Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернувся з цивільним позовом в кримінальному провадженні до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування цивільного позову посилається на те, що з ним сталося ДТП за участю відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП позивачу була спричинена шкода здоров`ю, а саме середньої тяжкості тілесні ушкодження, переломи. Позивач вказує, що через ДТП він потрапив у борги за не сплату комунальних послуг, окрім того, ним було закладено золото у ломбард, що б він міг якось жити, та відновлюватися після травм. Після ДТП відповідач позивачу не надав жодної матеріальної, моральної компенсації. Під час звернення до суду з цивільним позовом в кримінальному провадженні [PERSON] просив суд стягнути з відповідача у загальному розмірі 289000,00 грн. з яких у якості матеріальної шкоди: за газ борг у розмірі 35000, 00 грн.;за золото борги у загальному розмірі 43200, 00 грн.; період за яким не міг позивач заробити гроші 40000,00 грн.; на підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування» 51000,00 грн.; та всі витрати на лікування, проїзд, адвокатів, консультації та ін., а також через ДТП упущена вигода оренди майже за рік 75000,00 грн. У якості моральної шкоди позивач просив суд стягнути з відповідача решту 45000,00 грн. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 12000,00 грн. У задоволені решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано і призначено на новий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок суду залишено без змін. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 головуючого суддю визначено Рубіжного С.О. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання. 30 липня 2020 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначає, що стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими, а доводи та обставини, викладені у заяві не підтверджені жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом. Відповідач не погоджується із доводами позовної заяви у повному обсязі і заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватне Акціонерному Товаристві Страхова Група "ТАС" за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ5529229, який укладений на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 26-1 Закон N 1961-IV «Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під часдорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю». Позивачем заявляються позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, проте не визначено, який розмір з відповідача AT "СГ "ТАС" (приватне), а який з відповідача [PERSON] . Сама моральна шкода нічим не підтверджена, інші витрати заявлені у позовній заяві також нічим не підтвердженні. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 серпня 2020 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м. Київ, пр-т. Перемоги, б. 65. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. 18 вересня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої він вважає, що відповідач безпідставно перекладає свій обов`язок стосовно відшкодування шкоди на третю особу. Під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися позивачем [PERSON] . Остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг за газопостачання в сумі 43570 грн., за золото та проценти в сумі 38172 грн., шкоду за втрату працездатності в сумі 24588 грн. та моральну шкоду в розмірі 237000 грн.. Також в доповненнях до уточнених вимог позивач визначав свою позицію у спосіб як стягнення з відповідача шкоди, та в разі несплати відповідачем шкоди, стягнення ії з третьої особи по справ. Також просив зобов`язати АТ «Харківміськгаз» підключити його будинок до газопостачання. Під час підготовчого засідання, після залучення третьої особи по справі, суд з`ясовувалось у позивача щодо суб`єктного складу сторін та заявлених вимог, а саме залучення як співвідповідача або заміну відповідача страхової компанії та пред`явлення до неї вимог, роз`яснювався порядок вирішення процесуальних питань. Проте позивач наполягав на стягненні шкоди саме з винної особи, а саме відповідача. Протягом розгляду справи процесуальних дій, а саме заяв про залучення страхової компанії як співвідповідача (відповідача) та заявлення відповідних вимог, позивачем здійснено не було. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що ним було заставлено золоті вироби у ПТ «Ломбард Дарс» за яке ним отримано грошові кошти, які він витрачав на забезпечення життєдіяльності, оскільки не мав можливості працювати та отримувати доходи, заборгованість за оплату комунальних послуг а саме газопостачання, оскільки внаслідок дтп не мав можливості сплачувати При цьому зазначив, що до скоєння ДТП та після ви здоровлення не працював, не займався будь якою діяльністю з метою отримання доходів. Зазначає, що саме з вини відповідача в нього утворились зазначені борги. Також зазначив, що він лікувався в домашніх умовах приблизно пів року, до лікарні протягом усього часу лікування не звертався, гіпсові шини з ніг знімав самостійно. Відповідач та його представник в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представником відповідача зазначено, що заборгованість за комунальні послуги та вартість золота, яке позивачем було закладено в ломбард не відноситься до шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відносно інших вимог, зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, тому вимоги до відповідача заявлено безпідставно. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини не явки в суд не повідомила. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених\~ст. 16 ЦК України\~способами. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в судовому засіданні встановлено, що 14.12.2018р., приблизно о 18 год. 10 хв., [PERSON] керував технічно справним автомобілем «ChevroletLacetti» р.н. « [NUMBER] », на якому він рухався по вул. Полтавський шлях зі сторони вул. Залютинської в бік вул. Холодногірської, зі швидкістю близько 50 км/год. В процесі руху по вказаній вулиці, поблизу будинку №173 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, водій [PERSON] , діючи необережно проявив необачність, не вибрав безпечну швидкість руху під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, та при виникненні небезпеки у вигляді пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, і якого він об`єктивно міг виявити, не своєчасно застосував гальмування, чим порушив вимоги п.18.1\~Правил дорожнього руху\~України, згідно якого: - п.18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»та здійснив наїзд на вищевказаного пішохода [PERSON] . Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 12000,00 грн. У задоволені решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. ( а.с. 6-13) Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано і призначено на новий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок суду залишенобез змін. (а.с. 14-17). Вироком встановлено, що за результатами проведення судово-медичної експертизи (висновок №12-14/1003-А/18 від 21.12.2018р.) встановлено, що у зв`язку з подією, яка мала місце, у [PERSON] мали місце забійна рана лівої надбрівної дуги, закритий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, закритий уламковий перелом основної фаланги 1-ої п`ясткової кістки правої кисті. Вказані вище ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості травматичної поверхні яких в ушкодженнях не відобразилися, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при зіткненні рухомого транспортного засобу із пішоходом, при обставинах та в строк відомих з ухвали слідчого судді (14.12.2018р., близько о 18:10 год.) Згідно консультативного висновку № 10/1915 від 14.12.2018 року з КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР на ім`я [PERSON] забійна рана лівої надбрівної дуги у своїй течії призвела до хірургічного втручання - зшивання рани шовним матеріалом, закриті переломи кісток обох окість були вправлені із накладанням гіпсових шин. Забійна рана лівої надбрівної дуги відповідно до п. 2.3.2. "а", п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я. Закритий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням та закритий уламковий перелом основної фаланги 1-ої п`ясткової кістки правої кисті, як у сукупності так й кожне окремо, відповідно до п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаних переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів (21 дня)). Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. (ч.1,2 ст. 1195 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої шкоди відповідно до законодавства. Проте, як вбачається з полісу №АМ/5529229 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» до 22 листопада 2019 року. ( а.с. 35) До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Статтею 23 Закону № 1961-IV встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 26-1 Закону № 1961-IV встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивач зазначає, що після того, як він потратив у ДТП він лікувався, тимчасово втратив працездатність , що підтверджується медичним висновком. Окрім того, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС». Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Lacetti» д.н.з. « [NUMBER] час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», то у даному випадку позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. В той же час, сторонами не надано, а судом не встановлено докази звернення позивача до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про сплату страхового відшкодування, або отримання відмови у виплаті страхового відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. В той же час, у своїй Постанові від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) колегія суддів Великої Палати Верховного Суду - висловила свою позицію, яка полягає в тому, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку - обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування /п.56/. Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі - прямо суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а винна особа несе відповідальність перед потерпілим в обсязі різниці між фактичним розміром шкоди, яку поніс потерпілий та розміром страхового відшкодування, яке виплатив страховик винної особи. Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] в частині щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок непрацездатності та моральної шкоди завданої (що відноситься до шкоди, яка відповідно до законодавства завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) слід відмовити, оскільки встановлено судом цивільно-право відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», проте до страхової компанії позивач не звертався. Також позивачем не залучено як відповідача та не заявлені вимоги до страхової компанії. Заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди або стягнути з третьої особи не відповідає вимогам процесуального законодавства та суперечить засадам цивільного судочинства. Після залучення особи в якості відповідача, остання набуває певні права та обов`язки під час розгляду справи, та від вчинення процесуальних дій сторін залежить вирішення спору. Також й вимоги позивача в клопотаннях про уточнення вимог про зобов`язання АТ «Харківміськгаз» відновити газопостачання в його будинку заявлено в порушення вимог законодавства. У разі наявності спору позивач має право вирішити його в судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом до відповідної особи. Стосовно вимог позивача, про стягнення грошових коштів, а саме заборгованості зі сплати за комунальні послуги, зокрема, у АТ «Харківміськгаз», та те, що ним було закладено золото до ломбарду для свого життєзабезпечення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Сукупністю умов цивільної відповідальності за завдану шкоду є : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як зазначено позивачем заборгованість по оплаті за газопостачання та за золото, виникли внаслідок ДТП, проте позивачем не доведено такого факту. Як пояснив останній , заклавши золото до ломбарду, гроші він витрачав на забезпечення життєдіяльності, проте доказів не надав щодо витрат на відновлення свого права, а саме додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо в зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, слід зазначити, що зазначені витрати також підлягають відшкодуванню у порядку відповідно до Закону № 1961-IV. Також позивачем не доведено що й заборгованість за газопостачання має причинний зв`язок із ДТП. З довідок по заборгованості вбачається, що заборгованість виникла до скоєння ДТП та продовжувала накопичуватися до теперішнього часу (а.с.103, 104). На підставі зазначеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, а саме в частині стягнення шкоди, пов`язаною із втратою непрацездатності та моральної шкоди, як таких, що заявлено передчасно до відповідача, та в частині стягнення заборгованості по оплаті послуг за газопостачання та відчужене золото, як необґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та йому відмовлено у задоволені позовних вимог, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed