Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

02 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітніх дітей і встановлення опіки над ними, який мотивує тим, що відповідачі є батьками її онуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею у будинку, який належить їй на праві власності, в [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. 24 грудня 2019 року Річківською сільською радою прийняте рішення №103 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки та сина, а також [PERSON] щодо доньки, бо відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, не проживають з ними, їх фактичне місце перебування невідоме. Посилаючись на те, що відповідачі неодноразово судимі, систематично перебувають у місцях позбавлення волі, ведуть аморальний спосіб життя, не виявляють ніяких почуттів до дітей, участі у вихованні та утриманні дітей не беруть, не виявляють турботи та фактично полишили їх на її утриманні, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав та призначити її опікуном над малолітніми онуками. 13 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено в підготовче засідання. 03 червня 2020 року підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 22 червня 2020 року. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причин неприбуття не повідомила, про день, час і місце проведення судового засідання сповіщена належним чином відповідно до вимог ст. ст. 124, 130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] участь в судовому засіданні приймав у режимі відеоконференції поза межами суду під час трансляції з ДУ "Покровська виправна колонія (17). Позов не визнав щодо позбавлення батьківських прав саме його, а в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] позов підтримав. Зазначив, що він є батьком обох дітей, але у свідоцтві про народження сина [PERSON] батьком не записаний. До арешту проживав спільно з дітьми, співмешканкою [PERSON] та її матір`ю [PERSON] у будинку останньої в с. Вири. Відсутній був за місцем проживання лише тоді, коли на декілька місяців виїжджав на заробітки. Діти в такі моменти дійсно були з бабусею, але він постійно надавав кошти на їх утримання. З травня по 19 липня 2019 року був у своєїм матері в Російській Федерації, а тому і не проживав з дітьми. А потім його затримали 09 серпня 2019 року, тому з поважних причин він не приймає участі у вихованні дітей. Щодо матері дітей, то їй вони не потрібні, вона постійно говорить, що діти їй заважають. [PERSON] дійсно їх покинула, не доглядає, не піклується, не забезпечує, це зараз здійснює позивачка. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Річківської сільської ради Пилипенко Н.В. позов підтримала, вказала, оскільки батьки не виконують належним чином свої батьківські обов`язки, тому їх потрібно позбавити батьківських прав щодо малолітніх дітей. Заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Позивачка [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 20). Як вбачається зі свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька хлопчика зазначені відповідно до вимог ст. 135 СК України (а. с. 22, 42, 43). Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а. с. 43). Відповідно до довідок Вирівської сільської ради від 15 січня та 11 березня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з онуками [PERSON] , 2013 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. За вказаною адресою зареєстрована і її донька [PERSON] , але фактично в цьому будинку не проживає (а. с. 12, 55). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , у будинку за місцем її проживання прибрано, для дітей організовано спальні ліжка, письмовий стіл для приготування домашніх завдань, діти забезпечені одягом та взуттям за сезоном, будинок газифікований, підведена вода. [PERSON] мешкає з онуками [PERSON] і [PERSON] . Тимофій відвідує дитячий садочок «Ластівка», а [PERSON] навчається у 1-му класі Вирівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Бабуся щодня відводить онуків до школи та садочка, приділяє належну увагу їх вихованню (а. с. 40). Згідно з довідкою Вирівської амбулаторії від 03 жовтня 2019 року [PERSON] своєчасно приводить онуків [PERSON] та [PERSON] на профілактичні огляди та щеплення. Батьки дітей на телефонні дзвінки медичних працівників не відповідають і не з`являються до них (а. с. 36). Відповідно до довідки Вирівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Білопільської районної ради Сумської області [PERSON] навчається у 1 класі, проживає з бабусею [PERSON] . Щоденно бабуся супроводжує онуку до школи, цікавиться її успіхами, підтримує зв`язок з керівництвом школи, забезпечує дитину необхідним шкільним приладдям. Батьки [PERSON] жодного разу у школі не з`являлися, не телефонували, станом здоров`я та успіхами дитини не цікавилися (а. с. 37). Згідно з довідками, виданими Вирівським ДНЗ «Ластівка», [PERSON] перебувала в закладі з 18 листопада 2014 року по 27 червня 2019 року. Мама та бабуся вносили плату за утримання дитини, тато [PERSON] в дошкільному закладі не з`являвся жодного разу. [PERSON] перебуває в закладі з 15 серпня 2017 року. З червня за хлопчиком доглядає бабуся, мати дитини з того часу в дошкільному закладі не з`являлась (а. с. 38, 39). Відповідно до довідки від 12 березня 2020 року, виданої депутатом Вирівського старостинського округу №13 Річківської сільської ради, [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з червня 2019 року по теперішній час (а. с. 41, 58). 16 травня 2017 року КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ» направлено до служб повідомлення про те, що 15 травня 2017 року до лікарні доставлені діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в супроводі бабусі та працівника ювенальної превенції, при огляді яких у [PERSON] виявлено множинні садна та гематоми тулуба та верхніх кінцівок, при огляді [PERSON] були виявлені поодинокі гематоми тулуба. Зі слів бабусі та матері, яка згодом з`явилася до лікарні, [PERSON] побили вдома (а. с. 33). Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. У мотивувальній частині вирока зазначено, що [PERSON] шкіряним ременем нанесла синові [PERSON] , [INFO] , близько 7 ударів в область спини, живота та правого плеча, завдавши синові легких тілесних ушкоджень (а. с. 21). Згідно з інформацією Білопільського ВП ГУНП в Сумській області 02 грудня 2019 року до відділення поліції звернулася з заявою [PERSON] щодо проведення профілактичної роботи з її донькою [PERSON] , яка не займається вихованням своїх дітей. В ході перевірки було встановлено, що в липні 2019 року [PERSON] поїхала до м. Суми та додому не повернулася, своїх дітей залишила на бабусю, періодично вона виходила на зв`язок, але місця свого перебування не повідомляє, як і дати повернення до с. Вири (остання розмова відбувалась 02 грудня 2019 року). 04 грудня 2019 року відносно [PERSON] Сумським відділенням поліції порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне зберігання наркотичних речовин) (а. с. 30). Як вбачається з листа №19 Білопільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15 січня 2020 року, на обліку з причин неналежного виконання батьківських обов`язків, вчинення фізичного насильства над дітьми в центрі соцслужб перебуває родина [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Мати дітей [PERSON] та її співмешканець [PERSON] ніде не працюють, мати постійно зникає на тривалий термін, дітей залишає на бабусю, фінансової підтримки на утримання дітей не надає. З родиною постійно ведеться соціальна робота щодо ведення здорового образу життя, недопущення насильства над дітьми. З травня 2019 року мати вдома не проживає, на зв`язок не виходить, батько також з родиною не проживає. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею та перебувають на її утриманні (а. с. 35). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Річківської сільської ради, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, а [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] , 2013 року народження (а. с. 15). Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав, жорстоко поводяться з дитиною, засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року №39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи перелічені вище докази та норми законів, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , оскільки вона свідомо самоусунулася від виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням, не спілкується з ними, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Більш того, [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дітей і з червня 2019 року її місце перебування невідоме. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , то в цій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачка не довела його обґрунтованість. Так, на підтвердження позовних вимог щодо необхідності позбавлення батьківських прав [PERSON] позивачка надала суду: - лист Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 24.05.2017, адресований службі у справах дітей Білопільської РДА, про вчинення насильства в сім`ї [PERSON] щодо доньки [PERSON] , який вдарив її під час купання, внаслідок чого [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї (а. с. 31); - лист Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 18.05.2017, адресований службі у справах дітей Білопільської РДА, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї відносно доньки [PERSON] (а. с. 34). Але суд зазначає, що зазначені докази не підтверджують факт насильства, вчиненого [PERSON] щодо своєї малолітньої доньки, бо постанова суду про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не надана. У висновку органу опіки та піклуваня Річківської сільської ради зазначено, що з травня 2019 року [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживав у будинку позивачки спільно з нею, її донькою [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON] . З травня місяця по 19 липня 2019 року [PERSON] перебував за межами України у своєї матері в Російській Федерації, з 09 серпня 2019 року арештований і до даного часу знаходиться в місцях позбавлення волі. Окрім того, відповідач зазначив, що до арешту їздив на заробітки, а тому був відсутній вдома по 2-3 місяці, але кошти на утримання дітей позивачці надсилав, один раз навіть свою банківську картку залишав їй. Окрім того, заяву про влаштування доньки до школи писав саме він. Також відповідач зазначив, що постійно телефонує сусідам позивачки і цікавиться життям дітей. Зателефонувати позивачці він не може, бо вона не відповідає на його дзвінки. Зазначене позивачка в судовому засіданні не заперечувала. Отже, вказане вище свідчить про те, що відповідач проявляє інтерес до доньки, бажає виправити ситуацію і належним чином займатися вихованням доньки. Хоча [PERSON] і знаходиться на даний час в місцях позбавлення волі за вчинення корисливого злочину, але позивачкою суду не надано доказів, що своєї поведінкою він негативно впливає на доньку. На підставі викладеного суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування Річківської сільської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав через його недостатню обґрунтованість з огляду на те, що у ньому викладена інформація, яка не відповідає дійсності, також в ньому відсутні мотиви щодо того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої доньки, як позбавлення батька батьківських прав, буде відповідати її інтересам, чи позитивно вплине на неї розірвання родинних зв`язків з батьком та відсутність з його боку піклування про доньку в майбутньому. Підсумовуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та при цьому врахувує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дитини, та наявність у цьому лише його вини, не надано. В частині позовних вимог про призначення позивачки опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] суд дійшов висновку, що вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Будь-яких даних про те, що малолітні [PERSON] та [PERSON] на момент ухвалення рішення є дітьми-сиротами, а також даних щодо існування інших обставин, з якими закон пов`язує набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, суду не надано. Також суду не наданий висновок органу опіки та піклування, як того вимагає ч. 3 ст. 60 ЦК Украни, про призначення опікуном дітей позивачки, а тому відсутні підстави для встановлення опіки щодо [PERSON] та [PERSON] на момент ухвалення рішення, оскільки це буде передчасно. При зверненні з позовом до суду [PERSON] поставила питання лише про позбавлення батьківських прав [PERSON] , але при цьому не вказала про стсягнення з неї аліментів на утримання дітей, на що суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з бабусею, відповідачка [PERSON] добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною, не позбавлена можливості працевлаштуватися. На підставі частини 1 статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 02 березня 2020 року. Отже, суд вважає за необхідне із [PERSON] стягнути аліменти з 02 березня 2020 року в розмірі 1/3 частки на утримання дітей шляхом перерахування на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати особу, яка буде призначена опікуном дітей, у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити на ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню 840,80 грн на користь позивачки в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 840,80 грн судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial