Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

22.08.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та зобов'язати їх знятися з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2011 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду було задоволено позовні вимоги ПАТ «СЕБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно. Однак, станом на 29.05.2012 року у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, що унеможливлює виконання рішення суду від 13.10.2011 року. Тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. 15.12.2014 року відповідачі подали зустрічну позовну заяву, в якій просили встановити нікчемність договору іпотеки з майновим поручителем квартири [ADDRESS], посвідчений 24.09.2008 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] за № 5557, а також скасувати заборону на відчуження на вищевказану квартиру, накладену 24.08.2008 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] за № 5558. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] первісний позов підтримала, щодо задоволення зустрічного позову заперечила. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили щодо задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи [PERSON] з метою захисту майнових прав дитини просила відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити частково та, у свою чергу, відмовити у задоволенні первісного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», та ТзОВ «Газета «Звягель-Інформ»було укладено кредитний договір № 447 за умовами якого останньому був наданий кредит в розмірі 56000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним Кредитним договором між ВАТ «СЕБ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладеного Договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 84,4 кв.м., яка належить останньому на праві приватної власності, що слідує з копії договору міни квартири від 17.04.2008 року (а.с.18). Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.10.2011 року № 2-1001/11 в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення з [PERSON] на вищевказану квартиру (а.с.23). На момент посвідчення іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS], іншого житла в них не було. Окрім цього, з ним проживала і їхня малолітня дитина, [PERSON], [INFO]. З пояснень [PERSON] випливає, що він дійсно змушений був виписати із спірної квартири себе, дружину та малолітню дитину, оскільки в іншому разі договору іпотеки з ним не було б укладено та кредиту для підприємства, яке він очолював, ніхто б не дав. Представник позивача-відповідача [PERSON] підтвердила, що у разі наявності реєстрації у спірній квартирі малолітньої дитини з [PERSON] договору іпотеки не укладалося б. Пояснення відповідача-позивача [PERSON] про те, що він та його сім'я, включаючи малолітню дитину, постійно проживали у спірній квартирі, що підтверджується актом депутата Новоград-Волинської міської ради від 12.12.2014 року та показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що являються сусідами [PERSON], увесь час проживали у будинку, де проживає [PERSON] Пояснили, що [PERSON], разом із своєю сім'єю постійно проживали у своїй квартирі. Із часу вселення не переїжджали на інше місце проживання та на довгий період не відлучалися. Свідок [PERSON] пояснив, що його син [PERSON] з метою отримання кредиту зняв у вересні 2008 року з реєстрації за адресою: [ADDRESS] себе, дружину [PERSON] та малолітню доньку [PERSON]. Після отримання кредиту у грудні 2008 року він знову зареєстрував себе та членів своєї родини у власній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свідок пояснив, що [PERSON] із родиною тимчасово, до отримання кредиту, були зареєстровані у його квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], але жодного дня там не проживали. Однак, бути там постійно зареєстрованими вони не могли, оскільки його квартира з 02.04.2008 року перебуває в іпотеці та вчинятися будь-які правочини щодо неї, у тому числі реєстрація і вселення інших осіб без згоди банку, заборонена. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 119), яка з 01.08.2008 року постійно проживає за адресою [ADDRESS]. На час укладення договору іпотеки, 24.09.2008 року, проживала у будинку, що знаходиться в іпотеці. Ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" заборонено батькам, або особам, які їх заміняють, без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно з ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, чи непрацездатних дітей. Статтею 18 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх заміняють майнових та житлових прав при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла". Згідно з вимогами ч.4 ст.12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.44 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно зі ст. 32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Згідно довідки № 1231 від 10.09.2008 року, виданої Новоград-Волинським орендним підприємством «Житлосервіс», у квартирі [ADDRESS], яка передавалася в іпотеку та належить [PERSON], жодної особи зареєстровано не було (а.с. 155). В цей же день, 10.09.2008 року, [PERSON] та його дружина [PERSON], були зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.150 -154). 24.09.2008 року було укладено іпотечний договір (а.с. 109-118). 24.12.2008 року [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] були знову зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 120, 150-154). Відповідач-позивач [PERSON] пояснив, що його сім'я з малолітньою дитиною знімалися з реєстраційного обліку з метою отримання кредиту. Дитина фактично проживала з серпня 2008 року у спірній квартирі. Іншого житла вони не мають. Зареєструватися та проживати з батьками вони також не мають права, оскільки їхня квартира знаходиться в іпотеці та під забороною. Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час посвідчення іпотечного договору проживали у квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, отже місцем проживання дитини [PERSON] є також спірна квартира. Положення ст.12 ЗУ №2623 1У від 02.06.2005 року "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", які вимагають попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, чинні з 01 січня 2006 року, що свідчить про недотримання сторонами на час укладення іпотечного договору від 24.09.2008 року вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку органу опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку, право користування яким мали діти. Згідно з ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Таким чином право дитини - [PERSON], [INFO], на недоторканість житла при задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» буде порушено. Згідно положень ч.1 ст.16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 Х11 від 27.02.1991 року, кожна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла… Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Аналогічної думки дійшли судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 05.03.2014 року якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк». Постановою Верховного Суду України від 12.11.2014 року відмовлено в перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 05.03.2014 року. Виходячи з обставин, викладених вище, суд задовольняє позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи: приватний нотаріус міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], Служба у справах дітей Новоград-Волинської міської ради та реєстраційна служба Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину в частині встановлення нікчемності договору іпотеки з майновим поручителем чотирьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] за реєстровим № 5557 від 24.09.2008 року. На підставі вищевикладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Однак, не підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом щодо скасування заборони на відчуження на іпотечну квартиру, накладену 24.08.2008 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] за № 5558. Відповідно до ч. 5 ст. 10571 ЦК України визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. 12.01.2015 року представником позивача-відповідача [PERSON] подано відповідну заяву, що передбачена вищевказаною нормою закону (а.с. 171). Оскільки вимоги за зустрічним позовом в частині знання заборони на відчуження квартири та вимоги за заявою представника позивача-відповідача [PERSON] накласти арешт на квартиру є взаємовиключними і суд застосовує імперативну норму закону - ч. 5 ст. 10571 ЦК України, то у задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В силу ст. 88 ЦПК України з позивача-відповідача ПАТ «Фідобанк» на користь відповідачів-позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial