Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У вересні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 93587 грн. 85 коп., яка складається з: - 5998,06 грн. - заборгованості за кредитом: - 78962,04 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 3695,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; - 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); - 4432,76 грн. штрафу (процентна складова), а також стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн. Позивач зазначав, що 17.06.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає терміну дії картки. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте, зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем були порушені, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам, пені та комісії, загальний розмір якої з урахуванням штрафів склав 93587 грн. 85 коп. 02.10.2017 року [PERSON] подала до суду заперечення проти позову про стягнення заборгованості по кредиту, в яких зазначала, що не визнає наявності у неї заборгованості перед Банком. Крім того зважаючи на те, що останній платіж по рахунку було здійснено 05.06.2014 року, тому з 06.07.2014 року почався перебіг строку позовної давності, а позов подано 11.09.2017 року, просила відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності. В письмових запереченнях проти позову відповідачка просила відмовити в задоволенні позову за спливом строків позовної давності(а.с.50-52). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б свідчили про умови договірних правовідносин, підстави та правильність складеного розрахунку заборгованості відповідачки. В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Представник Банку зазначає, що відповідач в запереченнях проти позову просила відмовити банку у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності, тобто відповідач визнала існування між нею та банком договірних відносин. Тому встановивши недостатність доказів, які подав Банк, місцевий суд, відповідно до ч.4 ст.10 та ст.130 ЦПК України, повинен був у попередньому засіданні з'ясувати достатність і належність поданих Банком доказів, витребувати інші, про що довести до відома Банку шляхом постановлення відповідної ухвали або роз'яснення цього викликаному в судове засідання представника Банку, але місцевий суд цього не зробив. Тому Банк вважає, що висновок суду про недоведеність Банком свої вимог суперечить факту визнання відповідачем заявлених вимог на підставі відносин за договором банківського рахунку, які врегульовані ст.ст.364, 1067, 1069 ЦК України, жодна з яких місцевим судом застосована не була. Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача Рожка С.М., з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вище вимогам закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б свідчили про умови договірних правовідносин, підстави та правильність складеного розрахунку заборгованості відповідачки. Колегія суду не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд при ухваленні судового рішення не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та не з'ясував обставин справи, які є предметом доказування у цій справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході апеляційного розгляду, 17.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання Банківських послуг у ПриватБанку від 17.06.2010 року вбачається, що [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку Кредитка "Універсальна" і пенсійну картку (а.с.8, 75-77). Анкета-заява підписана відповідачем [PERSON] Крім того, 06.07.2010 року [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та про ознайомлення з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.76). Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був повідомлений про зміст цих умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві. Позивачем не доведено, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, приєднаний до позовної заяви, відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви. Згідно з приписами положень ст.634, 638 ЦК України, відповідачка, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві. Отже, по справі встановлено, що 17.06.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-9, 75-77). Відповідно до п. 2.1.1.2.1. цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. В Анкеті-заяві відповідачка поставила підпис, засвідчивши отримання нею 06.07.2010 року кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.8, 77). 02.10.2017 року [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову про стягнення заборгованості по кредиту, в яких просила відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності, та зазначала, що останній платіж по рахунку було здійснено 05.06.2014 року, а позов подано 11.09.2017 року (а.с.50-52). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.4-7) та виписки по рахунку (а.с.80-100), 31.05.2014 року відповідачка сплатила на погашення кредиту 900 грн. в терміналі самообслуговування, а 05.06.2014 року відбулось автоматичне погашення простроченої заборгованості в розмірі 5 грн. (а.с.95). Інших дій з платіжною карткою відповідачка не здійснювала. Отже, доводи відповідачки про те, що останній платіж по рахунку було здійснено 05.06.2014 року, відповідають фактичним обставинам справи. З наданої відповідачкою до апеляційного суду Кредитної картки вбачається, що дія картки закінчилась у червні 2014 року. Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачкою у ПАТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії. Надані банком комп'ютерні розпечатки (а.с.78-79) не є належними та допустимими доказами отримання відповідачкою нової кредитної картки з іншим строком дії. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскільки Банк звернувся з позовом до суду 11.09.2017 року, колегія суддів вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачем в суді першої інстанції було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, наявні передбачені ч.4 ст.267 ЦК України підстави для відмови у позові за спливом позовної давності. Крім того, відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований за відсутності письмової згоди позичальника на збільшення позовної давності відповідно до положення ч.1 ст.259 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. За таких обставиг рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: partial