Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

31 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») та приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича, вимогами якого просили суд: - скасувати свідоцтво від 30 листопада 2018 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 4125, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем; - скасувати запис про право власності № 29205130, який був внесений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 листопада 2018 року за № 44354130 щодо реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м. за ПАТ «Універсал Банк». Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] є предметом договору іпотеки, який забезпечує виконання належне виконання кредитного договору № 02/748к від 09 серпня 2007 року. Івано-Франківського міським судом видано виконавчий лист № 344/6773/2015 року про стягнення із [PERSON] в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 02/748к від 09 серпня 2007 року в сумі 42 225,55 доларів США. В рамках даного виконавчого провадження проводились електронні торги з реалізації квартири. Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 27 листопада 2018 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 344/6773/2015 від 23 грудня 2015 року, передано ПАТ «Універсал Банк» трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 28 листопада 2018 року заступником начальника управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Французом І.Г. постановлено скасувати постанову державного виконавця від 27 листопада 2018 року про передачу майна стягувачу. Однак 30 листопада 2018 року на підставі Акту про передачу майна стягувачу за ПАТ «Універсал Банк» зареєстровано право власності на квартиру. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав нотаріусом не було враховано факт скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу, того факту, що квартира є єдиним місцем проживання для позивачів та членів їх сім`ї. На спірну квартиру поширює дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє звернення стягнення на неї без згоди власника. Квартира є спільною сумісною власністю подружжя, однак державний виконавець не звертався до суду із поданням про виділ частки боржника із спільної сумісної власності. Згідно поданого відзиву на позовну заяву представник АТ «Універсал Банк» позов не визнав. У відзиві зазначив, що передача у власність банку квартири [ADDRESS] , а також реєстрація права власності на неї відбулись із дотриманням установленого законом порядку. Боржник [PERSON] є власником 1/6 квартири [ADDRESS] . Наявність у нього даної квартири свідчить про можливість реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Квартира [ADDRESS] передана в іпотеку банку за згоди відповідача [PERSON] , як дружини іпотекодавця [PERSON] , оскільки квартира знаходиться у їх спільній сумісній власності. Представником позивачів подано відповідь на відзив, у якому вона спростовувала твердження представника банку щодо наявності у [PERSON] іншого нерухомого майна. Згода [PERSON] на передачу квартири в іпотеку не свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки без виділення частки боржника. 16 грудня 2019 року від представника відповідача АТ «Універсал Банк» надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких представник навів аналогічні відзиву підстави законності набуття банком права власності на спірну квартиру. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Ухвалою від 22 січня 2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у цивільній справі № 344/6773/15-ц за скаргою AT «Універсал банк» про скасування постанови заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області № 04-25 від 28 листопада 2018 року та постанови головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 13 грудня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 54414250 08 вересня 2021 року провадження у справі поновлено. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача АТ «Універсал Банк» у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, які прибули у судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (найменування якого змінено на АТ «Універсал банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 02/748к, за яким банк надав йому кредит в сумі 55 000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних. Належне виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечене договором іпотеки, який укладено 09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] . 24 жовтня 2017 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Капущаком І.М. на підставі заяви стягувача прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54414250 з виконання виконавчого листа № 344/6773/2015 від 23 грудня 2015 року про стягнення із [PERSON] в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 02/748к від 09 серпня 2007 року в сумі 42 225,55 доларів США. 30 травня 2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюком В.Я. складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири [ADDRESS] . Листом від 25 вересня 2018 року № 9405/18-18-18 ДП «СЕТАМ» на виконання абзацу 4 пункту 2 розділу IV Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, повідомило головного державного виконавця Гнатюка В.Я., АТ «Універсал Банк» та [PERSON] про те, що 22 жовтня 2018 року будуть проведені електронні торги по реалізації предмета іпотеки трикімнатної квартири [ADDRESS] , за початковою ціною 738 850,00 грн. Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 27 листопада 2018 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 344/6773/2015 від 23 грудня 2015 року, передано ПАТ «Універсал Банк» трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня головним державним виконавцем Гнатюком В.Я. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. 28 листопада 2018 року заступником начальника управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Французом І.Г. постановлено скасувати постанову державного виконавця від 27 листопада 2018 року про передачу майна стягувачу. Свідоцтвом від 30 листопада 2018 року за реєстровим № 4125, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем посвідчено право власності ПАТ «Універсал Банк» на зазначену квартиру. 30 листопада 2018 року за ПAT «Універсал Банк» нотаріусом зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію № 44354130, номер запису про право власності 29205130). 13 грудня 2018 року постановою головного державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. скасовано заявку на реалізацію арештованого майна від 06 вересня 2018 року проведення електронних торгів з реалізації квартири; скасовано вимогу державного виконавця від 19 жовтня 2018 року; скасовано постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 листопада 2018 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2020 року скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Гнатюка В.Я. від 13 грудня 2018 року, винесену в ході виконання виконавчого провадження № 54414250 Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, за результатом апеляційного оскарження ухвали від 02 грудня 2020 року, також скасовано постанову заступника начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Француза І.Г. № 04-25 від 28 листопада 2018 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 54414250 Відповідно до постанови № 19.14-10/7 від 05 березня 2021 року виконуючого обов`язків начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Люкляна О. визнано дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюка В. такими, що вчинені з порушенням ст. 18, ч. 8 ст. 48, ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ч. 4 ст. 47, ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом частини четвертої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Такий порядок визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок). Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає. Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається. Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням. Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Отже, і в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац другий пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) Велика Палата Верховного Суду у цій справі нагадала, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших. При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не відповідає належному способу захисту у цій справі. У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на момент звернення із позовом до суду,) встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав. Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 07.04.2021 року у справі № 640/12313/19-ц. Підсумовуючи вищевикладене вимога про скасування запису про право власності № 29205130, який був внесений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем, судом не може бути задоволена. Частиною 3 ст. 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Підготовче провадження у даній справі закрито 08 вересня 2021 року. Однак правом зміни предмета позову позивачі не скористались. У зв`язку із обранням позивачами неналежних способів захисту їх прав, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволенню не підлягає, тому понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», 61 ЗУ «Про виконавче провадження» ст. ст. 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: dismissed