Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

В листопаді 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в серпні 2020 року після утримання коштів із заробітної плати за місцем роботи вона дізналася про існування виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу 10109 від 28.04.2020 року, що вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8392 гривень. Вважає вказаний виконавчий напис нотаріусу незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з декількох підстав. Так, пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року, втратив чинність на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, тому не було законних підстав для вчинення виконавчого напису нотаріусу на кредитному договорі. Також не було дотримано вимоги законодавства щодо умов безспірності заборгованості та передчасність її стягнення. Відповідно до статей 88, 89 Закону України «Про нотаріат»\~ пунктів 3.1, 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус був зобов`язаний відмовити у вчинення спірного виконавчого напису, оскільки: кредитні договори не входили до переліку безспірних вимог; не було подано доказів згоди або навіть факту повідомлення позивача про існування заборгованості; не було подано оригінал кредитного договору, так як позивач його не підписував, подані нотаріусу документи не відповідали законодавству України; відповідач-1 не міг надати виписку з банківського рахунку позивача, а довідка складена кредитором не може вважатися випискою з рахунку позивача. Крім цього вказує про недотримання письмової форми кредитного договору та відсутність в діючому законодавстві правового механізму укладення споживчого кредитного договору у вигляді електронного документу, а тому будь-які вимоги за такими договорами не є безспірними. Наголошує на безпідставності нарахування відповідачем\~ 1 процентів та неустойки поза межами строку кредитування. На підставі цього просила суд визнати виконавчий напис № 10109 від 28 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8392 гривень, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідачів понесені судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову і заяви про забезпечення позову та витрат на правову дорогу в розмірі 2300 грн. Разом із позовом позивачкою до суду подане клопотання про забезпечення позову, яке ухвалою суду від 04 листопада 2020 року задоволено. Зупинене стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, який видано 28 квітня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №10109, про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 8392,00 гривень. Зупинено дію постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 15 липня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), по виконавчому провадженню №62292473. Ухвалою від 04 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи з викликом сторін на 11 грудня 2020 року на 09:00 годину. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, разом із позовом надіслала до суду заяву про розгляд справи без її особистої присутності та без присутності її представника, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», так само як і Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. у судове засідання не прибули, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов або письмових пояснень по справі не надіслали. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надіслав до суду витребувані за ухвалою суду документи. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В квітні 2020 року представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернувся до Приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича із заявою про вчинення виконавчого напису. 28 квітня 2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10109, відповідно до якого у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (правонаступника ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами №1 від 12 квітня 2018 року) заборгованість за кредитним договором № 536780 від 08 січня 2019 року за період з 16 грудня 2019 року по 02 березня 2020 року в загальному розмірі 7392,00 гривні, а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1000,00 грн., а всього 8392,00 гривень. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 28.04.2020 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року у Приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. було витребувано копії всіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №10109 від 28.04.2020 року. Проте ухвала суду залишилась не виконаною та витребувані документи представлені не були. Також встановлено, що відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 23 липня 2020 року № 10 на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 09 лютого 2005 року за № 5550 на ім`я [PERSON] , анульовано згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2020 № 2691/5. Нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. з 18.08.2020 припинено згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.08.2020 № 983/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В.». 09 червня 2020 року представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернувся до приватного виконавця Клименко Р.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу №10109 від 28.04.2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. серії ВП № 62292473 від 09.06.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 10109 виданого 28.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованості в розмірі 8392,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. від 15.07.2020 року встановлено, що згідно відомостей, наданими ПФУ, ДФС у відповідь на запит приватного виконавця виявлено факт отримання боржником доходу від Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи». У зв`язку із цим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, які він отримує за місцем роботи в Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи», та направлено її для примусового виконання до працедавця. При вирішенні спору суд виходить з таких положень законодавства. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №\~ 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №\~ 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли банкам звертатися до нотаріусу для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пункт 2 взагалі відсутній в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус\~ Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. керувався нечинним та невірним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а отже діяв в порушення норм частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, у ст.88 закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій). З наведених норм законодавства слідує обов`язок надання заінтересованої стороною нотаріусу чітко визначеного законодавством переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком або іншою фінансовою установою. Натомість в матеріалах судової справи відсутні та не були надані відповідачем - приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., навіть на запит суду, будь-які докази, які б свідчили про наявність безспірної заборгованості позивачки перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», що давало б законні підстави для видачі нотаріусом виконавчого напису. Тобто відповідачі, не прибувши в судове засідання та не представивши відзиву та документів в спростування позовних вимог та доведення перед судом своєї позиці, не довели законності оспорюваного виконавчого напису. Таким чином, беручи до уваги, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису допущено порушення вимог статті 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» та помилкове застосування нечинного законодавства (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172), а також з урахуванням принципу змагальності та обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відсутності доказів на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ на користь [PERSON] суми сплаченого нею судового збору у повному розмірі, а саме по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 840,80 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 гривень. Крім цього підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу адвоката, понесені [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою [PERSON] та Адвокатським бюро «Москаленко і Партнери» 29 вересня 2020 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого замовник зобов`язався оплатити виконавцеві гонорар за підготовку необхідних письмових документів для подачі позову у розмірі 2300 гривень. До вказаного договору додано акт приймання-передачі правничої допомоги від 02 жовтня 2020 року із детальним описом наданих послуг та їх вартістю на загальну суму 2300,00 гривень, а також банківську квитанцію від 30 вересня 2020 року про перерахування на рахунок вказаного адвокатського бюро правової допомоги в сумі 2300 гривень. При вирішенні питання розподілу понесених позивачкою судових витрат та стягнення їх з відповідачів суд виходить із того, що всі витрати має нести належний відповідач, яким в даному випадку, на думку суду, є саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ. Такого висновку суд доходить з урахуванням правового висновку Верховного суду, який викладено в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №519/77/18, відповідно до якого нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. З урахуванням наведеного, всі судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2300 гривень, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved