Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом (в подальшому уточненим - уточнення позовних вимог від 03.02.2016р.) до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON], [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», провизнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS], які були проведені 03.12.2012р., визнання недійсним та скасування протоколу №21/094/12/і-1 від 03.12.2012р. прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], визнання недійсним та скасування акта від 06.12.2012р. про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме квартири [ADDRESS], визнання недійсним та скасування свідоцтва виданого на ім'я [PERSON] про належність їй на праві власності квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за законом померлого [INFO] її чоловіка [PERSON], якому належала на праві власності квартира [ADDRESS]. Однак, після відкриття спадщини, 03.12.2012р. дана квартира була продана з прилюдних торгів торгівельною організацією - Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція». Згідно протоколу проведення прилюдних торгів покупцем стала - [PERSON]. Прилюдні торги відбувались на підставі договору укладеного між торгівельною організацією та Другим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції, на виконанні в якого перебував виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» на суму 399481,17 грн., шляхом звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. Посилається на те, що реалізація квартири відбулась із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Про смерть боржника було відомо органу ДВС, однак в порушення Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем виконавче провадження не було зупинено, а майно боржника продано. Проведення прилюдних торгів порушило її право на спадкування, тобто отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру, яке виникло з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті її чоловіка. В судове засідання 16.01.2017р. позивач та її представник не з'явились, однак позивач подала суду письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи без її участі. В попередніх судових засіданнях позивач та її представник позов підтримували, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих суду усних та письмових поясненнях. Ухвалою суду від 09.09.2016р., за клопотанням позивача, на підставі статті 33 ЦПК України, замінено відповідача Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на належного відповідача Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Представник відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській областів судове засідання 16.01.2017р. не з'явився. В попередніх судових засіданнях представник відповідача позов заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених в письмовому запереченні та наданих суду усних поясненнях, які зводяться до наступного. Усі виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно [PERSON] були проведені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Окрім того, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Про смерть боржника державному виконавцеві ніхто не повідомляв, а стало відомо лише з відповіді адресно-довідкового бюро від 11.02.2013р., а відтак підстав для зупинення виконавчого провадження до цього часу не було. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 16.01.2017р. не з'явився, однак подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, у зв'язку із неможливістю його участі через сімейні обставини. Однак, про те які це сімейні обставини не повідомив, будь-яких доказів наявності поважних причин неявки в судове засідання не надав. В попередніх судових засіданнях цей же представник відповідача позов заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у численних письмових запереченнях та наданих суду усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Відповідач вважає, що позивач пропустила тримісячний строк на оскарження прилюдних торгів, передбачений статтею 48 Закону України «Про іпотеку». На момент укладення правочину, а йдеться про оформлення результатів прилюдних торгів (протокол, акт) порушень вимог законодавства (Законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна) спеціалізованою торгівельною організацією допущено не було. А дії державного виконавця, які не стосуються прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання їх недійсними. Також вказує на те, що майно не може бути витребуване у добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Державний виконавець не зупинив виконавчого провадження у зв'язку із тим, що його ніхто не повідомляв про факт смерті боржника. Норми як Закону України «Про іпотеку», так і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна не містять вимоги про направлення боржнику повідомлення про дату, час та місце проведення торгів та стартову ціну реалізації рекомендованим листом із повідомленням про вручення, достатньо простого письмового повідомлення (сповіщення). Окрім того, вважає, що реалізація предмета іпотеки не порушила законних прав та інтересів позивача. Також вказує на те, що залучений до участі Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не є правонаступником Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ, а відтак позов до нього не може бути задоволений. З урахуванням усього вищевикладеного просить повністю відмовити у задоволенні позову. Представник приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» до розгляду справи у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених в письмових поясненнях, суть яких, в цілому, тотожна позиції відповідача [PERSON] Після повернення справи із ВССУ на новий розгляд представник ПП «СП «Юстиція» в судові засідання не з'являвся. Відповідач [PERSON] в судове засідання 16.01.2017р., а також в усі інші попередні судові засідання після її залучення до участі в даній справі, не з'являлась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Подала суду письмове заперечення, згідно якого вона заперечує щодо залучення її відповідачем та обґрунтованості позовних вимог до неї, так як предметом спору є визнання недійсним правочину з примусового відчуження вищевказаної квартири з власності [PERSON] за участю спеціалізованої торгівельної організації на користь [PERSON] Однак, [PERSON] не була стороною цього правочину, а набула право власності на цю квартиру на підставі іншого правочину, укладеного між нею та [PERSON], законність якого не є предметом цього спору. Просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в судове засідання 16.01.2017р. не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника банку, щодо задоволення позову заперечує. В попередніх судових засіданнях представники третьої особи позов заперечували з підстав викладених у письмовому запереченні та наданих суду усних поясненнях, які зводяться до того, що прилюдні торги були проведенні згідно чинного законодавства України, підстав для визнання їх недійсними немає. Жодних заяв від спадкоємців, у т.ч. позивача, з повідомленням про смерть іпотекодавця/боржника до банку, Другого відділу ДВС ТМУЮ, ПП «СП «Юстиція» не надходило, а тому підстави для зупинення виконавчого провадження були відсутні. Також вказує на те, що позивач пропустив тримісячний строк на оскарження прилюдних торгів, передбачений статтею 48 Закону України «Про іпотеку», що також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У разі ж задоволення позову та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення сторін в попередній стан, банк буде зобов'язаний повернути кошти отримані від реалізації квартири, а квартира повинна повернутись під обтяження іпотекою на користь банку та, в подальшому, банк все одно буде вправі задовольнити свої вимоги до боржника [PERSON] за рахунок предмету іпотеки, навіть успадкованого позивачем. Дана справа розглядалась судами. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.11.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.2014р., у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015р. рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.11.2013р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 54-56). Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. На виконанні в Другому відділі ДВС Тернопільського МУЮ з 01.08.2012р. (т. 1 а.с. 54) перебувало виконавче провадження №23492072 з виконання виконавчого листа №2-3458 виданого 24.09.2010р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області (т. 1 а.с. 74) про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» 50273,22 доларів США, що еквівалентно 397661,17 грн., шляхом звернення стягнення на передане в заставу ПАТ «Банк Форум» майно, що належить на праві власності [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно виконавчого листа, адреса боржника [PERSON]: [ADDRESS]. За цією ж адресою він і був зареєстрований, що підтверджується відповідним штампом у паспорті (т. 3 а.с. 88). Виконавче провадження передано до Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ із Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ на підставі постанови начальника управління ДВС ГУЮ у Тернопільській області від 31.07.2012р. (т. 1 а.с. 49). Акт опису й арешту квартири загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала боржнику [PERSON], складено 18.11.2011р. державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ (т. 1 а.с. 56). 18 вересня 2012 року до Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ надійшов висновок оцінювача [PERSON] про вартість вищевказаної квартири, яка станом на 05.09.2012р. склала 246100,00 грн. без урахування ПДВ (т. 1 а.с. 58). 21 вересня 2012 року Другий відділ ДВС Тернопільського МУЮ надіслав на адреси сторін виконавчого провадження повідомлення про результат оцінки майна боржника (квартири) [PERSON] (т. 1 а.с. 59). 12 жовтня 2012 року між Другим відділом ДВС Тернопільського МУЮ та приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» укладено договір №21/094/12/і про надання послуг по організації і проведенню торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала боржнику [PERSON] (т. 1 а.с. 62). 17 жовтня 2012 року ТФ ПП «СП «Юстиція» надіслала листи Другому відділу ДВС ТМУЮ, [PERSON] та ПАТ «Форум», у яких повідомляється про призначення прилюдних торгів з реалізації квартири на 02.11.2012р. (т. 1 а.с. 65). Того ж дня повідомлення про прилюдні торги опубліковано в мережі інтернет на порталі https://trade.informjust.ua, а також в друкованих засобах масової інформації - «Обласна газета Місто», «Моя газета». [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 18.10.2012р. відділом РАЦС Тернопільського МУЮ (т. 1 а.с. 5; т. 3 а.с. 87). Позивач [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т. 3 а.с. 100), копіями паспортів [PERSON] (т. 3 а.с. 88) і [PERSON] (т. 3 а.с. 103), які містяться в матеріалах спадкової справи №959/2012 після померлого [PERSON]. 30 жовтня 2012р. позивач [PERSON] подала до Першого відділу ДВС ТМУЮ заяву із копією свідоцтва про смерть її чоловіка [PERSON]. Дана обставина підтверджується копією згаданої заяви, із штампом вхідної кореспонденції Першого відділу ДВС (т.1 а.с. 123). У зв'язку із відсутністю зареєстрованих покупців, прилюдні торги призначені на 02.11.2012р., не відбулись, що підтверджується листом ТФ ПП «СП «Юстиція» від 02.11.2012р. (т. 1 а.с. 66). Актом головного державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Данилевич А.Б. від 08.11.2012р. уцінено квартиру на 24%. Після уцінки вартість квартири склала 187036,00 грн. (т. 1 а.с. 67). 16 листопада 2012 року ТФ ПП «СП «Юстиція» надіслала листи Другому відділу ДВС ТМУЮ, [PERSON] та ПАТ «Форум», у яких повідомляється про призначення прилюдних торгів з реалізації квартири на 02.11.2012р. (т. 1 а.с. 68). Того ж дня повідомлення про прилюдні торги опубліковано в мережі інтернет на порталі https://trade.informjust.ua, а також в друкованих засобах масової інформації - газетах «Свобода» та «Обласна газета Місто». Згідно протоколу №21/094/12/і-1 складеного 03.12.2012р. Тернопільською філією ПП «СП «Юстиція», [PERSON] стала переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Продажна ціна - 187636,00 грн. без ПДВ (т. 1 а.с. 69). 06 грудня 2012 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ складено акт про проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] (т. 1 а.с. 70). Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №10998876 від 16.10.2013р. (т. 1 а.с. 118), 07 грудня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. видано свідоцтво серії [NUMBER] (№ за реєстром 3884). На підставі цього свідоцтва 19.12.2012р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] на цю квартиру. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10998291 від 16.10.2013р. (т. 1 а.с. 120), на підставі договору дарування від 13.07.2013р. посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. за реєстровим номером 2206, 13.07.2013р. зареєстровано право власності [PERSON] на вищевказану квартиру. Аналогічна інформація викладена в інформаційній довідці від 27.12.2015р. (т. 2 а.с. 180). Листами від 10.06.2013р. за №1468/02-14 та від 14.08.2014р. за №2381/01-16 Перша Тернопільська державна нотаріальна контора повідомила, що згідно відомостей, які містяться у спадковій справі №959/2012 після померлого [PERSON], [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом усього спадкового майна (т. 1 а.с. 6, т. 3 а.с. 109 (на звороті)). Свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується матеріалами спадкової справи №959/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 3 а.с 85-109). Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання необхідність задовольнити позов частково. При цьому, суд виходив із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час спірних правовідносин визначав Закон України "Про виконавче провадження" (1999 року) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5. Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Відповідно до положень вказаних нормативних актів державний виконавець здійснював лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовували і проводили спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладався відповідний договір. Правила проведення прилюдних торгів були визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 №68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за №745/4038. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. При цьому, організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку" (п. 1.4. Тимчасового положення). Ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України в постановах від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12 та від 13.02.2013р. по справі №6-174цс12 зробив правовий висновок про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Так, в постановах зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за №745/4838. При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Тому, суд вважає, що позивачем обрано допустимий спосіб захисту порушеного права, передбачений статтею 16 ЦК України, шляхом пред'явлення позову про визнання недійсними тих документів, якими засвідчено перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача (протокол, акт, свідоцтво, а в цілому - правочину). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 2, 3 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (стаття 1258 ЦК України). Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (стаття 1273 ЦК України). Відповідно до ч. 3, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв'язку із тим, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (довідка про склад сім'ї від 17.04.2013р. - т. 3 а.с. 97), діти спадкодавця подали нотаріусу заяви про відмову від належних їм часток спадкового майна, позивач, як та з подружжя, що пережила померлого, отримала право на спадкування. Дане право, в силу статті ч. 5 статті 1268 ЦК України, виникло у позивача в день смерті спадкодавця, а саме [INFO]. Згідно статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Позивач прийняла спадщину, до складу якої входила відчужена 03.12.2012р. на прилюдних торгах квартира [ADDRESS], а відтак вона вправі вимагати відновлення свого права на неї. Відповідно до ч. 5, 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів), реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Реалізована на прилюдних торгах спірна квартира була предметом іпотеки (іпотекодавець - [PERSON], іпотекодержатель - ПАТ «Банк Форум»), що підтверджується виконавчим листом та не заперечується сторонами і третьою особою (іпотекодержателем). Згідно статті 41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів), реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну продажу майна. Судом встановлено, що на момент надіслання повідомлення про прилюдні торги іпотекодавець помер. Доказів отримання саме іпотекодавцем повідомлення про прилюдні торги матеріали справи не містять. Такий висновок зазначений і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015р., якою скасовані рішення місцевого та апеляційного суду та повернуто дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно ч. 4 статті 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. При дослідження питання про належне повідомлення організатором торгів судом також взято до уваги правову позицію Верховного Суду України висловлену у справі №6-2988цс15 (постанова від 13.04.2016р.) про визнання недійсними прилюдних торгів, згідно якої під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Поштове повідомлення про вручення 25.10.2012р. іпотекодавцю повідомлення про прилюдні торги, судом не береться до уваги, так як іпотекодавець помер ще [INFO] і не міг його отримати. Отже, організатор прилюдних торгів (ТФ ПП «СП «Юстиція») не міг повідомити та не повідомив іпотекодавця про прилюдні торги, що є порушенням статті 43 Закону України «Про іпотеку» та п. 3.11. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27.10.1999р. Окрім того, зміст інформаційного повідомлення про предмет іпотеки, опублікований організатором прилюдних торгів в електронних та друкованих засобах масової інформації, не відповідав п. 3.6. та п. 3.9. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме в інформаційних повідомленнях про прилюдні торги на 03.12.2012р. не було зазначено про строк сплати гарантійного внеску учасника прилюдних торгів; номер депозитного рахунка органу державної виконавчої служби для сплати коштів; дату, час та місце ознайомлення з майном; розмір житлової та нежитлової площі квартири; правовий режим квартири; обмеження на використання квартири; матеріали стін квартири; процент зносу. Відповідно до статті 47 Закону України «Про іпотеку», протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються: назва виконавчого документа, на підставі якого здійснено реалізацію предмета іпотеки, його номер та дата видачі, найменування органу (посадової особи), який видав документ; відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця; стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки; назва організатора прилюдних торгів, яка проводила прилюдні торги, дата та місце їх проведення; відомості про покупця; початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу; сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування; відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог цього Закону. Акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, яка проводила прилюдні торги. Державний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець повинен протягом п'яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Протягом п'яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення прилюдних торгів видає цей акт покупцеві, нотаріально посвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю. Судом встановлено, що державним виконавцем видано акт, який не відповідав вимогам статті 47 Закону України «Про іпотеку». А саме, державним виконавцем видано не акт про реалізацію предмета іпотеки, а «акт про проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна». В акті не вказані відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця. В акті вказана початкова ціна 246100,00 грн., ціна після уцінки - 187036,00 грн., а прописом сто вісімдесят тисяч тридцять шість грн. 00 коп., остаточна ціна 187036,00 грн., а прописом сто вісімдесят тисяч тридцять шість грн. 00 коп. Ціни продажу, яка зазначена в протоколі (187636,00 грн.), в акті не вказано.Також в акті не зазначено суму коштів, перераховану за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж та відсутні відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Отже, акт про реалізацію предмета іпотеки виданий із численними порушеннями статті 47 Закону України «Про іпотеку». Статтею 72 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів) передбачено, що придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві. Придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна. Свідоцтва про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки. Згідно пунктів 3.7., 3.8. глави 12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за №296/5, (в редакції чинній на час проведення прилюдних торгів), свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії складеного державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником (заступником начальника) органу державної виконавчої служби. В акті про реалізацію предмета іпотеки має бути зазначено: що реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку"; назва організатора прилюдних торгів, дата і місце їх проведення; стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки; прізвище, ім'я, по батькові (назва юридичної особи), адреса покупця; початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу; сума коштів, внесена за придбане нерухоме майно; прізвище, ім'я та по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса; відомості про документ, на підставі якого право власності на предмет іпотеки належало іпотекодавцю. Так як акт про реалізацію предмета іпотеки був виданий із численними вищевказаними порушеннями Закону України «Про іпотеку», а також не відповідав вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (не зазначено, що реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", не вказана ціна продажу; сума коштів, внесена за придбане нерухоме майно), свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, від 07 грудня 2012 року видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. із порушенням пунктів 3.7., 3.8. глави 12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за №296/5. Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно п. 1 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті стягувача або боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво. Відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк. Виконавче провадження зупиняється у випадку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника. Протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Якщо арештоване майно боржника передано для реалізації, копії постанов про зупинення та поновлення виконавчого провадження надсилаються підприємству, установі, організації, які здійснюють таку реалізацію. Отже, смерть боржника [PERSON] зумовлювала обов'язкове зупинення виконавчого провадження, у тому числі й реалізацію предмета іпотеки. Після смерті боржника не може відбуватись реалізація майна, так як право на це майно з часу смерті вже не належить боржнику, а належить спадкоємцю(ям), про що зазначено у ч. 5 статті 1268 ЦК України. На ці обставини, як на мотиви скасування рішень місцевого та апеляційного суду, звернув увагу ВССУ в ухвалі від 28.01.2015р. Посилання представників [PERSON] та органу ДВС на те, що державний виконавець зупиняє виконавче провадження лише тоді, коли йому стало відомо про смерть боржника, судом відхиляється, так як суперечить імперативному положенню п. 1 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» про обов'язковість зупинення виконавчого провадження у разі смерті боржника, порушує права спадкоємця(ів), які не є учасниками виконавчого провадження до встановлення їхнього правонаступництва. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дії державної виконавчої служби та торгівельної організації щодо відчуження майна боржника, який помер до прилюдних торгів, порушили право позивача, гарантоване статтею 41 Конституції України, на набуття в порядку визначеному законом (книгою 6 «Спадкове право» Цивільного кодексу України) права приватної власності на спадкове майно (спірну квартиру). При цьому, не обґрунтованим є посилання відповідачів на те, що в будь-якому разі спірна квартира була б предметом іпотеки, померлий боржник був би замінений на спадкоємця (позивача), і предмет іпотеки був би відчужений у такий же спосіб, так як варіантів розвитку подій у разі своєчасного зупинення виконавчого провадження могло бути багато, а суд не може на основі припущень обґрунтовувати рішення. Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно статті 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Таким чином, протокол, акт державного виконавця та свідоцтво нотаріуса, як складові правочину переходу права власності від боржника до покупця, суперечать актам цивільного законодавства, а саме статті 41 Конституції України, п. 1 ч. 1 статті 37, ч. 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку», пунктам 3.6., 3.9., 3.11. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5, пунктам 3.7., 3.8. глави 12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за №296/5. Відтак на підставі ч. 1 статті 215 ЦК України слід визнати недійсними прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], які були проведені 03.12.2012р., а також протокол №21/094/12/і-1 від 03.12.2012р. прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акт від 06.12.2012р. про проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна, свідоцтво серії [NUMBER] (№ за реєстром 3884) видане 07.12.2012р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. про належність [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS]. При цьому, суд зауважує, що стаття 215 ЦК України, на яку посилається позивач, не містить поняття «скасування» правочину, а лише встановлює підстави для його «недійсності». Тому позовні вимоги про скасування вищевказаних протоколу, акта і свідоцтва задоволенню не підлягають. Окрім того, судом встановлено, що вищевказані позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставні, так як ця відповідач жодного відношення до прилюдних торгів не має. Суд відхиляє посилання відповідачів та третьої особи на пропуск строку оскарження прилюдних торгів встановлений статтею 48 Закону України «Про іпотеку», так як позивач не є ні іпотекодержателем, ні іпотекодавцем, ні боржником, ні будь-яким учасником прилюдних торгів. Також безпідставним є посилання представника [PERSON] на ч. 2 статті 388 ЦК України, так як позовної вимоги про витребування майна судом не розглядалось. Суд критично відноситься до заперечення про те, що відповідач Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не є правонаступником Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, на виконанні в якого перебувало виконавче провадження. Судом встановлено, що згідно наказу Міністерства юстиції України №2344/5 від 24.11.2015р. утворено Відділ державної виконавчої служби по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, реорганізувавши шляхом злиття Перший відділ ДВС та Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Цим же наказом установлено, що новоутворений відділ ДВС є правонаступником реорганізованих відділів ДВС (т. 3, а.с. 12). В подальшому наказом Міністерства юстиції України №569/5 від 24.11.2015р. затверджено Перелік відділів ДВС, що змінюють підпорядкування та найменування. Згідно п. 507 додатку №1 (Перелік) до цього наказу, Відділ державної виконавчої служби по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області змінив підпорядкування та змінив найменування на Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (т. 3, а.с. 8-11). Вказаними наказами Мін'юсту підтверджується безпосереднє правонаступництво відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області після Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Під час розгляду даної справи позивачем було понесено наступні судові витрати по сплаті судового збору: 114,70 грн. - за позов до місцевого суду, 114,70 грн. - за забезпечення позову, 114,70 грн. - за апеляційну скаргу, 170,52 грн. - за касаційну скаргу, 243,60 грн. за апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позову без розгляду, 243,60 грн. за забезпечення позову. А всього 1001,82 грн. На підставі статті 88 ЦПК України слід стягнути в рівних частках із Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON] на користь [PERSON] по 333,94 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial