Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Дубенським заводом гумовотехнічних виробів від 8 червня 1994 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить йому та відповідачам [PERSON] та [PERSON], які являються відповідно його колишньою дружиною та сином. Після укладення іншого шлюбу 10.11.2001 р., він в спірній квартирі не проживає та не користується нею. За позовом [PERSON] рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15.11.2012 р. було встановлено порядок користування квартирою між співвласниками. Рішення набрало чинності 23.01.2013 р. Разом з тим, дане рішення не виконується, оскільки він не проживає в даній квартирі і навіть у разі такої потреби не може реалізувати своє право співвласника, так як відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, не дає ключі від неї. Не зважаючи на те, що квартирою не користується і не може користуватися, відповідачка відкрила особові рахунки в житлово-комунальних та енергопостачальних організаціях, в зв"язку з чим змушений оплачувати послуги, якими фактично не користується. Оскільки, являється співвласником спірної квартири, проте не здійснює в повній мірі своє право власності, змушений звернутися до суду з позовом про виділ своєї частки в натурі з метою припинення спільної сумісної власності. Вищезазначеним рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15.11.2012 р. встановлено, що квартира переобладнанню в окремі ізольовані приміщення не підлягає, тому згідно вимог цивільно-процесуального законодавства цей факт повторному доказуванню не підлягає. Таким чином, виділ належної йому частки квартири в натурі не можливий, а тому позивач має право на отримання компенсації своєї частки від відповідачів. Позивач згідний на отримання грошової компенсації, так як виділ його частки в натурі не можливий, як неможливе і спільне користування квартирою, оскільки в нього вже інша сім"я, не проживає в спірній квартирі та забезпечений іншим житлом. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Окрім того пояснили, що згідні на компенсацію в розмірі 48000 (сорок вісім тисяч) гривень, та просять припинити його право власності, а саме [PERSON], на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали, згідні сплатити компенсацію позивачу в сумі 48000 (сорок вісім тисяч) гривень за належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Дубенським заводом гумовотехнічних виробів від 8 червня 1994 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 року), який був чинний на час набуття квартири, майно може належати на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Згідно ст. 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім"ї. ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачає, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, ч.2, яка зокрема вказує, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю на вимогу учасників цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані житлові і інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переробити у такі квартири. Згідно Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Виходячи з положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України ,ст.ст.316, 317, 319, 358, 361 ЦК України ,передбачене ч.2 ст.364 Цк України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки.

Outcome: approved