Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частини будинку № 27 по провулку 3-му Чуднівському в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що після смерті [PERSON], його діти - [PERSON] та [PERSON] успадкували за законом по 1/8 частки будинку кожний, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 3-й Чуднівський, 27, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.1986 року. 12 лютого 2004 року помер [PERSON]. Однак, 09 грудня 2013 року була видана довіреність від імені [PERSON], якою останній уповноважив [PERSON] на вчинення дій щодо реєстрації та оформлення права власності на його ім'я та подарувати від його імені [PERSON] всю належну на праві особистої приватної власності [PERSON] частину житлового будинку № 27, що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 3-й Чуднівський,27. Також, 23.11.2013 року видана довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], якою позивач уповноважувала останнього на вчинення дій щодо реєстрації та оформлення права власності на її ім'я та подарувати від її імені [PERSON] частину житлового будинку № 27, що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 3-й Чуднівський,27. На підставі виданих довіреностей та дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом 27.12.2013 року укладено договір дарування частини будинку, за яким [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON]Б подарували [PERSON] по 1/8 частині будинку кожний. Про дані обставини позивачам стало відомо після укладання договору дарування від 18.04.2014р., згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.1986 року 1/8 частини житлового будинку № 27, що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 3-й Чуднівський,27. Позивачі вважають, що договір дарування від 27.12.2013р. підлягає визнанню недійсним у зв'язку з тим, що був укладений на підставі довіреності виданої від імені особи після її смерті. Надаючи довіреність на ім'я [PERSON] [PERSON] вважала, що довіреність видається для збирання документів необхідних для укладання договору дарування на ім'я [PERSON]. При цьому, [PERSON] не були передані оригінали правовстановлюючих документів на належну їй 1/8 частини будинку. Крім того, під час допиту в якості свідка позивач [PERSON] вказала, що довіреність на ім'я [PERSON] взагалі не підписувала. До початку розгляду справи по суті, заявою від 02.09.2014р. позивачі доповнили підстави позову та вказали, що договір дарування від 27.12.2013р. підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що в будинку з 2008 року проживав малолітній син [PERSON] [PERSON]. Однак, при укладанні договору не було отримано дозвіл органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування на яке має дитина (а.с. 90). В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Заперечуючи щодо позову представник відповідача вказав, що довіреність від імені [PERSON], якою останній уповноважив [PERSON] на укладання договору дарування є чиною та не оспоренною. [PERSON] при видачі довіреності на ім'я [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, довіреність підписувалася нею особисто, що підтверджується проведеною у справі судовою почеркознавчою експертизою та показами в судовому засіданні приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчувала довіреність Позивач видала таку довіреність виходячи з того, що на передодні отримала значну суму коштів від [PERSON] під зобов'язання продати йому свою частину будинку. Посилання позивачів на відсутність дозволу органу опіки та піклування щодо відчуження нерухомого майна є безпідставними, оскільки такий дозвіл не потрібний так як відчужувалась частка у праві власності на будинок, а не конкретна квартира в якій проживала малолітня дитини. Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] успадкували від свого батька [PERSON] по 1/8 частини кожен житлового будинку № 27, що розташований в м. Житомирі, провулок 3-й Чуднівський, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.06.1986 року посвідченого державним нотаріусом першої Житомирської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 3-2354 (а.с. 14 т.1). На підставі вказаного свідоцтва за спадкоємцями було зареєстровано право власності, про що свідчить довідка КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 07.11.2013р., яка була видана на підставі відомостей станом на 31.12.2012р. (а.с. 150 т.1). 14.11.2013 року [PERSON] було отримано дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, про що були внесенні відомості до Спадкового реєстру від 14.11.2013 року (а.с. 43-44 т. 1). Довіреністю від 23.11.2013 року [PERSON]Б уповноважила [PERSON] на вчинення дій щодо реєстрації та оформлення права власності на її ім'я та подарувати від її імені [PERSON] частину житлового будинку № 27, що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 3-й Чуднівський,27. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 11153 (а.с.52 т.1). Обставини видачі довіреності та її підписання особисто [PERSON] підтвердила в судовому засіданні 02.09.2014р. приватний нотаріус [PERSON], яка була допитана в якості свідка (а.с. 98 -102 т.1). Крім того, відповідно до висновку експерта [PERSON] № 1/290 від 22.06.2015 року за результатами експертизи проведеної відповідно до ухвали суду від 02.02.2015 року, підпис від імені [PERSON] у довіреності від 23.11.2013 року, яка видана на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за № 11153, виконаний [PERSON], ознак навмисної зміни підписів не виявлено (а.с. 46-50 т.2). Таким чином, твердження позивача, що метою видачі довіреності було збір документів на оформлення права власності за [PERSON] (2-й позивач), а також свідчення про не підписання нею такої довіреності спростовуються як змістом довіреності, так і судовою експертизою про належність підпису позивачу [PERSON] та показами свідка. 26.03.2013 року дана довіреність за заявою [PERSON] була скасована та втратила свою дію, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 26.03.2014 року (а.с.16). Судом встановлено, що 12 лютого 2004 року помер брат [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 234086 від 26.03.2014 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, а також копією актового запису про смерть №2 від 26.03.2014р. (а.с. 7, 167-168 т.1). Єдиним спадкоємцем майна померлого за законом є позивач [PERSON] Однак, 09.12.2013 року було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровану в реєстрі № 248, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] вчиняти дії щодо реєстрації та оформлення права власності на його ім'я, та подарувати від його імені [PERSON] всю належну на праві особистої приватної власності [PERSON] частину житлового будинку № 27, що розташований в м. Житомирі по провулку 3-му Чуднівський (а.с.51 т.1). 26.12.2013р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №9568636 за [PERSON] та [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Житомирського МУЮ було зареєстровано право власності по 1/8 частки у вказаному вище житловому будинку № 27(а.с. 147-153 т.1). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1899, [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] подарували [PERSON] 1/4 частину будинку № 27 по провулку 3-му Чуднівському у м. Житомирі. Даний договір дарування був укладений на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого Житомирським обласним державним нотаріальним архівом за реєстром № 269, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 26.12.2013 року. (а.с. 42). Суд вважає, що даний договір підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Судом встановлено, що довіреність на ім'я [PERSON] від імені [PERSON] була видана після смерті останнього, тобто після того як його цивільна правоздатність та дієздатність були припинені. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною другою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Суд вважає, що дії осіб щодо отримання довіреності від імені особи після її смерті та припинення її дієздатності були спрямовані на незаконне заволодіння її майном, а тому така довіреність є нікчемною згідно ст. 203, ст. 215 ЦК України. Таким чином, укладений на підставі такої довіреності договір підлягає визнанню недійсним в частині дарування 1/8 частини житлового будинку, оскільки був укладений [PERSON] на підставі нікчемного правочину, без належних повноважень на його укладення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують, що 1/8 частина будинку не могла бути відчужена, оскільки в будинку з 2008 року проживає малолітня дитина [PERSON], [INFO], який є сином [PERSON] та онуком [PERSON] Судом встановлено, що від народження малолітній [PERSON] проживає та зареєстрований в будинку № 27 по провулку 3-му Чуднівському в м. Житомирі, разом зі своєю матір'ю та бабусею, що підтверджується письмовими доказами, а саме: змістом будинкової книги (т. 1, а.с. 91-92), змістом довідки від 18.04.2014 року №669 (т.1, а.с. 82) та змістом довідки № 878 від 10.09.2014 року виданих КП "ВЖРЕП №3 (т.1, а.с. 105), змістом довідки від 11.03.2014 року виданої адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Житомирській області (т.1, а.с. 93), змістом довідки лікаря від 19.11.2014 року (т.1, а.с. 93). Факт проживання в будинку з народження малолітнього [PERSON], також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], що підтверджується змістом журналу судового засідання від 24.09.2014 року (т.1, а.с. 111-112), [PERSON]О, [PERSON], що підтверджується змістом журналу судового засідання від 19.11.2014 року (т.1, а.с. 156-160). Суд не бере до уваги довідку КП "ВЖРЕП №3" від 25.12.2013р., яка була надана нотаріусу при укладанні договору дарування від 27.12.2013р. про те, що в будинку № 27 по провулку 3-му Чуднівському в м. Житомирі проживає та зареєстрована лише [PERSON], оскільки вона суперечить встановленим обставинам справи (а.с. 48 т.1). Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно ч.3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", в редакції чинній на момент укладання договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Частина 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ч.4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною 2 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Верховний суд України у постанові № 6-396цс15 від 01.07.2015 року зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Згідно листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.08.2014р. №21/6238 (а.с. 97 т.) у період з 2008р. по 2013р. не приймалося рішень стосовно відчуження частини житлового будинку №27 по пров.3-му Чуднівському в м.Житомирі. Згідно листа служби у справах дітей Житомирської міської ради від 23.09.2014р. №1269/1 рішення про надання дозволу [PERSON] стосовно відчуження належної їй частини житлового будинку приймалося тільки 16.04.2014р. (а.с. 106 т.1). Таким чином, оскільки на момент укладення договору дарування від 27.12.2013р. органом опіки і піклування не було надано дозвіл на вчинення даного правочину, то даний договір є недійсним згідно ст.203 ЦК України. Заперечуючи щодо позову, представник відповідача в судовому засіданні вказав на те, що предметом договору дарування є частка у праві власності на будинок, а не конкретна квартира, а тому дозвіл органу опіки та піклування не є обов'язковим при відчуженні частки у праві власності. Однак, суд не погоджується з таким твердженням. З матеріалів справи вбачається, що будинок фактично поділений на окремі ізольовані приміщення (квартири) в одному з яких проживає сім'я [PERSON], в т.ч. малолітня дитина. Перед укладанням договору дарування обдаровуваний ([PERSON]В.) був ознайомлений з дарунком і усвідомлював, що йому передається у власність визначене приміщення (частина будинку), яке відповідає частці у праві власності. Такий висновок можна зробити на підставі договору дарування від 27.12.2012 року, де в п.7 вказано, що відчужена 1/4 частина житлового будинку оглянута обдаровуваним, недоліків, які перешкоджають використанню частини житлового будинку за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.1ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню повністю, у зв'язку з чим договір дарування від 27.12.2013р. частини будинку №27 по провулку 3-му Чуднівському у м. Житомирі, слід визнати недійсним вцілому. Посилання представника відповідача на отримання [PERSON] від [PERSON] вісім тисяч Доларів США за відчуження йому 1/8 частини будинку, згідно розписки від 23. 11. 2013р. (а.с. 104 т.1), не може бути підставою для визнання договору дарування дійсним та відмови в позові.

Outcome: approved