Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 25.09.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.03.2006 року в розмірі 19373 гривні 07 копійок, вказуючи на те, що в зв»язку з неналежним виконанням останнім обов»язку по поверненню кредиту, станом на 28.07.2014 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 19373 гривні 07 копійок. Уточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 17974 гривні 35 копійок (а.с.64-69). Представник позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" в судове засідання не з`явився, але в наданій суду заяві просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні, застосувавши строк позовної даності, так як ним було здійснено останній платіж до банку в розмірі 774 гривні 73 копійки саме 05.08.2009 року. Строк дії його картки до листопада 2008 року, і зазначений борг він сплачував у відділення «Приватбанку» в м. Чернігові цією ж картою в касі. Іншої картки йому не видавали і не пропонували ніяким чином отримати. Тому вважає, що її перевипуск не відбувався. Крім того, зазначив, що під час укладення кредитного договору, підписував Умови та Правила надання банківських послуг, і зміст Умов та Правил, які прикладені до матеріалів справи, можуть не співпадати зі змістом тих, які він підписував. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні 23.03.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк" (а.с. 33) та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н (а.с. 13-26), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з „Умовами та правилами надання банківських послуг", „Правилами користування платіжною карткою" та „Тарифами Банку" разом з запропонованими ПАТ КБ „Приватбанк" умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України «Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України». Позивач виконав умови вищезазначеного договору в повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредит в розмірі, визначеному в договорі. У зв"язку із неналежним виконанням своїх зобов»язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] станом на 28.07.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19493 гривні 47 копійок, яка складається з наступного: 2532 гривні 26 копійок - заборгованість за кредитом; 16961 гривня 21 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом. За судовим наказом Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.10.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ „Приватбанк" стягнуто 1519 гривень 12 копійок в рахунок повернення боргу за вказаним кредитним договором (а.с. 9). Таким чином загальна заборгованість станом на 28.07.2014 року становить 17974 гривні 35 копійок (виходячи з розрахунку 19493 гривні 47 копійок - 1519 гривень 12 копійок). Як вбачається з розгорнутого рахунку заборгованості [PERSON], останній платіж в рахунок повернення кредиту ним було здійснено 05.08.2014 року в сумі 774 гривні 73 копійки (а.с. 73). З письмових пояснень представника позивача вбачається, що в даному випадку відбувався перевипуск зазначеної картки, кінцевий строк дії якої 31.11.2011 року (а.с.71), проте доказів на підтвердження її перевипуску надати не може (а.с.80). Відповідно до ст. 256 ЦК України «Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу». За приписами ст. 257 ЦК України «Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки». Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення». В судовому засіданні також встановлено, що відповідно до пунктів 3.1.1 та 5.4 Правил користування платіжною карткою (а.с.24,25) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Термін дії картки, наданої відповідачу [PERSON], до листопада 2008 року (а.с.44). Останній платіж здійснено відповідачем 05 серпня 2009 року, а доказів щодо перевипуску картки, на виконання ухвали суду від 25.11.2014 року (а.с.76), представником позивача надано не було. Таким чином, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути увесь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, у зв»язку з чим і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами, в даному випадку початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання кожного із цих зобов»язань. Оскільки відповідач припинив виконувати щомісячні зобов»язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 05 серпня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом до нього 25 вересня 2014 року та не надав доказів щодо перевипуску картки, наявні всі підстави, які свідчать про пропуск строку позовної давності. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 19 березня 2014 року по справах № 6-14цс14 (а.с.45-49) та № 6-20цс14, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковими. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Так як позивачем не було заявлено клопотання про поновлення чи продовження процесуальних строків, а відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності, про що надав письмову заяву, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed