Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним звільнення його з роботи, поновлення на роботі, зобов'язання відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В подальшому позивач просив залишити без розгляду вимоги в частині стягнення моральної шкоди, які ухвалою суду від 11.05.2016 р. було залишено в цій частині без розгляду. Позов обґрунтований тим, що між ним та відповідачем-1 14.03.2008 року було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, за яким він був прийнятий на роботу на посаду начальника пасажирського поїзду. Пунктом 22 контракту було визначено термін його дії з 14.03.2008 р. до 14.03.2013 року. Додатковою угодою від 17.03.2015 р. строк дії контракту № 234 від 14.03.2008 р. продовжено з 17.03.2015 р. до 16.03.2016 р. Однак, на підставі наказу начальника депо від 03.03.2016 р. № 67/ос його було звільнено у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Підставою винесення вказаного наказу слугувало те, що перебуваючи у рейсі у складі бригади поїзду Чернівці- Київ, у м. Київ на нього було складення 09.01.2016 р. протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП та винесено 09.01.2016 р. поліцейським відділу поліції по станції Київ-Пасажирський Солом'янського УП пр-к [PERSON] постанову КИ №012634 у справі про адміністративне правопорушення, якою було встановлено, що [PERSON] 09.01.2015 р. о 9 год. 20 хв. знаходився на приміському вокзалі ст. Київ- Пас. в п'яному вигляді. Хода була хитка, мова незрозуміла. Своїми діями ображав людську гідність та громадську мораль, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП. Проте, зі змістом протоколу, показами алкотестеру Драгер та постановою він не погодився, у протоколі зазначив, що вживав лікарські засоби. У зв'язку з чим за направленням працівника поліції він був направлений на обстеження з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння до Київської міської наркологічної клінічної лікарні "Соціотерапія", висновком якої від 09.01.2016 р. об 11 год. 50 хв. встановлено відсутність ознак алкогольного сп'яніння у позивача. Постанова була винесена, не зважаючи на вказаний висновок. У зв'язку з цим [PERSON] було оскаржено постанову від 09.01.2016 р. КИ №012634 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП, яку постановою Снятинського районного суду від 05.04.2016 р. було скасовано, а провадження у справі закрито. Також позивач 21.06.2016 р. в останньому судовому подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій підтримав незаконність звільнення, а також вказав на те, що його строковий трудовий договір - контракт трансформувався у безстроковий, та просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а не середній заробіток. Ухвалою суд від 11.05.2016 р., занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця". У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення сторін та свідка, встановив наступне. Між [PERSON]І та відокремленим структурним підрозділом "Пасажирське вагонне депо [PERSON]" регіональної філії "Львівська Залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" 14.03.2008 року було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, за яким позивач був прийнятий на роботу на посаду начальника пасажирського поїзду. Пунктом 22 контракту було визначено термін його дії з 14.03.2008 р. до 14.03.2013 року. Додатковою угодою від 17.03.2015 р. строк дії контракту № 234 від 14.03.2008 р. продовжено з 17.03.2015 р. до 16.03.2016 р. Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету пасажирського вагонного депо [PERSON] від 14.01.2016 р. № 70 розглядалось питання про надання згоди на звільнення з роботи [PERSON] за появу на робочому місці в нетверезому стані, за п. 7 ст. 40 КЗпП України За наслідками розгляду вказаного питання комітет клопотав адміністрацію не звільняти [PERSON], а перевести на роботу, не пов'язану з ослуговуванням пасажирів. Свідок [PERSON] показав, що був присутній 14.01.2016 р. на засіданні профспілкового комітету, де було прийнято вказане вище рішення комітету. Наказом начальника депо від 03.03.2016 р. № 67/ос позивача було звільнено з 03.03.2016 р. у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Підставою винесення вказаного наказу зазначено постанову КИ №012634 від 09.01.2016 р., протокол КИ від 09.01.2016 р. та тестування на алкоголь, проведене 09.01.2016 р. на алкотестері Драгер 6810 прилад № 0589. Відповідно до протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 09.01.2016 р. серія КИ 014665 встановлено, що [PERSON] 09.01.2015 р. о 9 год. 20 хв. знаходився на приміському вокзалі ст. Київ- Пас. в п'яному вигляді. Хода була хитка, мова незрозуміла. Своїми діями ображав людську гідність та громадську мораль. У протоколі зазначено, що додається рапорт, інших доказів вини позивача не зазначено. [PERSON] у протоколі вказав, що вживав лікарські засоби. У звязку із цим його за направленням та у супроводі працівників міліції будо доставлено до Київської міської наркологічної клінічної лікарні "Соціотерапія", висновком якої від 09.01.2016 р. об 11 год. 50 хв. встановлено відсутність ознак алкогольного сп'яніння у позивача. Не зважаючи на вказаний висновок, відносно позивача було винесено постанову від 09.01.2016 р. серія КИ №012634, якою встановлено, що [PERSON] 09.01.2015 р. о 9 год. 20 хв. знаходився на приміському вокзалі ст. Київ- Пас. в п'яному вигляді. Хода була хитка, мова незрозуміла. Своїми діями ображав людську гідність та громадську мораль, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Снятинського районного суду від 05.04.2016 р. було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 09.01.2016 р. серія КИ №012634, а провадження у справі закрито за відсутністю у діях позивача ознак правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, суд встановив відсутність у діях [PERSON] будь-яких ознак порушення трудової дисципліни, а тому прийшов до висновку про незаконність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України та необхідність його поновлений на роботі. Разом з тим суд не вбачає обґрунтованими твердження позивача про трансформацію строкового трудового договору - контракту у безстроковий трудовий договір виходячи з наступного. Продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк регламентовано ст. 39-1 КЗпП України, якою передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. При цьому судом встановлено, що у спірних правовідносинах після закінчення строку дії контракту трудові обовязки позивачем не виконувались, а трудові відносини не продовжували тривати. У судовому засіданні [PERSON] відповідаючи на запитання, підтвердив вказані обставини про те, що після спливу строку дії контракту трудових обовязків він не виконував. Також суд не вбачає те, що переукладення дії контракту у спірних правовідносинах, підтверджує укладення його на невизначений строк, оскільки підпадає під дію винятку, передбаченого ч. 2 ст. 23 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про залізничний транспорт" Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. N 764, передбачено начальник пасажирського поїзда. Таким чином, суд встановив, що з врахуванням характеру виконуваної роботи законом встановлено, що до такої категорії працівників, як начальник пасажирського поїзда, застосовується виключно контрактна форма строкового трудового договору. А тому строк дії трудового договору у формі контракту, укладеного з позивачем закінчився 16.03.2016 р. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. А тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 03.03.2016 по 16.03.2016 р. При розрахунку цього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абз. 6 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до ч. 2 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. А тому при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню, не враховуються час тимчасової непрацездатності позивача з 21.01.2015 р. по 02.03.2016 р. та сума допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю за вказаний період. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За останні два календарні місяці, що передували звільненню, з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. позивач відпрацював 13 робочих днів. Відповідно до довідки № 309 від 25.04.2016 р., виданої пасажирським вагонним депо Чернівців, заробітна плата у січні склала 4547,72 грн. Середньоденний заробіток складає 349,82 грн. = 4547,72 грн. /13 роб. д. Вимушений прогул позивача з 03.03.2016 по 16.03.2016 р. тривав 9 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 3148,38 грн. = 9 роб. д. * 349,82 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 617,34 грн. (551,2 грн. - за вимогу про поновлення на роботі; 66,14 грн. - за вимогу про середній заробіток = 551,2 грн. *9 роб. д. (час вимушеного прогулу) / 75 роб. д. (час з 03.03.2016 р. по дату постановлення рішення у справі 21.06.2016 р.). Зважаючи на те, що відповідач-1 є структурним підрозділом, не є юридичною особою та не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, стягнення середнього заробітку та судового збору слід провести з відповідача-2.

Outcome: partial