Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Золотниківської сільської ради, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І. про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на 3/3 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS], з яких на 1/3 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 часток - спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] та за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак в позовній заяві просить слухати справу без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Золотниківської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника Золотниківської сільської ради, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І. в судове засідання не з'явився, та не повідомив суд про причини своєї неявки. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 217 від 05 липня 2018 року [PERSON], про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться за адресою [ADDRESS], належить колгоспному двору, який складається з 2 -х членів головою якого був [PERSON]. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що в [ADDRESS], були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в [ADDRESS], які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких [PERSON] як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] - належало по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння. Згідно довідки № 62 виданої 06 червня 2018 року виконкомом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області про те, що головою колгоспного двору на 15 квітня 1991 року, що в [ADDRESS], являється [PERSON] в житловому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. За життя [PERSON] 08 лютого 2010 року склав заповіт, яким заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на, що він за законом матиме право, [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. За життя [PERSON] 04 лютого 2009 року склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20 березня 2018 року [PERSON] померла [INFO], що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. [PERSON] змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] після чого змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] та залишила своє прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті [PERSON] померлої [INFO] та [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до постанови виданої приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. № 840/02-31 від 26 вересня 2018 року [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], після смерті [PERSON] померлої [INFO], відмовлено, у зв'язку з тим, на домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] право власності на 3/3 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], з яких на 1/3 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 часток - спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] та за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: approved