Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

02.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до КП «Словміськводоканал», про стягнення середнього заробітку за час невиплати заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 10.10.2014 року по 28.01.2015 року він працював у відповідача генеральним директором та був звільнений за власним бажанням. На момент звільнення повний грошовий розрахунок з ним підприємство не здійснило, сума заробітної плати була виплачена лише 29.04.2015 року. В звязку з викладеним просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час невиплати заробітної плати в розмірі 21840,12 грн. Позивач в судове засідання не з,явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з,явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд позов задовольняє, виходячи з наступних підстав. У відповідності із записами у трудовій книжці [PERSON], він працював у відповідача в період з 10.10.2014 року по 28.01.2015 року. З підприємства був звільнений за власним бажанням згідно розпорядження в.о. міського голови № 20р від 27.01.2015 року, на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку. Так, заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була виплачена 29.04.2015 року. Наведені обставини сторонами не оспорюються та ними визнаються. В ч. 1 ст. 116 КЗпП України, вказується що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст..117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення . Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденна заробітна плата позивача складає 352 грн. 26 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 1567/08 від 11.06.2015 року. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Вираховуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 29.01.2015 року по 29.04.2015 року, що складає 2 робочих дні за січень 2015 року, 20 робочих днів за лютий 2015 року, 21 робочий день за березень 2015 року, та 19 робочих днів за квітень 2015 року, судом встановлено, що загальна кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку становить 62 робочих дня. Тобто, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 21\~840 грн. 12 коп. (352,26грн. х 62 дн. = 21840 грн. 12 коп.) Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved