Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 06.03.2009 р. на підставі наказу № 36-к від 06.03.2009 р. вона знаходилась у трудових відносинах з відповідачем - Державним підприємством «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». 07.05.2014 р. припинила трудові відносини. При звільнені позивачу не в повному обсязі було виплачено заробітну плату. Вона неодноразово зверталася до суду з заявами про видачу наказів на отримання заробітної лати, ухвалювались неодноразово заочні рішення, якими з відповідача стягувались суми боргу по заробітній платі. Однак, борг не виплачується, суми боргу по наказам і за рішеннями суду також не виплачуються. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2015 р. по 30.08.2016 р. в сумі 43\~808,96 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням терміну її виплати у розмірі 29\~965,59 грн. У зв»язку з невиплатою заробітної плати позивачу було нанесено моральну шкоду, яка полягає в тому, що необхідно було прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через відсутність своєчасних виплат позивач не могла в повній мірі задовольнити матеріальні потреби своєї родини. Із-за постійних стресів захворіла на цукровий діабет. Моральну шкоду оцінює у 15 000 грн. Заявою від 19.10.2016 р. позивач збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просить стягнути суму боргу за період з 06.11.2015 р. по 19.10.2016 р. у розмірі 51\~325,20 грн. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала на підставах, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечує, надала письмові заперечення і пояснила, що рахунки відповідача арештовані державним виконавцем, тому своєчасно виплатити борг по заробітній платі не можливо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що піддягає частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.03.2009 р. на підставі наказу № 36-к від 06.03.2009 р. знаходилась у трудових відносинах з відповідачем - Державним підприємством «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». 07.05.2014 р. припинила трудові відносини. При звільнені позивачу не в повному обсязі було виплачено заробітну плату. Вона неодноразово зверталася до суду з заявами про видачу наказів на отримання заробітної лати, ухвалювались неодноразово заочні рішення, якими з відповідача стягувались суми боргу по заробітній платі. Однак, борг не виплачується, суми боргу по наказам і за рішеннями суду також не виплачуються. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, (далі - Порядку) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з матеріалів справи та наявної довідки про позивач фактично працювала та отримувала заробітну плату за ті місяці, які передували звільненню у березні та квітні 2014 року. При цьому з огляду на нараховану їй заробітну плату середньоденна заробітна плата становить 261,89 гр. Кількість днів прострочення визначена позивачем з листопада 2015 р. по 19 жовтня 2016 року та становить 239 днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 261,89 грн. х 239 днів = 62\~591,71 грн. Розрахунок податку з доходів фізичних осіб, які утримуються з нарахованої виплати: за ставкою 18%, 62\~591,71 грн. х 18% = 11\~266,51 грн. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні після утримання податку з дохо від фізичних осіб складає: 62\~591,71 грн. 11\~266,51 грн. = 51\~325,20 грн. В цій частині позовних вимог суд позов задовольняє. Як вбачається зі справи, підприємство відповідача хоча і є державним, проте здійснює фінансово-господарську діяльність. Та обставина, що керівні працівники допускали порушення та зловживання, що призвели до арешту майна і як наслідок до неотримання працівниками належних їм грошових сум, не може свідчити про відсутність вини підприємства. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За змістом ст.117 КЗпП України нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням терміну її виплати відповідно до приросту індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати не передбачено, а тому ви\-моги в цій частині в сумі 29\~965,59 задоволенню не підлягають. Оскільки сплата позивачу належних їй платежів не здійснена то працівник отримав право на компенсацію моральних втрат (ст.237-1 КЗпП). Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкоду\-вання моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з ураху\-ванням інших обставин. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж до\-статнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а та\-кож в інших, несприятливих для людини випадках психологічного диском\-форту. Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні нас\-лідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок за\-вданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіва\-ленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компен\-сацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фі\-зичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. З огляду на викладене, та дотримуючись принципів розумності й справедливості, суд вважає, що на користь заявника має бути присуджено 300 грн. на відшкодування моральних збитків. За ст. 88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, який становить 551,20 гр.

Outcome: partial