Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі - ДП "ВК "Краснолиманська") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що працював на підприємстві гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті з 23 лютого 2015 року по 3 березня 2016 року, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю виконуємій роботі за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив належні йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, і лише 5 квітня 2016 року перерахував їх на його особистий рахунок, відкритий у відділенні Приватбанку. На підставі ст.116 КЗпП України просив стягнути з ДП "ВК "Краснолиманська" середній заробіток за затримку розрахунку за період з 3 березня 2016 року по 5 квітня 2016 року в сумі 11562,60 грн. Крім того, бездіяльністю відповідача йому також була заподіяна моральна шкода, яка виразилась в тому, що місяць він та його сім'я, яка складається з дружини та трьох малолітніх дітей, залишилась без засобів до існування. Отже, був порушений його звичайний спосіб життя, що тривало протягом тривалого часу, для відновлення якого йому було необхідно чимало часу та додаткових коштів. Так, для складання позову він вимушений був звертатися за правовою допомогою до адвоката. На підставі наведеного, просив відшкодувати йому моральну шкоду за рахунок коштів відповідача в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з'явився не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України по справу ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ДП "ВК "Краснолиманська" в якості гірничого майстра підземного з повним підземним робочим днем в шахті з 23 лютого 2015 року по 3 березня 2016 року, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю виконуємої роботи за станом здоров'я за ч.2 ст.40 КЗпП України. Сума заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 21258,04 грн. перерахована відповідачем позивачу на його особовий рахунок, відкритий у відділенні ПАТ КБ "Приватбанк", 5 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою ДП "ВК "Краснолиманська"від 1 15.04.2016р № 624 та випискою по рахунку [PERSON], відкритого у відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" за період з 1 квітня 2016 року по 10 квітня 2016 року. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з вини відповідача позивачу були виплачені належні йому суми лише 5 квітня 2016 року замість дня його звільнення, тобто 3 березня 2016 року. Таким чином, підлягає відшкодуванню відповідачем середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 12114,30 грн. (550,65 грн. х 22 дні), де 550,65 грн. - середньомісячний заробіток позивача, розрахований на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення позивача ((6127,87 грн. + 15898,23 грн.) : 40 робочих днів), 22 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, що міститься в ст.11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, підлягає стягненню з відповідача га користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11562,60 грн. Відповідно до положень ст.273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абз.10 п.2.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Суд приходить до висновку про те, що порушенням трудових прав, що виразилось в затримці розрахунку при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних необхідністю додавання додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних із забезпеченням себе та членів своєї сім'ї матеріально. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін в його життєвих стосунках. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 100 грн. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірах, передбачених п.п.1, 2 п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial