Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом про відібрання у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти з відповідачів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на те, що батьки не виконують батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини. 28 серпня 2018 року до служби надійшла інформація від [PERSON] про те, що [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Під час відвідування сімї, комісією було з`ясовано, що умови, в яких проживають діти, не відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для нормального навчання, проживання та розвитку дітей умови взагалі не створені. Їжа відсутня, в квартирі брудно, речі розкидані, білизна в дитячих ліжках забруднена. За місцем проживання мати дітей характеризується з негативного боку. Неодноразово була помічена у стані алкогольного сп`яніння. Зловживає спиртними напоями, схильна під дією алкоголю до ініціювання конфліктних ситуацій, не працює та не має самостійного заробітку, притягалася до адміністративної відповідальності. До служби [PERSON] прийшла з синцями на обличчі, в нетверезому стані та почала вимагати кошти, оскільки їй не було на що проживати. Батько дітей офіційно не працює, не має свого житла, за зареєстрованою адресою не проживає. Зі слів [PERSON] , він не може забрати дітей собі на виховання, оскільки він матеріально не спроможний утримувати двох дітей та в нього немає житла. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Як вбачається з Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 29.08.2018 року за вих. № 04.07-01-16/1640, за адресою: [ADDRESS] де проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не створені належним чином умови проживання, підлога брудна, речі та іграшки розкидані, відсутні продукти харчування. У квартирі зроблений ремонт, є необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окремі спальні місця, чисті дитячі речі, іграшки, письменний стіл, стілець, книги, зошити, відкриті двері на балкон та інше. Мати дітей була в неадекватному стані, з нею проведена профілактично-розяснювальна бесіда. Відповідно до Акту, складеному працівниками Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 02.09.2018 року, [PERSON] прийшла до служби в нетверезому стані з синцями на обличчі, пояснюючи те, що її співмешканець побив та вона ночувала у подруги, у зв`язку з чим випила. Просила гроші на проїзд в тролейбусі. Їй було надано телефони благодійних організацій стосовно реабілітації наркозалежних. Як вбачається з довідки Миколаївського обласного наркологічного диспансеру миколаївської обласної ради від 10.05.2019 року за вих. № 01-791, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні № 2 МОНД з 19.04.2019 року по 10.05.2019 року з приводу лікування від вживання алкоголю. Крім того, [PERSON] добровільно пройшла курс лікування від алкогольної залежності. Медикаментозне лікування виконане 28 травня 2019 року терміном на три роки, що підтверджується довідкою Інституту медико-біологічних досліджень. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 18.09.2018 року за вих. № 1.2 № 49, з приводу дитини [PERSON] , медична карта знаходиться на руках у матері, відомості щодо стану здоров`я дізнатися неможливо, мати на контакт не йде; з приводу [PERSON] , дитина не організована, зростає та розвивається відповідно до віку, перенесені хвороби: ГРВІ, бронхіт (а.с. 12). Згідно довідки Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 09.01.2019 року за вих. № 09-28, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають у центрі з 30.08.2018 року по теперішній час. Діти сумують за батьками, чекають зустрічі з ними та виявляють бажання повернутися в сім`ю на виховання матері (а.с 15). Характеристикою наданою ст.. ДОП СП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській обл.., [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживає довгий час, зарекомендувала себе з негативної сторони. Зі слів сусідів, неодноразово помічена в стані алкогольного сп`яніння, зловживає алкогольними напоями, схильна до конфліктних ситуацій. Офіційно не працевлаштована. Неодноразово була помічена в компанії осіб, які ведуть антиморальний спосіб життя. Притягалася до адміністративної відповідальності за ст.. 173, 178 ч. 1 КУпАП (а.с. 17, 18). [PERSON] пояснив про те, що він є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний момент він проживає та працює в м. Одеса, та у нього немає можливості забрати дітей до себе та утримувати їх. Планує поїхати до Республіки Польща на заробітки (а.с. 19). Як вбачається з Акту про проведення розмови з батьком дітей у телефонному режимі від 11.02.2019 року за вих. № 04.070116/0/б/н, на запитання спеціаліста сектору захисту прав, свобод і законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, чи має намір батько забрати собі на виховання дітей, які з 30.08.2018 року знаходяться у комунальномк закладі «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, батько дітей повідомив, що в нього немає житла та матеріальної можливості утримувати малолітніх. Повідомив про те, що він знаходиться в м. Одеса та не може повідомити, коли він повернеться до м. Миколаєва. Згідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 13.09.2019 року за вих. № 13.09/04070116, за адресою: [ADDRESS] , де проживають [PERSON] , та [PERSON] , в квартирі не прибрано, речі розкидані, диван закиданий речами. На двоярусному ліжку лежала купа речей, штори, одяг та інше. На підлозі попіл від цигарок, підлога не вимита. Для виховання та розвитку дитини умови не створені. На кухні неможливо знаходитися, так як стояв стійкий сморід, на підлозі у ванній кімнаті розкидані ганчір`я, ванна брудна. Для дітей є двоярусне ліжко, речі в малій кількості, брудні іграшки. Є диван, шафа, але вони брудні. Проте, з відеозапису, дослідженому у судовому засіданні, вбачається, що в квартирі, в якій проживають відповідачі, є двокімнатною. Для дітей є окрема кімната, в якій є двохярусне ліжко, іграшки та речі по сезону. [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді посудомийки з 20 листопада 2019 року по теперішній час, що підтверджується довідкою з місця роботи ФОП [PERSON] від 29.11.2019 року. [PERSON] працює в "Торговий дім Укрсантехпроммонтаж" з 01 листопада 2019 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Торгового дому " Укрсантехпроммонтаж" від 16.12.2019 року за вих. № 16-01/12-2019. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.03.2019 року за вих. № 840/02.02.01-22/22/14/19, орган опіки та піклування виконкому ММР вважає доцільним відібрати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у батьків: [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі Закону України «Про охорону дитинства» та наведених норм СК України суд підкреслює, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Суд зазначає, що права та інтересам малолітньої дитини, захищаються Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР України №789-ХХІІ від 27.02.1991 року, Європейською Конвенцією про здійснення прав дітей(Страсбург, 08.09.1995р), національним законодавством, в тому числі СК України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Виховання дітей має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дітей до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Щодо батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки належним чином, законодавством України, крім позбавлення батьківських прав, передбачено застосування такого заходу, як відібрання дитини у батьків (або одного з них) без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст. 164, 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд критично оцінює висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.03.2019 року про доцільність відібрання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у батьків: [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав, оскільки висновок є недостатньо обґрунтованим, а також не може бути доказом свідомого нехтування відповідачів по справі своїми обов`язками та підставою для відібрання дітей. З наданих відповідачами доказів, вбачається, що для дітей є окрема кімната, яка облаштована належним чином, наведено порядок у квартирі, діти мають іграшки. Відповідачі офіційно працевлаштовані, мають бажання виховувати свої дітей виконуючи при цьому свої батьківські обов`язки відповідно до вимог закону. Крім того, [PERSON] пройшла курс лікування від зловживання алкогольними напоями. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.79 ЦПК). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З матеріалів справи не вбачається доведеність позивачем існування підстав, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 СК України, за наявності яких можливо відібрання дітей від батьків, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК країни, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів з відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки дані позовні вимоги є похідними від відібрання дітей у відповідачів без позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed