Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

у жовтні 2016 року представник позивача [PERSON]-[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON]. В обґрунтування позову вказавши, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Мати дитини, [PERSON], [INFO] року померла. Неповнолітній [PERSON] мешкає разом з позивачем, його бабусею та дідусем, які займаються його вихованням та находиться на їх утриманні. Відповідач після смерті дружини оформив пенсію по втраті годувальника, яку він витрачає на свої потреби. Стягнуті з нього аліменти за рішенням суду відповідач не платить, так як звільнився з роботи і ніде не працює. На протязі всього часу відповідач бачився з дитиною всього декілька разів, він не цікавиться життям сина, його навчанням. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у якій свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився, на виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, через оголошення в ЗМІ, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у якій позов підтримують в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадського стану Саксаганського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено відповідний запис № 695, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Батьком дитини записаний - [PERSON], матір'ю дитини записана - [PERSON]. Мати дитини, [PERSON], померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований разом з позивачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 181, від 10.01.2014, виданої Криворізьким ОМДІС, яка долучена до матеріалів справи. Матеріалами справи підтверджені обставини ухиляння відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, характеристики на сім'ю неповнолітнього [PERSON], останній проживає разом зі своїми дідусем та бабусею. Після смерті матері, за домовленістю між батьком та дідусем з бабусею, було вирішено, що [PERSON] буде проживати за місцем прописки, а батько матеріально допомагатиме дитині. На сьогоднішній день батько припинив матеріально допомагати у вихованні сина, не цікавиться навчанням та вихованням дитини, на зв'язок з класним керівником не виходить, повністю ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно довідки КЗ "КПНДР"ДОР" № 179 від 06.02.2017, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у 2-му відділенні з 30.03.2015 по 03.04.2015, оригінал довідки долучений до матеріалів справи. Окрім того, суду наданий висновок Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради Рада опіки та піклування № 7/29-999 від 06 березня 2017 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оригінал висновку долучений до матеріалів справи. Згідно з ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж всього часу вихованням сина не займається, інтересу до його життя не виявляє, не виявляє бажання до спілкування з сином. Враховуючи наведене та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved