Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять стягнути з відповідача : - на корить [PERSON]В, суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 3178,04 грн.; - на користь [PERSON] суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 3960,41 грн. - на користь [PERSON] суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 3929,84 грн. Також просять стягнути з відповідача на їх користь компенсацію частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у сумі 311,11 грн. кожному. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що працюють у Дрогобицькій міській поліклініці. Починаючи з 01 січня 2015 року і по 30.11.2015 року, відповідач не виплатив проіндексовану заробітну плату, незважаючи на їхні усні та письмові звернення. В добровільному порядку виплатити відмовляється, пояснюючи відмову відсутністю коштів. В грудні їм нарахували та виплатили лише частину поточної та фіксованої індексації заробітної плати лише за сім місяців 2015 року ( з січня по липень). Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Разом з тим, вона та її довірителі не наполягають на вимогах в частині стягнення компенсації невиплаченої заробітної плати. З розрахунком невиплаченої індексації заробітної плати, поданим представником відповідача погодилась. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, мотивуючи тим, що для виплати індексації немає передбачених коштів, разом з тим не заперечили що позивачам не виплачено індексацію заробітної плати згідно поданих документів та довідок. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачі : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] працюють у Дрогобицькій міській поліклініці. З копії довідок про доходи за період роботи з січня по грудень вбачається, що позивачам не виплачувалась належна індексація. Відповідно до ст. 95 КЗпП України та ст. 34 Закону України „Про оплату праці заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст. 3-5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» загальне правило визначення суми індексації заробітної плати: «[PERSON] індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків» із визначенням базового місяця для кожного працівника індивідуально. Для визначення базового місяця співробітника існує два підходи: 1. у разі, коли за весь час роботи на підприємстві співробітникові жодного разу не підвищувався посадовий оклад, тоді для такого співробітника, базовим вважають місяць, що передує місяцю його прийому на роботу. 2. у разі, коли зарплата працівника підвищувалася (розмір підвищення окладу не має значення), то базовим вважають місяць, в якому відбулося таке підвищення. Беручи до уваги все вище викладене, суд вважає, що є правильним розрахунок індексації, складений представником відповідачів, з яким погодилась представник позивачів, а саме : [PERSON]В, яка становить 1149,61 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити; [PERSON], яка становить 2480,78 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити; [PERSON], яка становить 2002,46 грн. без врахування податків, яку необхідно нарахувати та виплатити. На підставі п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно абзацу 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999 року за №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, що зазначає в резолютивній частині рішення. Разом з тим , вимогу позивачів про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати в сумі 311,11грн кожному з позивачів суд залишає без розгляду у зв»язку з клопотанням представника позивача. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідно ж до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Outcome: partial