Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

До суду 27.08.2018 року звернулась [PERSON] з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.11.2016 року з [PERSON], як особи винної у даному ДТП. 01.11.2918 року за заявою представника позивача в якості співвідповідача по справі залучено Товариство із додатковою відповідальністю « страхове товариство « Домінанта». Згідно уточненої позовної заяви від 27.12.2018 року позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 29\~470,33 грн., та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., які заподіяні наслідок ДТП 16.11.2016 року із [PERSON], як особи винної у даної дорожньо-транспортної пригоді. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Страхова компанія виключена з страхового клубу, на чисельні звернення потерпілої особи не відповідає, а тому шкода заподіяна внаслідок ДТП, підлягає стягненню із особи, яка своїми діями заподіяла відповідну шкоду. Розмір матеріальної шкоди визначений згідно висновку спеціаліста № ED-2511-2-1057.18 авто - товарознавчого дослідження автомобіля від 21.07.2018 року у розмірі 26770,33 грн., як вартість ремонтно-відновлювальних робіт. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили її задовольнити в повному обсязі а також в якості понесених судових витрат просили стягнути із відповідача 8000 грн., за професійну правничу допомогу та 2466,80 грн., сплаченого судового збору: 704,80 за матеріальну шкоду та 1762,00 грн. за моральну шкоду, які були сплачені пр. подачі позову. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у звязку із необґрунтованістю вимог саме до відповідача, яка застрахувала свою цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП перед третіми особами, у страхової компанії яка і повинна бути належним відповідачем. Представник третіх осіб ТДВ « Страхова компанія « Домінанта» та Моторне (транспортне) страхове бюро України до суду не зявились, заяв та клопотань не подали. Як встановлено у судовому засіданні 16.11.2016 року о 10 годин 08 хвилин в місті Одесі , біля будинку №88 по вул. Лютдорфська дорога сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки « Chevrolet» , реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року по справі №520/14855/16ц [PERSON] визнана винною у скоєні даної дорожньо-транспортної пригоди і притягнути до адміністративної відповідальності по ст.124 КуАП ( а/с 28). Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Розмір матеріальної шкоди, заподіяною внаслідок ДТП доводиться стороною позивача висновком спеціаліста № ED-2511-2-1057.18 авто - товарознавчого дослідження автомобіля від 21.07.2018 року ( а/с 11) згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, пошкодженому при ДТП складає 16608,35 грн., а вартість ремонтно-відновлюваних робіт складає 26770,33 грн. У судовому засіданні представником позивача пояснено, що транспортний засіб відремонтовано. Розмір моральної шкоди у судовому засіданні обґрунтований відсутністю з боку відповідача жодних заходів для добровільного відшкодування завданого збитку, витрачення часу і сил на відновлення порушених прав, витрати коштів на ремонт транспортного засобу, оплату юридичних та інших послуг, які повязані із дорожньо-транспортною пригодою. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною [PERSON] України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ( ст. 1194 ЦК). 26.10.2016 р. Верховний суд України у справі\~№ 6954цс16\~зробив правовий висновок, яким підтвердив правову позицію Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі\~№ 6-2808цс15\~ відносно абсолютності право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем : суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Однак, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, при розгляді справи 755/18006/15-ц вказав на те, що існує виключна правова проблема, яку необхідно вирішити для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Суд констатував, що\~спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~нівелює існування цього правового інституту як такого. У постанові від 04 липня 2018 року по справі 755/18006/15-ц [PERSON] Верховного Суду зазначила, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, [PERSON] Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином у випадку, якщо особа, яка винна у заподіянні шкоди внаслідок ДТП, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, то у потерпілої сторони виникає право звернення про стягнення лише суми відшкодування, яка перевищує розмір страхового відшкодування. Відповідно до матеріалів справи Страхова компанія « Домінанта» не виключена з реєстру юридичних осіб, а сам факт відсутність відповіді на звернення потерпілої особи, та виключення страховика із членів МТСБУ не є підставою для звільнення страхової компанії від виконання своїх зобовязань. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 2005 року ( далі Закон). Так ст.4 Закону визначене, що Субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи ( п.22.1 ст. 22 Закону ). Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю ( ст. 26-1 Закону). У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки ( ст. 29 Закону). Згідно п.52.5 ст. 52 Закону страховик, членство (у тому числі повне) якого в МТСБУ припинено, зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в даному випадку заявлені до неналежного відповідача особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а ні до страхової компанії. Судом також не приймається як належний доказ наявності різниці між понесеними збитками та можливою виплатою страхового відшкодування з наступних підстав. Дійсно, у відповідності до вимог Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова виплата здійснюється у розмірі вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Однак в даному випадку факт заподіяння реальної шкоди, яка перебільшує розмір відновлюваного ремонту не доведено належними та допустимими доказами. Як встановлено у судовому засіданні транспортний засіб відновлено. З боку сторони позивача не надано доказів використання для його відновлювання нових вузлів та деталей для транспортного засобу 2007 року випуску, з терміном експлуатації більш 8 років. Висновок спеціаліста, який у відповідності до вимог ст. 76,78 ЦПК України не є допустимим доказом ( діючим ЦПК України не визначено доказом висновок спеціаліста), не може бути прийнятий як доказ розміру заподіяної матеріальної шкоди. Крім того згідно змісту висновку дослідження проведено без наявності транспортного засобу. Що стосується стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, суд виходить з наступного. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України ) Крім того, згідно з ст. 23\~Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості. В даному випадку суд приймаючи до уваги факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджений транспортний засіб позивача, безумовні моральні страждання особи повязані із зміною природного користування власним майном та зміни повсякденного життя внаслідок необхідності поновлювання пошкодженого майна, та враховуючи, що до страхових виплат відносяться лише моральні страждання повязані із ушкодженням здоровя, вважає доведеним факт заподіяної моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована винною особою. З урахуванням вимог розумності і справедливості суд враховуючи в якості приклада розмір мінімальної заробітної плати встановлений державою на час винесення рішення, приходить до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4173 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди, сплаченого при подачі позову, підлягають стягненню на корись позивача з відповідача, враховуючи що розмір сплаченого збору є мінімальним за такими вимогами. Заявлені вимоги про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, щодо яких було заявлено до закінчення судових дебатів будуть розглянуті окремо у випадку подання у пятиденний строк після проголошення рішення доказів, підтверджуючих їх понесення. На підставі викладеного та

Outcome: partial