Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

21 листопада 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивачів суму страхового відшкодування в розмірі 89 442,62 грн., за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі - 18 187,35 грн., витрати від інфляції - 8 067,67 грн., 3% річних - 2 095,00 грн., моральну шкоду 8 944,00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 27.07.2016 року з вини [PERSON], яка порушила ПДР України було пошкоджено автомобіль, який належить на праві власності позивачу [PERSON] та самі позивачі отримали тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день пригоди була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». Позивачі у відповідності до положень діючого законодавства повідомили страхову компанію про настання страхового випадку, надали необхідні документи та написали заяву про виплату страхового відшкодування. 11.06.2016 року експертом відповідача було складено Звіт відповідно до якого вартість збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу позивачів складає 67 847,00 грн. Так як позивачам спричинено шкоду здоров'ю (вони зазнали тілесних ушкоджень), на придбання ліків вони витратили 21 602,62 грн. Як зазначають позивачі, до моменту звернення до суду страхове відшкодування не виплачено, хоча строк виплати сплинув 26.01.2017 року. Позивачі просять стягнути з відповідача на користь позивачів пеню за період з 27 січня по 08 листопада 2017 року в сумі 18 187,35 грн., 3% річних в сумі 2 095,00 грн. та інфляційні в сумі 8 067,67 грн. Також позивачі просять стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі по 8 944,00 грн. на користь кожного з них. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. В заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, пояснення чи заперечення (відзив) на заявлені вимоги до суду не надійшли, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Третя особа в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про судове засідання за адресою, зазначеною в позовній заяві. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до положень статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст.9 зазначеного Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У відповідності до ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як встановлено судом, автомобіль «ВАЗ», державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 27.07.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, який належить на праві власності [PERSON] Постановою Октябрьського районного суду м.Полтави [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що 27.07.2016 року [PERSON] близько 20 год. 53 хв., керуючи автомобілем «Опель», державний номер [NUMBER] рухалась в м.Полтава по вул.Р.Кириченко від вул. Шевченка в напрямку вул. Лідова, яка на нерегульованому перехресті з вул. Пушкіна не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21102», державний номер [NUMBER] водій [PERSON], який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, обидва водії, пасажирка автомобіля «ВАЗ» [PERSON] отримали тілесні ушкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля «Опель», державний номер [NUMBER] застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно з полісом №АЕ/9935596. 01.08.2016 року [PERSON] повідомив ПрАТ «Європейський страховий союз» про дорожньо-транспортну пригоду. 25.10.2016 року позивачі подали заяви про виплату страхового відшкодування згідно наданих фінансових документів та відшкодувати моральну шкоду. До заяви як вбачається додали: виписки з медичної карти, постанову суду, копію паспортів, копії ідентифікаційного коду, чеки та квитанції на 52 арк. Як вбачається, позивачі надали всі необхідні документи, які визначені ст.35 Закону. Позивачі в позовних вимогах просили відшкодувати їм витрати, пов'язані з лікуванням та моральну шкоду. Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (ст.24 Закону). З виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що в період з 28.07.2016 року по 17.08.2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім.М.В.Скліфосовського після ДТП, яке сталося 27.07.2016 року з діагнозом: ЗТГМ, перелом 5-8 ребер ліворуч, струс головного мозку. [PERSON] в період з 27.07.2016 року по 15.08.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 1-й міській клінічній лікарні м.Полтави в період з 27.07.2016 року по 15.08.2016 року з діагнозом: закритий перелом хірургічної шийки лівого плеча, ЗЧМТ, струс головного мозку. Потім в період з 16.08.2016 року по 23.09.2016 року вона перебувала на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі з діагнозом: консолідований закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки після МОС; контрактура в лівому плечовому суглобі; ЗЧМТ, струс головного мозку 27.07.2016 року. З копій чеків вбачається, що в період лікування позивачі витратили на лікування 21 595,44 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, доказів на спростування зазначеної суми суду не надав, а тому суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги позивачів та стягнути з відповідача на користь позивачів в рівних частках (так як не можливо встановити хто з позивачів яку суму витратив) 21 595,44 грн. витрачених на придбання ліків. Згідно зі ст.26-1 Закону, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, оскільки Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виплату страховиком моральної шкоди, враховуючи, що позивачі під час дорожньо-транспортної пригоди зазнали ушкоджень здоров'я, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 539,89 грн. на відшкодування моральної шкоди (5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю - відшкодування витрат на лікування). Позивачі, звертаючись до суду просили стягнути з відповідача на їх користь ринкову вартість автомобіля, який визначений Звітом №91/08/16 від 11.08.2016 року. Згідно з положеннями ст.29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно із Звітом №91/08/16 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням автомобіля складеного 11.08.2016 року ФОП [PERSON] на замовлення СК «Європейський страховий союз», ринкова вартість автомобіля «ВАЗ», державний номер [NUMBER] становить 67 847,83 грн., вартість відновлювального ремонту 89 389,36 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу - 62 061,82 грн. Як вбачається із Звіту, відбулось фізичне знищення автомобіля. Крім того, ФОП [PERSON] оцінив вартість працездатних та ліквідних деталей пошкодженого автомобіля, що становить 31 203,86 грн. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає відшкодування за рахунок страхової компанії ринкової вартості автомобіля. Водночас, згідно з положеннями ст.30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, з врахуванням положень діючого законодавства, враховуючи, що відбулось фізичне знищення автомобіля, суд вважає за можливе у відповідності до положень статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути з відповідача на користь власника автомобіля [PERSON] різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 36 643, 97 грн. (67 847,83 грн. - 31 203,86 грн.). Згідно з положеннями ст.36.2 Закону, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідач не надав суду доказів, що у строки, визначені Законом, Страховиком було прийнято вмотивоване рішення. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст.36.5 Закону). Оскільки судом під час слухання справи не встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання за Договором та виплатив страхове відшкодування, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пеню на суму 10 797,72 грн. (1/2 частина на лікування), що становить 2 203,62 грн. та на користь позивача [PERSON] на суму 47 441,69 грн. (1/2 частина на лікування + 36 643,97 грн. різниця у вартості автомобіля), що становить 9 682,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування позивачу у строк до 24.01.2017 року. Відповідач доказів на спростування зазначеного та належного виконання зобов'язань суду не надав. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 4 898,77 грн. та суми 3% річних у розмірі 1 115,20 грн. за період з 27.01.2017 року по 08.11.2017 року на суму 47 441,69 грн. на користь позивача [PERSON] та інфляційних втрат у розмірі 1 114,96 грн. та суми 3% річних у розмірі 253,82 грн. за період з 27.01.2017 року по 08.11.2017 року на суму 10 797,72 грн. на користь позивача [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги y цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №. 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. У відповідності до положень ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Представник позивачів надавав правову допомогу на підставі Договору від 01.11.2017 року. Як вбачається із розрахунку витрат на правову допомогу, позивачі понесли витрати в розмірі 5 120,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 08.11.2017 року. А тому у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати - судовий збір та витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial