Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області про включення до списку на отримання земельного сертифікату (паю) та визнання права на земельний сертифікат (пай). В заяві стверджує, що він є спадкоємцем на спадкове майно своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Йому стало відомо в 2015 році, що [PERSON] було помилково пропущено в списках на отримання земельного паю, а тому згодом їй не було видано державного акту на право приватної власності на розпайовану земельну ділянку сільськогосподарського підприємства по Лісниченській сільскій раді Бершадського району, Вінницької області. [PERSON] була членом колгоспу але на час розпаювання вийшла на пенсію. Згодом відбулась реорганізація колгоспу «Шлях до комунізму» в колгосп «Поділля» а далі у КСП «Поділля», що реорганізовано у ТОВ «Лісниченське» с. Лісниче та СФГ «Стимул» по с. Вовчок Лісниченської сільської ради Бершадського району. За час роботи матері в колгоспі «Шлях до комунізму», «Поділля» та КСП «Поділля» с. Вовчок, Бершадського району вона користувалась повагою за сумлінну працю в колгоспі, зв'язку з його членами не втрачала і після виходу на пенсію. Коли позивач звернувся до Лісниченської сільської ради Бершадського району про включення [PERSON], до списку осіб на отримання земельної частки (паю), земельного сертифікату йому було роз'яснено, що вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Вважає, що прізвище матері помилково не було внесено до списків осіб, що мають право на земельний пай, оскільки право на земельну частку (пай) їй було гарантовано законодавством України. В зв'язку з безпідставним невнесенням матері до списку осіб до державного акту на право колективної власності на землю, він на сьогоднішній день позбавлений права отримати належну матері частку земельного паю, а тому змушений звернутися в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій позов підтримує, просить справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву за підписом сільського голови, в якій позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення враховуючи слідуюче: Ст.ст. 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач пропустив строк звернення до суду через те, що перебував за межами України, хворів , що підтверджується виписками із актів огляду МСЕК за № 704043, № 680492, № 002251, № 008136 та № 21578 і такого факту, як оприлюднення списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), шляхом розміщення його в загальнодоступних місцях за 10 днів до початку проведення розподілу земельних ділянок небуло. Таким чином суд вважає поважними причини пропущення позовної давності, а тому порушене право підлягає захисту . Згідно ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Як встановлено в судовому засіданні на час розпаювання земель колгоспу та отримання сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю та на час дії Указу Президента України від 08.08.1995 року [PERSON] була жива і на той час перебувала на пенсії, проте вона залишалась членом розпайованого колгоспу, проживала в с. Вовчок Лісниченської сільської ради, Бершадського району, а тому мала право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за № 14-17-2-П1580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Відповідно архівної довідки № 71 від 22.07.2015 року [PERSON] була прийнята в члени колгоспу «Шлях до комунізму» с. Лісниче, однак помилково не була включена в список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який додається до державного акту на право колективної власності на землю. Враховуючи те, що на день видачі 04.01.1996 року господарству державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] являлася членом вказаного господарства, тому мала право за життя на земельну частку (пай), яку необхідно виділити із земель резервного фонду Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Як вбачається з відповіді № 356 від 23.07.2015 року відділу Держгеокадастру у Бершадському районі, розмір земельної частки (паю) с. Вовчок Лісниченської сільської ради становить 2,19 умовних кадастрових гектара. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). А тому суд вважає справедливим визнати за [PERSON], яка померла [INFO] року право на отримання земельної частки (паю) за життя, що помилково була пропущена у списках осіб на отримання земельного паю у розмірі 2,19 га умовних кадастрових гектара по Лісниченській сільській раді. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [INFO] року [PERSON] та являється єдиним спадкоємцем на спадкове майно матері про що свідче свідоцтвом про право на спадщину за законом, реєстр № 2-1217. Спадковим майном є право на земельну частку (пай), розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектара розташовану на території Лісниченської сільської ради Бершадського району. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки [PERSON] не залишила розпорядження на випадок своєї смерті, то після її смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем за законом є її син [PERSON]. Відповідно до ст. 548 зазначеного кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача стосовно визнання за ним як спадкоємцем за законом до спадкового майна матері [PERSON], яка померла [INFO] року право на земельну частку пай у розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектара обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved