Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Прокурор м.Миколаєва звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування позову прокурор вказав, що в ході досудового розслідування правопорушення, передбаченого статтею 286 ч.1 КК України, встановлено, що внаслідок грубого порушення водієм [PERSON] ПДР України, пішоходу [PERSON] заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження. У зв'язку із дорожно-транспортною пригодою, [PERSON] знаходилась на лікуванні у нейрохірургічному відділенні міської лікарні швидкої медичної допомоги у період з 23.12.2014р. по 15.01.2015р. Згідно довідки бухгалтерії МЛШМД вартість стаціонарного лікування [PERSON] склала 6272,84 грн., яку відповідачем не сплачено. Миколаївська МЛШМД підвідомча управлінню охорони здоров'я Миколаївського міськвиконкому та фінансується з місцевого бюджету м.Миколаєва, розпорядником коштів якого є Миколаївська рада в особі Департаменту фінансів. Тому кошти на відшкодування витрат на лікування, відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України, просить стягнути до місцевого бюджету м.Миколаєва. [PERSON] звернулась до суду із позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування позову вказала, що внаслідок ДТП, що трапилась 23.12.2014р., [PERSON], керуючи автомобілем та грубо порушуючи правила дорожнього руху, здійснив на неї наїзд. Внаслідок ДТП вона отримала травми, з якими знаходилась на лікуванні, під час якого понесла фінансові витрати на загальну суму 28696,61 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача, вона зазнала моральних страждань, а саме: пережила сильний стрес, зазнала суттєвого удару по своєму здоров'ю, їй довелось терпіти сильний фізичний біль через отримані тяжкі травми та пройти тривалий курс лікування та реабілітації. Заподіяну моральну шкоду вона оцінила у 100 000 грн. Вказані суми просить стягнути із відповідача на її користь. У судовому засіданні прокурор Тогонов В.В. підтримав позов. Позивач [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги, також пояснила суду, що на час ДТП, вона була вагітна, тому перенесла додаткові хвилювання за життя дитини. До цього часу вона продовжує відчувати фізичний біль через отриману травму, у неї з'явився страх при перетинанні проїжджої частини, вона позбавлена можливості займатись спортом. Крім того, пояснила, що відповідачем у добровільному порядку їй було відшкодовано 12000 грн. на погашення моральної шкоди. Зазначила, що не має наміру звертатись до страхової компанії, в якій відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, просить стягнути заподіяну шкоду саме із відповідача. Відповідач та його представник не заперечували проти задоволення позову прокурора, згодні із сумою матеріальної шкоди, яка складається із понесених витрат на лікування, та вважають, що таку шкоду має виплатити страхова компанія. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, вважають, що проведена відповідачем виплата у розмірі 12000 грн. на відшкодування є достатньою для погашення заподіяної моральної шкоди, решта сума на відшкодування моральної шкоди є завищеною. Суд, вислухавши прокурора, позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2014р. близько 16-00 год. в районі перехресть вулиць Нікольської та Лягіна у м.Миколаєві, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.3 "б", 12.1, 12.2, 12.3, 18.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча об'єктивно міг це робити, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не вжив заходи до зменшення швидкості, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де знаходилась пішохід [PERSON], та допустив на неї наїзд. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, перелому кісток носа з носовою кровотечею, осколкового перелому обох кісток середньої третини гомілки зі зміщенням, синців на обличчі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №221 від 13.02.2015р. відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров'я. Вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.06.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 4012 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік і 6місяців /а.с. 156-157/. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області вирок в частині призначення покарання змінено, пом'якшено призначене покарання, основне покарання у виді штрафу до 3400 грн., а додаткове покарання - до 1 року позбавлення права керування транспортними засобами /а.с. 187-192/. Вирок в частині вирішення цивільних позовів скасовано, справу направлено на новий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства. [PERSON] 25.04.2015р. уклала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище чоловіка - [PERSON] /а.с. 77/. Згідно довідки бухгалтерії МЛШМД м.Миколаєва від 16.03.2015р., вартість лікування [PERSON], яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні МЛШМД з 23.12.2014р. по 15.01.2015р. за 23 ліжко-дні складає 6272,84 грн. /а.с. 52/. Згідно ст. 1206 ч.1,3 Цивільного\~кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.п.2,3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до ч.1 ст.89 п.3 а) Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на: 3) охорону здоров'я: а) первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, а також дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги). Миколаївська МЛШМД підвідомча управлінню охорони здоров'я Миколаївського міськвиконкому та фінансується з місцевого бюджету м.Миколаєва, розпорядником коштів якого є Миколаївська міська рада в особі Департаменту фінансів. Таким чином, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, згідно вимог ст.1206 УЦК України, мають бути стягнені до місцевого бюджету м.Миколаєва. Відповідач із позовом згоден, судом роз'яснені наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов прокурора є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню. Згідно наданих [PERSON] квитанцій та товарних чеків, внаслідок ушкодження здоров'я при ДТП, що трапилась 23.12.2014р. нею затрачені кошти на лікування у розмірі 28781,83 грн. /а.с. 79,80,86-113, 135, 137/. Однак, позов про відшкодування шкоди заявлено у сумі 28696,61грн., позовні вимоги позивачем не збільшувались. Оскільки справа розглядається судом в межах заявлених позовних вимог відповідно до норм ст. 11 ЦПК України, суд вважає можливим задовольнити позов в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 28696,61 грн. Відповідач не оспорює суму заподіяної позивачу матеріальної шкоди, однак вважає, що вона має бути виплачена страховою компанією. Дійсно цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ "АСК" Інго Україна"\~відповідно до страхового полісу\~\~№АІ/0723579 від 19.04.2014р. /а.с. 22/. Та позивач [PERSON] пояснила, що страхове відшкодування від страхової компанії вона не отримувала, претензій до страхової компанії не має, не має наміру звертатись із вимогами до страхової компанії, бажає, щоб матеріальна та моральна шкода була стягнена із відповідача. Відповідно до частин першої та другої\~ ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11,22,23,599, 1166-1168 ЦК України\~факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий і особа, яка завдала шкоди. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно зі\~ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом\~ статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).\~\~ З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного.\~\~Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.\~\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга ст.14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України\~зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою\~ст.636 ЦК України\~договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. №6-2808цс15, та в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. За таких обставин, доводи відповідача про покладення обов'язку по відшкодуванню заподіяної позивачу [PERSON] матеріальної шкоди на страхову компанію, є безпідставними. Таким чином, судом встановлено, що позивачу дійсно була спричинена матеріальна шкода в результаті дорожньо-транспортної події, що мала місце 23.12.2014р. Шкода заподіяна в результаті винних протиправних дій відповідача. Між діями відповідача\~і завданою позивач шкодою є прямий причинний зв'язок.\~Та заподіяна позивачу матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у розмірі 28696,61 грн.\~ В обґрунтування понесення \~\~моральних страждань, позивач вказала, що вона пережила сильний стрес, зазнала суттєвого удару по своєму здоров'ю, їй довелось терпіти сильний фізичний біль через отримані тяжкі травми та пройти тривалий курс лікування та реабілітації, на час ДТП, вона була вагітна, тому перенесла додаткові хвилювання за життя дитини. До цього часу вона продовжує відчувати фізичний біль через отриману травму, у неї з'явився страх при перетинанні проїжджої частини, вона позбавлена можливості займатись спортом. Заподіяну моральну шкоду вона оцінила у 100 000 грн. При цьому сторони пояснили, що [PERSON] у добровільному порядку відшкодував потерпілій 12000 грн. - поштовим переказом від 10.02.2015р. на суму 5000 грн. /а.с.56/ та поштовим переказом від 04.08.2015р. на суму 7000 грн. /а.с. 176/, на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно п.п.3, 5, 9 постанови Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р №4 (із наступними змінами), від моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках… час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що винними протиправними діями відповідача, позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає у понесених нею душевних стражданнях, перенесеному фізичному болю, необхідністю докладати позивачем додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, із врахуванням глибини та тривалості понесених позивачем моральних страждань, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20000 грн., при цьому оскільки відповідачем в порядку відшкодування маральної шкоди позивачу сплачено 12000 грн., то стягненню підлягає сума у розмірі 8000 грн. (20000 - 12000 = 8000). В задоволенні решти частини позову слід відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ В силу\~ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави, оскільки позивачі та відповідач звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial