивач у судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу за його відсутності. Під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, клопотав про розгляд справи за його відсутності, та надав пояснення, в яких просить врахувати положення ст. 1225, 1216 ЦК України, п. 1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України, та роз'яснення, викладені в Листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. (а.с. 92-93). Треті особи до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши в сукупності письмові докази, заперечення відповідача, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 березня 1962 року (а.с. 20). Відповідно до договору купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587 від 15.06.2005 року, укладеного між позивачем [PERSON], його дружиною [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] купили у [PERSON] в рівних частинах по 1/2 (одній другій) частині кожен, одну другу частини домоволодіння за номером 9 (дев'ять), а саме квартиру за номером 2, житловою площею 24,3кв.м., загальною площею 58,1кв.м., 1/2 (одну другу) частини сараю Б, вбиральню Д, та земельну ділянку площею 0,0575га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Договір купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587, від 15.06.2005 року, укладений між позивачем [PERSON], його дружиною [PERSON] та [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 15 червня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 1783 (а.с. 8 зворот). З матеріалів справи вбачається, що 1/2 домоволодіння, а саме квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON] та його дружині [PERSON], право власності зареєстровано 25.06.2005року в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», номер запису 59621 в книзі 252-81 (а.с. 17). Дружина позивача, [PERSON], померла [INFO], про що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2010 року ВРД № 583093, виданого у спадковій справі № 56-2010, реєстр. № 3176, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] (позивач) після смерті дружини прийняв спадщину, яка складалася з 1/4 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS], яке в цілому складається з цегляного житлового будинку А-1 загальною площею 116,1кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., шлакоблочного сараю Б, дощатої вбиральні Г, дощатої вбиральні Д, огорожі 1, водоколонки І, замощення ІV, водоколонки ІІ, замощення ІІІ, огорожі 2, огорожі 3, огорожі 4, огорожі 5, огорожі 6, огорожі 7, огорожі 7, а саме з: 1/2 частки квартири 2 за вищевказаною адресою житловою площею 24,3 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., 1/4 частки сараю Б, 1/2 частки вбиральні Д, які належали спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 15.06.2005року за реєстром № 1783, реєстровий номер в Державному реєстрі правочинів 657237, право власності на нерухоме майно зареєстровано 25.06.2005р. за реєстраційним номером 11082035 та в реєстровій книзі 252-81, запис 59621 (а.с. 14-18, 88). З відповіді приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] від 22.10.2014р. за № 606/01-16 на ухвалу суду про витребування доказів вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся [PERSON] (позивач), із заявами про те, що спадщину не прийняли та до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатись не будуть, звернулись донька спадкодавця - [PERSON] та син спадкодавця [PERSON], заповіт від імені спадкодавця не укладався (а.с. 88-89). Тобто, [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Також, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за результатами розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], після смерті дружини [INFO] прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємець не підтвердив право власності померлої на частину земельної ділянки (а.с. 12-13). У зв'язку з відмовою нотаріуса, позивач 18.04.1985р. звернувся до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, та отримав відмову у зв'язку з відсутністю підстав для переходу права власності на земельну ділянку (рішення суду), яка датована 22.04.2014року, протокол № ПП-1200064392014 (а.с. 9, 10). Так з матеріалів справи вбачається, що з метою належного оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по [ADDRESS], позивач звернувся до спеціалізованої організації із заявою про здійснення експертної грошової оцінки цієї земельної ділянки (а.с. 22). Відповідно до звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] ринкова вартість земельної ділянки становить 88935грн. (а.с. 24-48). Судом встановлена, що земельна ділянка площею 0,0575га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбана позивачем та його дружиною [PERSON] у [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587, від 15.06.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 15 червня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 1783 (а.с. 8 зворот). На момент укладання вищевказаного договору земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого 15.06.1999 року виконкомом Криворізької міської ради народних депутатів на підставі рішення № 78 від 10.02.1999року, та зареєстрованого у Книзі записів держактів на право приватної власності на землю за № 9752 (а.с 8, 11). Згідно з Державного акту на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], земельна ділянка має цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства (а.с. 11, 43). З відповіді Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 23.10.2014р. за № 6694/7 на ухвалу суду про витребування доказів вбачається, що станом на 31.12.2012р., земельна ділянка площею 0,0575га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю, який було видано на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 10.02.1999р. № 78; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю за № 9782 від 15.06.1999р. За даними Державного земельного кадастру, державна реєстрація вищезазначеної земельної ділянки не здійснена (а.с. 87). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом РАЦСу по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області серії [NUMBER] від 20.09.2008р. відчужував земельної ділянки [PERSON] помер [INFO] в м. Ізмаїл, Одеська обл. (а.с 19, 47). Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування у зв"язку з нездійсненням померлою [PERSON] реєстрації 1/ 2 частини належної їй за правочином, земельної ділянкої, загальна площа якої становить 0,0575га, та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення", суд може встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: факт володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що згідно з п. 11 договору купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587 від 15.06.2005 року, право власності на придбане домоволодіння та земельну ділянку, що є предметом договору, виникає з моменту нотаріального посвідчення договору, та його державної реєстрації (а.с. 8, зворот). Нотаріальне посвідчення договору відбулось, реєстрація домоволодіння здійснена, але земельна ділянка не переоформлена, тому позивач на теперішній час позбавлений можливості прийняти спадщину у вигляді 1/2 частки земельної ділянки, що була придбана його дружиною, та здійснити реєстрацію 1/2 частки земельної ділянки, яку придбав він. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно з ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту позову вбачається, що позивач звернувся за захистом свого права власності, яке він не може реалізувати у зв'язку з невизнанням його права власності на частку земельної ділянки, придбаної на підставі договору, та на частку земельної ділянки, яка залишилась після смерті його дружини в порядку спадкування за законом. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладання договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 182 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладання договору) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладання договору купівлі-продажу) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами Статтями 86, 87, 89 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладання договору) визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність); право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема: при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема: подружжя; співвласників жилого будинку. Таким чином, оскільки в договорі купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587 від 15.06.2005 року частки [PERSON] та [PERSON] не визначались, [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS], та являлись подружжям, земельна ділянка, яка ними придбана є їх спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладання договору), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Таким чином, оскільки [PERSON] та його дружина придбали квартиру [ADDRESS] в рівних частинах, звідси випливає, що й земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,0575га також перейшла їм в рівних частинах, тобто по 0,02875га кожному. В силу статей 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладання договору) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як зазначає ВСУ у п.п. 18, 22-1 постанови № 7 від 16 .04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав" (зі змінами та доповненнями) вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI; а відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України. Крім того згідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При цьому відповідно до ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Положеннями ст. 392 ЦК України унормовано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з цим, через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку по [ADDRESS], нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.12, 13); а Управлінням Держземагенства У Криворізькому районі Дніпропетровської області відмовлено у реєстрації права власності [PERSON] на належну йому частку земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою (а.с. 9,10). Положеннями ст. 125 Земельного кодексу України (в ред. до 05.03.2009р.), визначено, що право власності на земельну ділянку, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а після внесення змін до ЗК України Законом за № 1066-УІ, після 05.03.2009року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з пп. 4.20. п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 19 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Суд, з урахуванням положень ст.ст. 81, 120 Земельного кодексу України приходить до висновку, що [PERSON] за свого життя та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку площею 0,0575 га по [ADDRESS] в передбаченому законом порядку, але не отримали відповідних державний актів. При цьому, суд враховує, що Закону України «Про державний земельний кадастр» був прийнятий лише в 2011році, та вступив в дію і 2013 році. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку по [ADDRESS] позбавлений можливості оформити спадщину, та оформити своє право власності на частку земельної ділянки, а тому його право підлягає захисту в частині визнання права власності, з урахуванням наступного. Відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] позивач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Статтею ст.1218 ЦК України, в редакції, яка діє на час спірних правовідносин, визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На момент укладання договору купівлі-продажу частини домоволодіння та земельної ділянки 15.06.2005 року ст. 126 ЗК України не передбачала, положень про те, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. Разом з тим, з 05.03.2009року ст. 126 ЗК України містить положення про те, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою (таке ж положення містилось і на момент відкриття спадщини). Слід також зазначити, що відповідно до абзацу другого частини шостої статті 126 ЗК зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» (та яка була чинна на момент відкриття спадщини), на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. У силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 16 червня 2011 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. Тобто, пунктом 1 частини 2 названої статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, цивільно-правовою угодою, якою в даному випадку є договір купівлі - продажу частини домоволодіння та земельної ділянки ВСС № 449587, від 15.06.2005 року, укладений між позивачем [PERSON], його дружиною [PERSON] та [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 15 червня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 1783 (а.с. 8). Таким чином, суд, з урахуванням вищенаведеного, а також на підставі ст. 256 ЦПК України, вважає доведеним факт володіння та належності 1/2 частини земельної ділянки по [ADDRESS]. Доказів того, що на підставі норм діючого на час виникнення спірних правовідносин Земельного кодексу України право власності [PERSON] на частку земельної ділянки по [ADDRESS] у Дзержинському районі м. Кривого Рогу, було припинено, суду не надано. Заповіт [PERSON] за життя не складався, тому відбувається спадкування за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи, право володіння на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] підтверджене відповідним договором, який укладено в нотаріальній формі, посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за відповідним порядковим номером (а.с.8); [PERSON] здійснено заходи щодо отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, межі якої визначено в натурі та погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами (а.с.37-38). Відповідно до ст. 1225 ЦК та ст.120 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки земельної ділянки після смерті дружини, та відмови Управління Держземагенства в Криворізькому районі Дніпропетровської області позивач у інший спосіб, ніж шляхом визнання права власності на землю на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України судовим рішенням, не зможе поновити порушене право. В ході судового розгляду не було встановлено претензій з боку інших осіб на земельну ділянку, у зв'язку з чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд, оцінивши в сукупності представлені докази, вважає, що позивачем доведено факт володіння та належності [PERSON] на праві приватної власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0575га, яка розташована по [ADDRESS], та її частка відповідно становить 0,02875га. На підставі ст. 1218, 1225, 1261 ЦК України, ст. 81, 120,125, 131 ЗК України суд, з метою захисту невизнаних прав позивача, суд визнає право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,0575га, розташованої по [ADDRESS], та яка відповідно становить 0,02875га. - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 81, 120, 125, 126 ЗК України, ст. 392 ЦК України, суд, з метою захисту невизнаного права власності [PERSON] на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0575га, яка розташована по [ADDRESS], та яка придбана ним на підставі нотаріально посвідченої та зареєстрованої в установленому законодавстві порядку угоди, у зв'язку з чим задовольняє позов в частині визнання права власності [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,0575га, розташованої по [ADDRESS], та яка відповідно становить 0,02875га. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 16, 318, 319, 392, 1216, 1218, 1225, 1261 ЦК України, ст. 81, 86, 87, 89, 120, 125, 126, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved