Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 16 грудня 2003 року він ([PERSON]А.) перебуває на посаді головного лікаря Обласної клінічної інфекційної лікарні. Ним здійснювалась медична практика в різних лікувальних закладах області. Указом Президента України від 20 грудня 2004 року за №1501 йому було присвоєно почесне звання Заслужений лікар України. Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки молоді та спорту України від 21 листопада 2013 року, було присуджено науковий ступінь кандидата медичних наук за спеціальністю педіатрія. Так, ефективність його роботи та роботи обласного медичного закладу охорони здоров'я підтверджується рядом відзнак. На даний час, ефективність організації та навчання первинної медико-соціальної допомоги у ввіреному йому медичному закладі визначається як така, що проводиться на належному рівні. Зазначає, що відносно нього особисто, жодного разу компетентними органами державної влади не здійснювалося заходів кримінального переслідування, відповідно він жодного разу не притягався ні до кримінальної відповідальності, ні до адміністративної відповідальності у зв'язку із виконанням ним службових повноважень. Так само до нього жодного разу, за весь час його трудової діяльності, компетентним органом державної влади не було відкрито жодного провадження за які-небудь порушення у зв'язку із здійсненням ним медичної практики лікарем. За наведених обставин та завдяки зусиллям над собою щодо професійного самовдосконалення, самонавчання та хороших результатів виконанням ввірених йому повноважень, він ([PERSON]А.) отримав відзнаки, нагороди та визнання як фахового медичного спеціаліста. Також ним з власної ініціативи та відповідно до його переконань, щодо належного здійснення медичної практики, систематично, здійснюються заходи щодо профілактики та попередження розвитку інфекційних хвороб в Україні та Закарпатті зокрема, часто дає пресс-конференції, проводить роз'яснювальну роботу в телеефірах центральних та місцевих телевізійних каналів. Відповідно до специфіки його діяльності - керівництво закладом обласного значення, він має широке коло зв'язків з поважними представниками медичної галузі, тому його діяльність окрім визначення як професійної є доволі публічною, у зв'язку з цим, громадськість краю сприймає його як досвідченого та висикокваліфікованого лікаря. В травні місяці 2015 року, його колеги по роботі повідомили про те, що на шпальтах веб-сайту мережі Internet, а саме соціальної мережі Facebook на сторінці [PERSON] було розміщено загальнодоступне повідомлення такого змісту: Два слова про гепатит В і С: В області діє зразу дві програми лікування. Регіональна та державна, хворих не сотні, а тисячі, просто їх ніхто не реєструє. Тільки через мій кабінет в тиждень приходить 10 осіб з гепатитами, а [PERSON] дезінформує і маніпулює. Вартість лікування 100 000 грн. Потрапити на програму можна тільки через особисту зустріч з [PERSON] за 10% суми? Я в ці ігри не грав і всіх своїх хворих направив на лікування в Київ безкоштовно. За моїм розслідуванням вже майже 10 млн. гривень використано на лікування гепатиту В і С, в комісію нікого крім своїх не допускають. Тобто, з наведеного випливає, що [PERSON] обвинувачує керівництво ОКІЛ у тому, що визначені процедури де реєструються хворі на -2- гепатит В і С порушують багаточисельно і багатократно права пацієнтів. Однак, жодного факту у загальнодоступному повідомленні відповідач не наводить та не вказує. Не зрозумілим для нього є і той факт, що у загальнодоступному повідомленні на сторінці відповідача в мережі Facebook зазначено, що маніпулює і дезінформує, що саме він маніпулює і дезінформує? В загальнодоступному повідомленні на сторінці зазначено, що лікування становить 100 000 грн., і що на програму лікування можна потрапити через особисту зустріч з ним за 10% суми, однак не зрозумілим є те, що які саме 10% від суми 100 000 грн.? Чи це додатковий розрахунок і куди він далі надходить в державний бюджет чи комусь іншому? Наступне, що випливає із загальнодоступного повідомлення, це: Я в ці ігри не грав і всіх своїх хворих направляв на лікування в Київ безкоштовно. За моїм розслідуванням вже майже 10 млн. грн. використано на лікування гепатиту В і С, в комісію нікого крім своїх не допускають. Не зрозуміло в які саме ігри не грав [PERSON]? І якщо [PERSON] проводив розслідування, то чому не надані документи або докази, що підтверджують проведення розслідування? [PERSON] має на увазі [PERSON] коли говорить, що в комісію нікого крім своїх не допускають? Кого він має на увазі говорячи свої? Це не єдина стаття, яка розміщена на шпальтах веб-сайту мережі Internet Facebook, яка зачіпає його інтереси. Так, Facebook (Фейсбук) - найпопулярніша соціальна мережа у світі, яка почала працювати з 04 лютого 2004 року. Станом на липень 2015 року, кількість користувачів становила 1,5 млрд., з яких 968 млн. відвідує свої аккаунти щодня. Кількість українських користувачів Facebook станом на травень 2014 року, становила близько 6 млн. користувачів. Користувачі Facebook мають можливість створювати профілі з фотографіями, списками інтересів, контактними даними та іншою особистою інформацією. Вони можуть спілкуватися із друзями та іншими користувачами за допомогою приватних або загальнодоступних повідомлень і чату. За умовами Facebook ім'я користувача та його зображення для профілю будуть загальнодоступними. Серед функцій, які пропонує Facebook, Стіна - простір на профільній сторінці кожного користувача, де друзі можуть розміщувати свої повідомлення. При реєстрації на сторінці Facebook, наголошують про права та обов'язки користувачів, де, зокрема зазначається, що: Публікація матеріалів або інформація із використання настройки Доступно всім означає, що ви дозволяєте всім, включаючи людей поза Facebook, получати доступ до цієї інформації і використовувати її, а також пов'язувати її з вами (тобто з вашим ім'ям і фото профілю). Такі відомості, які зазначені в згаданому вище загальнодоступному повідомленні, принижують його ([PERSON]А.) честь, гідність і ділову репутацію, як громадянина та лікаря, оскільки характер висловлювань в статті, створює негативне враження і відношення до нього як до непрофесіонала, наведена цитата зі статті також є припущенням і неправдивою інформацією, яка порочить його ділову репутацію, як професіонала у своїй сфері та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, як головного лікаря, оскільки дані висловлювання не відповідають дійсності. Ці вислови на сайті формують негативне уявлення у громадян і в пацієнтів про те, що він ([PERSON]А.) ніби-то корупціонер, порушує присягу та свої професійні обов'язки, наголошують на програмах роботи УОЗ, МОЗ та держави в цілому. У свою чергу, [PERSON] є лікар-інфекціоніст, займається приватною медичною практикою, молодший науковий співробітник в Ужгородському національному університеті і лікар-інфекціоніст в Ужгородській міській поліклініці. Вважає, що інформація на сторінці крім критики та оцінки дій, містить конкретні факти, а також висловлювання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність і ділову репутацію в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому підлягає спростуванню. Негативна інформація, поширена про нього є недостовірною, і така інформація яка викладена на сайті, має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації на цьому сайті, а також в друкованому засобі місцевої газети тим же способом, що і недостовірна інформація. Також зазначає, що внаслідок розповсюдження неправдивої інформації, позивачу завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, у зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього, душевних стражданнях у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також його ділової репутації, компенсація за моральну шкоду складає 100 000 грн. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON]А.) звертається до суду та просить визнати, що інформація в публікації на веб-сайті Facebook (Фейсбук) та сторінці, де [PERSON] зазначає про непрофесійність позивача, та викладає не провірені факти, що не відповідають дійсності, шкодять діловій репутації позивача як головного лікаря, та наносить шкоду його інтересам, а також просить зобов'язати [PERSON] навести спростування надрукованої неправдивої інформації шляхом опублікування її на цьому ж сайті та принести публічні вибачення, та стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В матеріалах справи міститься заява, подана представником [PERSON] - [PERSON] про зміну підстав позову та уточнення позовних вимог, та зазначає крім поширеної відповідачем [PERSON] недостовірної інформації щодо [PERSON], яка опублікована - 20 травня 2015 року, а також на сторінці відповідача [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук - 03 вересня 2015 року було опубліковано повідомлення наступного змісту: Репост!! На Закарпатті діти хворіють на поліомієліт! Дві дитини мають підтверджені випадки захворювання, після обстеження в Києві та Американському центрі, що -3- співпрацюють з Всесвітньою організацією охорони здоров'я. Декілька слів про ситуацію з поліомієлітом! Для нашої країни це сором, бути в центрі уваги по керованим інфекціям, на які в розвинутих країнах ніхто не хворіє. Більше того, ми опинилися в центрі міжнародного скандалу, бо безвідповідальні головний інфекціоніст та епідеміологи завалили роботу і на всю країну і світ заявили, що то не випадки, і не той вірус і взагалі у нас все добре і нічого робити не треба. Скільки це болото можна тримати на роботах за наші податки. Внаслідок коментарів головного лікаря Обласної клінічної інфекційної лікарні [PERSON] та Нач управління ДержСанСлужби Марковича, ми маємо реакцію експерта ВООЗ та ЮНІСЕФ, сподіваюся губернатор Москаль буде приймати рішення по цьому скандалу. Трохи статистики: 2002 рік - Україна отримала статус країни вільної від поліомієліту. 2009 року, охоплення щепленням ОПВ від поліомієліту в Україні становив - 95%. 2010 року - перебої з вакцинами. 2012-2015 рік повністю провалена програма вакцинації. Охоплено вакцинацією від 14 % до 35-51% в різних регіонах. 2015 рік травень - отримання гуманітарної допомоги у виді Канадської вакцини від поліомієліту, яку в укрвакцині (Організація МОЗ) заморозили, чого робити не можна!, таким чином, Україна і всі регіони у вересні отримають не вакцину, а сміття. Організація процесу вакцинації може закінчитися черговим скандалом. Прошу відмітити, що саме у зв'язку з неналежним зберіганням вакцини звільнили заступника Квіташвілі. І хто ..... має тут відповідати за цей безлад???. Представник [PERSON] - [PERSON] звертає увагу на те, що дискредитація відповідачем [PERSON] позивача [PERSON] у спосіб, що відображено у наведених вище фактах, погіршує рівень довіри населення до лікарської справи, до професії медика та фактично сіє недовіру до лікувального процесу від інфекційних хвороб в області. 23 лютого 2016 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просять встановити факт поширення відповідачем [PERSON] на своїй Сторінці під назвою Віктор Петров у соціальній мережі Фейсбук неправдивих відомостей відносно позивача [PERSON] у Публікації від 20 травня 2015 року та Публікації від 03 вересня 2015 року. Позивач - [PERSON]А у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі і також просив суд їх задоволити з наведених у позовній заяві підстав, у заяві про зміну підстав позову та уточнення позовних вимог. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заперечення, які мотивує тим, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх необгрунтованими, та такими що не грунтуються на законі з огляду на наступне: по-перше, у позовній заяві [PERSON] просить визнати недостовірною інформацію, та такою, що принижує честь і гідність, ділову репутацію, поширену відносно нього в травні місяці 2015 року на шпальтах веб-сайту мережі Internet, а саме в соціальній мережі Facebook на сторінці [PERSON]. Так, спосіб захисту порушеного цивільного права, який обрав позивач, не передбачений нормами чинного законодавства. [PERSON] не мав умислу поширити недостовірну інформацію, крім того [PERSON] не звертається до нього ([PERSON]) із проханням спростувати інформацію. По-друге, позивач у позовній заяві просить відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності, ділової репутації, однак не зазначає, як саме недостовірна інформація принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача. Проте зазначає: Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації, позивачеві завдана моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, у зв'язку із протиправною поведінкою по відношенню до нього, душевних стражданнях у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також його [PERSON] ділової репутації, компенсація за моральну шкоду, складає 100 000 грн. Однак на підтвердження душевних страждань не надано жодних доказів. По-третє, позивач у своїй заяві чітко зазначив про те, що інформація опублікована на сторінці Facebook в мережі Internet, після чого у прохальній частині просить зобов'язати спростувати інформацію на цій же сторінці у такий же спосіб. Проте в супереч чинному законодавству не залучив до участі власника веб-сайту. По-четверте, позивач вказує чітко наступні слова із публікації ...[PERSON] дезінформує і маніпулює ... Потрапити на програму можна тільки через особисту зустріч з Поляк за 10% суми?.... Решта слів, виразів речень не стосується позивача особисто, а тому не можуть бути предметом судового розгляду. Адже в силу ст.3 ЦПК України позивач має право оскаржити в суді тільки порушене, невизнане або оспорюване право. Вважає, що вислови дезінформування та маніпуляція є оціночними судженнями, оскільки як зазначає сам позивач ... йому не відомо, що саме він маніпулює чи дезінформує.... По-п'яте, у позовній заяві [PERSON] просить компенсувати завдану йому моральну шкоду, кошти в сумі 100 000 грн. і не надав жодних доказів, які б підтвердили погіршення стану здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також, в матеріалах справи містяться заперечення [PERSON] на заяву про зміну підстав позову та уточнення позовних вимог від 18 січня 2016 року, які мотивує тим, що висловлювання, які містяться у публікації від 03 вересня 2015 року, -4- містять певні фактичні дані, вони є оціночними судженнями і не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості. Також, позивачем не доведено, що дана поширена інформація стосується саме його. Окрім того зазначає, позивач займає посаду головного лікаря ОКІЛ, тобто є публічною особою, та веде активну діяльність у засобах масової інформації. Окрім того, із наданих ним як відповідачем документів вбачається, що він є громадсько-політичним діячем у сфері прав користувачів медичних послуг, оскільки очолює ГО Медичний правозахист та Ужгородську організацію політичної партії Демальянс, а в спірних публікаціях політиком висловлюються власні думки й бачення стосовно найважливіших питань у суспільстві професійна діяльність лікарів. Зазначені вище обставини тягнуть за собою значно ширші межі допустимої інформації порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому на підставі вищенаведеного він ([PERSON]О.) просить в задоволенні позовної заяви [PERSON]- відмовити в повному обсязі. Представники відповідача - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили суд в їх задоволенні відмовити, посилаючись на зеперечення, які містяться в матеріалах цивільної справи. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON], в якості свідка, показав суду, що він є Головним інфекціоністом в Закарпатській області протягом 11 років і відповідно до його функціональних обов'язків входить, зокрема, лікування інфекційних хворих, крім того, складав програму по боротьбі з інфекційними захворюваннями в регіоні, один з пунктів якої є обстеження та лікування хронічних вірусних гепатитів В і С . Програма діє наступним чином: засідає комісія в склад якої входять - працівники кліністи, обласний гастроентеролог, обласний інфекціоніст і представник охорони здоров'я. Відбір також здійснюється на підставі критеріїв відповідно до даної програми, а саме: ступінь ураження печінки, вірусологічна нагрузка і активність прогресу Тобто, це три основні критерії на підставі яких призначається людині лікування. Наголошує, що крім тих хворих, яким [PERSON] допоміг скласти скарги та заяви, які були включені у програму, у нього в кабінеті ніхто не був. Даних хворих він ([PERSON]А) змушений був прийняти, оскільки були скарги та звернення в Управління охорони здоровя, та які у свою чергу були направлені до нього на прийом і був зобов'язаний прийняти, та розяснити їм як іде процес відбору. Зазначив, що ніяких хворих для включення до програми він особисто не приймав. І бажав би особисто запитати [PERSON] чи він говорив хоч одному хворому про якісь 10% від суми для лікування, звідки він взяв цю цифру, хай надасть докази, якщо таке публікує в засобах масової інформації - Фейсбук. Уточнив, що включення хворого до програми лікування приймається комісією, про що також ведеться протокол, з яким можна ознайомитися. Таку комісію щодо відбору хворих для програми призначає Департамент охорони здоров'я, а він як фізична особа, або як Головний інфекціоніст Закарпатської області вплив для вирішення питання не має, кожний з членів комісії має свою думку, і відбувається голосування щодо відбору хворого. [PERSON] спалаху хвороби поліомієліту в Закарпатській області у 2015 році [PERSON] показав, що дану хворобу тільки лікують, відбирають проби і направляють на обстеження, а діагноз ставиться у м.Києві і результати направляються в регіон в епідеміологічну службу. Так діагноз поліомієліт ставиться клініцистом та епідеміологом на основі аналізів, які повернулися з м.Києва та на основі клінічної картини. Зазначає, що на той час, як було оголошено про спалах поліомієліту в Закарпатській області, у них даних про поліомієліт не було. Згідно національного законодавства, комісією яка засідала в м.Києві, та, яка визначає кожний випадок поліомієліту, яка у свою чергу визначила, що це не є спалах, а є поліомієлітне захворювання, а згідно нормативних актів МОЗ України, то на Закарпатті був спалах поліомієліту. Також, [PERSON] зазначив, що спалах поліомієліту він не трактував, так як це не входить до його компетенції, а це трактував на той час головний лікар санітарно- епідеміологічної служби, а він ([PERSON]А.) трактував тільки те, що не вистачає щеплювального матеріалу, про що у свою чергу можна підняти відповідні записи. Однак, [PERSON], все ж таки обізвав їх болотом, що вони не компетентні, що вони не знають, що вони не вміють, що вони не хочуть, і нічого для цього не роблять. Також, [PERSON], у своїх показах наголосив, що вони кожний квартал подають відомості про кількість щеплювального матеріалу в Міністерство охорони здоров'я, яке у свою чергу знає скільки щеплень є у області, і це не від них залежить, оскільки це є державна програма і постачання щеплень на Закарпаття проводить Міністерство охорони здоров'я. Проблеми, що не вистачає, щеплень є не тільки в Закарпатській області, а і в інших областях України. Так, під час лікування діток зауважень до роботи епідеміологічної служби від Міністерства охорони здоров'я України не було. Він, [PERSON] до адміністративної, дисциплінарної відповідальності не притягувався, ніяких усних зауважень в його адресу ніхто не висловлювався. Зазначив, соціальною мережею, він ([PERSON]А.) не користується і про публікації [PERSON] про себе, дізнався від друзів та колег. Зокрема, про першу публікацію дізнався від головної медсестри лікарні [PERSON]. Також, показав, що основними причинами звернення до суду стали неправдиві дописи на нього з боку [PERSON], що виразилося в образах, приниженнях честі та гідності, і вже неодноразово повторювалося, і більше всього, його ([PERSON]А.) обурює те, що [PERSON] пише неправду. Наголосив, що він не проти критики, однак, щоб така була справедлива і доказана, і без принижень. [PERSON], то свідок також показав, що він -5- проходив інтернатуру на базі інфекційної лікарні, він [PERSON], особисто його вчив всьому, і вважає, що такі публікації і критики [PERSON] не має підстав оприлюднювати та розповсюджувати, оскільки такої програми та будь-якої програми він не розробляв, однак критикувати [PERSON] всіх знає. Заслухавши думки позивача [PERSON]А, представника позивача - [PERSON], представників відповідача - [PERSON], [PERSON], покази [PERSON], в якості свідка, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Трудової книжки Серії БТ-І №3721399 від 10 серпня 1978 року, [PERSON], [INFO], з 16 грудня 2003 року на підставі Наказу УОЗ за № 537-к призначений головним лікарем обласної інфекційної лікарні (а.с.9). Згідно копії Посвідчення за №3133 серії АБ №107987, на підставі Указу Президента України від 20 грудня 2004 року за № 1501, [PERSON] присвоєно почесне звання Заслужений лікар України (а.с.10). З копії Диплому кандидата наук серії ДК №017929 виданого на підставі рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 21 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата медичних наук із спеціальності педіатрія (а.с.11). Відповідно до копії Посвідчення №0354 виданого Закарпатською облдержадміністрацією від 19 серпня 2004 року, [PERSON] нагороджено нагрудним знаком За розвиток регіону (а.с.12). 25 грудня 2014 року Управління охорони здоров'я Закарпатської облдержадміністрації та Обласна організація профспілки працівників охорони здоров'я нагороджено [PERSON] - головного лікаря обласної клінічної інфекційної лікарні Грамотою за активну участь у спортивно-масових заходах, вагомий особистий внесок у пропаганду та розвиток фізичної культури та спорту (а.с.14). [PERSON] як Головний лікар Обласної інфекційної лікарні м.Ужгород нагороджений Дипломом За значний особистий внесок у розвиток сучасної української медицини (а.с.16). [PERSON] проходив атестацію в атестаційній комісії при управління охорони здоров'я Закарпатської облдержадміністрації і Наказом по управлінню від 23 березня 2012 року №35-К, йому присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю Інфекційні хвороби, про що свідчить копія Посвідчення № 14597 (а.с.19), також [PERSON] 26 вересня 2012 року, проходив атестацію в атестаційній комісії при управлінні охорони здоров'я Закарпатської облдержадміністрації і Наказом по управлінню від 26 вересня 2012 року №422-К, підтверджено вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю Педіатрія, про що свідчить копія Посвідчення №6416 (а.с.20), також [PERSON] у вересні місяці 2002 року проходив атестацію в атестаційній комісії при Закарпатському управлінні охорони здоров'я і наказом по управлінню від 27 вересня 2002 року №540-К, йому присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю Організація і управління охороною здоров'я, про що свідчить копія Посвідчення № 9199 (а.с.21). [PERSON] на підставі Наказу Міністерства охорони здоров'я України за №65-кн від 21 липня 2014 року, Міністерством нагороджений Почесною грамотою за вагомий особистий внесок у розвиток охорони здоров'я та високий професіоналізм (а.с.23, 24) 04 червня 2003 року, Головою Закарпатської обласної ради [PERSON] - [PERSON], нагороджено почесною грамотою за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм та вагомий особистий внесок у справу покращення надання медичної допомоги населенню області (а.с.26), також 13 липня 2001 року, Головою Закарпатської обласної ради [PERSON], було нагороджено Почесною грамотою [PERSON] за вагомий внесок у вирішення гуманітарних питань, пов'язаних з ліквідацією наслідків березневого паводка 2001 року (а.с.28), а також з копії посвідчення виданого Всеукраїнською асоціацією інфекціоністів від 09 жовтня 2015 року, вбачається, що [PERSON] нагороджено пам'ятною медаллю Агапіта Печерського За внесок у боротьбу з інфекційними хворобами (а.с.29). -6- Відповідно до роздруківки з засобів масової інформації - соціальної мережі Internet, з сторінки [PERSON], 20 травня 2015 року останній виклав на своїй веб-сторінці повідомлення такого змісту: Два слова про гепатит В і С: В області діє відразу дві програми лікування. Регіональна та державна, хворих не сотні а тисячі, просто їх ніхто не реєструє. Тільки через мій кабінет в тиждень проходить до 10 осіб з гепатитами, а [PERSON] дезіонформує і маніпулює. Вартість лікування 100 000 грн. Потрапити на програму можна тільки через особисту зустріч з [PERSON] за 10% суми? Я в ці ігри не грав і всіх своїх хворих направив на лікування в Київ безкоштовно. За моїм розслідуванням вже майже 10 млн. гривень використано на лікування гепатиту В і С, в комісію нікого крім своїх не допускають. ... Закарпаття на першій сходинці серед регіонів за рівнем захворювання на гепатит. Однак, як зазначають лікарі, це лише офіційні дані, багато закарпатців навіть не підозрюють про те, що... (а.с.49-50). З копії Відповіді за № 3528/01-27 виданої проректором Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет [PERSON] вбачається, що на підставі рішення Атестаційної колегії МОН України від 28 квітня 2015 року [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата медичних наук за спеціальністю Мікробіологія (а.с.119). Відповідно до Листа заступника Міністра Міністерства охорони здоров'я України (МОЗ України) [PERSON] за № 17/53/1060-15/33134 від 19 жовтня 2015 року, в базі даних ліцензійного реєстру МОЗ України, наявна інформація щодо видачі фізичній особі-підприємцю [PERSON], ліцензії МОЗ України від 29 березня 2012 року серії АГ №598303 на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю Інфекційні хвороби. Термін дії ліцензії - безстроковий. Також повідомляє, що в базі даних Ліцензійного реєстру МОЗ України, інформація щодо анулювання ліцензії МОЗ України від 29 березня 2012 року серії АГ №598303, виданої фізичній особі-підприємцю [PERSON] - відсутня (а.с.122). З копії Листа за №9/1аз від 09 грудня 2015 року управління інформаційного забезпечення Головного управління національної поліції в Закарпатській області, [PERSON] станом на 09 грудня 2015 року на території України до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався (а.с.134). Конституцією України закріплено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Так, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Так, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Так, розглядаючи збільшені позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту поширення відповідачем [PERSON] на своїй сторінці під назвою Віктор Петров у соціальній мережі Facebook, неправдивих відомостей відносно позивача [PERSON] у Публікації від 20 травня 2015 року та Публікації від 03 вересня 2015 року, визнання, що інформація в Публікаціях 25 травня 2015 року та 03 вересня 2015 року на веб-сайті Facebook на Сторінці, де [PERSON] зазначає про непрофесійність позивача, та викладає не провірені факти, що не відповідають дійсності, шкодять діловій репутації позивачу, а як головного лікаря та наносить шкоду його інтересам, та зобов'язання [PERSON] навести спростування надрукованої на шпальтах сайту неправдивої інформації шляхом опублікування її на цьому ж сайті та принесення публічних вибачень, суд приходить до наступного. В статті 34 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Окрім того, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (статті 55 Конституції України); кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (статті 68 Конституції України). Так, гідність людини - це сукупність моральних, світоглядних, професійних якостей людини, які дають їй підстави для самоповаги та для усвідомлення своєї суспільної цінності. Поняття гідності людини -7- повязується в основному з цінністю людини та оцінкою її значення і місця у суспільстві та державі. Це може бути повагою високих моральних якостей в самому собі, внутрішня самооцінка суспільного значення, власних здібностей та якостей. Правом на повагу до людської гідності - це право, що захищає гідність будь-якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим (або громадянським) правом. Змістом права на повагу до гідності людини є можливості усвідомлювати себе як особистість, поважати власні моральні принципи й етичні норми, наполягати на повазі до себе інших людей, державних органів та їх посадових і службових осіб, а також вимагати, щоб будь-які сумніви щодо її моральних якостей і етичних принципів були належним чином обґрунтовані. Суд звертає увагу також на Загальну декларацію прав людини, яка прийнята 10 грудня 1948 року Генеральною [PERSON] ООН, яка проголошена, як завдання, до виконання якого повинні прагнути всі народи і всі держави з тим, щоб кожна людина і кожний орган суспільства, завжди маючи на увазі цю Декларацію, прагнули шляхом освіти сприяти поважанню цих прав і свобод і забезпеченню, шляхом національних і міжнародних прогресивних заходів, загального і ефективного визнання і здійснення їх як серед народів держав - членів Організації, так і серед народів територій , що перебувають під їх юрисдикцією. Відповідно до статті 1 Загальної декларації прав людини, всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства, а в статті 5 Декларації зазначено, що ніхто не повинен зазнавати тортур і чи жорстоким, нелюдським або принижуючим його гідність, поводження і покарання. В статті 10 Загальної декларації прав людини, кожна людина, для визначення її прав і обов'язків і для встановлення обгрунтованості пред'явленого їй кримінального обвинувачення, має право , на основі повної рівності, на те, щоб її справа була розглянута прилюдно і з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом. Відповідно до статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. ..... Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Так, статтею 3 цього Кодексу встановлено, загальні засади цивільного законодавства: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини 1 статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України Про інформацію, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. -8- Відповідно до абзацу 5 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), а відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 даної Постанови, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи". В абзаці 1 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до абзацу 1 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин. Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Також суд звертає увагу на Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) за № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003, в якому зазначено наступне: Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Також, суд звертає увагу на те, що Парламентська [PERSON] Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, у відповідності до даної статті та статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право надати -9- докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до частин 3 та 4 статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З частин 1 та 3 статті 212 Цивільно - процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 20 травня 2015 року на сторінці [PERSON] у Фейсбуці було розміщено загальнодоступне повідомлення такого змісту: Два слова про гепатит В і С: В області діє зразу дві програми лікування. Регіональна та державна, хворих не сотні, а тисячі, просто їх ніхто не реєструє. Тільки через мій кабінет в тиждень приходить 10 осіб з гепатитами, а [PERSON] дезінформує і маніпулює. Вартість лікування 100 000 грн. Потрапити на програму можна тільки через особисту зустріч з [PERSON] за 10% суми? Я в ці ігри не грав і всіх своїх хворих направив на лікування в Київ безкоштовно. За моїм розслідуванням вже майже 10 млн. гривень використано на лікування гепатиту В і С, в комісію нікого крім своїх не допускають. Також, 03 вересня 2015 року на сторінці відповідача [PERSON] була опублікована, ще одна інформація такого змісту : Репост!! На Закарпатті діти хворіють на поліомієліт! Дві дитини мають підтверджені випадки захворювання, після обстеження в Києві та Американському центрі, що співпрацюють з Всесвітньою організацією охорони здоров'я. Декілька слів про ситуацію з поліомієлітом! Для нашої країни це сором, бути в центрі уваги по керованим інфекціям, на які в розвинутих країнах ніхто не хворіє. Більше того, ми опинилися в центрі міжнародного скандалу, бо безвідповідальні головний інфекціоніст та епідеміологи завалили роботу і на всю країну і світ, заявили, що то не випадки, і не той вірус і взагалі у нас все добре і нічого робити не треба. Скільки це болото можна тримати на роботах за наші податки. Внаслідок коментарів головного лікаря Обласної клінічної інфекційної лікарні [PERSON] та Нач управління ДержСанСлужби Марковича, ми маємо реакцію експерта ВООЗ та ЮНІСЕФ, сподіваюся губернатор Москаль буде приймати рішення по цьому скандалу. Трохи статистики: 2002 рік - Україна отримала статус країни вільної від поліомієліту. 2009 року, охоплення щепленням ОПВ від поліомієліту в Україні становив - 95% 2010 року - перебої з вакцинами. 2012-2015 рік повністю провалена програма вакцинація. Охоплення вакцинацією від 14 % до 35-51% в різних регіонах. 2015 рік травень - отримання гуманітарної допомоги у виді Канадської вакцини від поліомієліту, яку в Укрвакцині (Організація МОЗ) заморозили, чого робити не можна!, таким чином, Україна і всі регіони у вересні отримають не вакцину, а сміття. Організація процесу вакцинації може закінчитися черговим скандалом. Прошу відмітити, що саме у зв'язку з неналежним зберіганням вакцини звільнили заступника Квіташвілі. І хто ..... має тут відповідати за цей безлад???. Так, позивач [PERSON] вважає, що дані публікації порушили його честь, гідність та ділову репутацію, однак, ним не наведено суду жодного доказу, які-б містили конкретні дані або факти наведеним ним у позовній заяві, а самі висловлювання відповідача [PERSON] не є фактичними даними, відомостями, які ганьблять позивача [PERSON]А, який є також і публічною особою, а скоріш заяви та публікації відповідача є критикою, власною думкою, тобто це є оціночним судженням останнього. Таким чином судом не знайдено підставність задоволення збільшених позовних вимог [PERSON], так як в іншому разі необгрунтоване задоволення позовних вимог буде порушувати законні права та інтереси відповідача, а відповідно і баланс інтересів сторін, який повинен бути дотриманий судом при ухвалені рішення в даних правовідносинах. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про стягнення з [PERSON] за моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. -10- Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до абзацу 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. . Судом встановлено, що позивач [PERSON] жодним чином не довів наявність у нього будь-яких фізичних або психологічних страждань, які суттєво вплинули на його особисте або суспільне життя, у зв'язку з публікацією відповідачем [PERSON] інформації на сайті Фейсбук 20 травня 2015 року та публікації від 03 вересня 2015 року, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності, та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - необхідно відмовити. Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed