Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в серпні 2019 року звернулась [PERSON] з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Перша» про стягнення грошового відшкодування. Позов мотивований тим, що 25.02.2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням «Житомир-Вінниця» неподалік м. Вінниця, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8797729 у ПрАТ «СК «Перша». 25.03.2019 року на адресу ПрАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 63 076,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 13 000,00 грн. - витрати на поховання. 02.07.2019 року ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 31538,00 грн. страхового відшкодування матері загиблого [PERSON] Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак відмову ПрАТ «СК «Перша» у виплаті 50% страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. У даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення страхового відшкодування в розмірі 31538,00 грн., а також пені - 2541,19 грн., 3% річних - 222,93 грн. Ухвалою суду від 05.08.2019 року позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення грошового відшкодування прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «СК «Перша» Дейнека О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві. Так, з відзиву вбачається, що позовні вимоги є не обґрунтованими, безпідставними, та надуманими. Як вбачається із тексту позовної заяви, 25.02.2019 року на автодорозі сполученням «Житомр - Вінниця», неподалік м. Вінниці, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] . Автомобіль марки «Toyota» д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП, відповідно до умов Договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії та №АМ/8797729 було застраховано в ПрАТ «СК «Перша». В результаті вищезазначеного ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 01.04.2019 року за вх.№2564 від позивача на адресу ПрАТ «СК «Перша» надійшла Заява на виплату страхового відшкодування. Разом із Заявою, позивачем було надано певний обсяг документів, на підставі яких ПрАТ «СК «Перша» було проведено аналіз дорожньо - транспортної пригоди та всіх її обставин. В подальшому, а саме 25.05.2019 року за вх. №3402 позивачем було долучено до матеріалів страхової справи копію Постанови про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2019 року. Згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201920000000102 від 25 лютого 2019 року провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. З метою врегулювання даного страхового випадку та здійснення виплати страхового відшкодування, 09.06.2019 року спеціалістами ПрАТ «СК «Перша» було складено Страховий акт № ЦВ0217426 та розрахунок суми належного страхового відшкодування. Зважаючи на вищенаведене, 02.07.2019 року ПрАТ «СК «Перша» виплатило на рахунок позивача грошові кошти загальним розміром 31 538,00 грн. Дана сума складається із розміру страхового відшкодування в якості компенсації витрат на поховання у сумі 6 500,00 грн., а також відшкодування моральної шкоди, що склала 25 038,00 грн. На підставі вищевказаного, позивач не погодившись із розміром виплаченого страхового відшкодування, жадає додатково стягнути з ПрАТ «СК «Перша» страхове відшкодування у розмірі 31 538,00 грн., штрафні санкції у розмірі 909,85 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. Однак відповідач у справі не погоджується з аргументацією та доводами позивача щодо викладених обставин справи у позовній заяві. Як вбачається із копії Постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року, загиблий [PERSON] в момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, порушив пункти 4.4, 4.7, 4.14 ПДР України і саме його протиправні дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП від 25.02.2019 року, що у свою чергу збільшило розмір шкоди, в результаті чого потерпілий і загинув. У той же час, водій ТЗ «Toyota C-HR», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього. Таким чином, оскільки згідно ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України, заподіяна володільцем джерела підвищеної небезпеки шкода іншим особам (зокрема і пішоходам) відшкодовується незалежно від його вини, а також враховуючи той факт, що саме протиправні дії загиблого [PERSON] перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП 25.02.2019 року, відповідач цілком вправі стверджувати, що в конкретному випадку відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи: водій [PERSON] та пішохід [PERSON] . Тому, при здійсненні розрахунку розміру [PERSON] страхового відшкодування, з ПрАТ «СК «Перша» було зстосовано приписи п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВ» і відшкодування було поділене навпіл. Відтак, сплативши вищевказану суму страхового відшкодування на рахунок [PERSON] , з ПрАТ «СК «Перша» вважає себе таким, що в повному обсязі виконало зобов`язання у виплаті страхового відшкодування у передбачені чинним законодавством строки. Окрім того, відповідач вважає за вкрай необхідне додатково окремо викласти власну правову позицію щодо компенсації витрат на поховання [PERSON] . Чинне законодавство України не покладає на страховиків, що здійснюють відшкодування потерпілим шкоди, пов`язаної із похованням загиблих внаслідок ДТП, обов`язку відшкодовувати будь-які витрати, котрі б не відносились безпосередньо до витрат на поховання, зокрема не відшкодовуються за рахунок страховиків і витрати, пов`язанні із організацією та проведенням поминальних обідів. Відтак, відповідно до товарного чеку № 28/02/2019 від 28.02.2019 року, загальна сума витрат на поховання становить 22 000,00 грн. Серед найменувань товарів та послуг, що були придбані, 24 найменуванням зазначається «поминальний обід» із загальною сумою 9000,00 грн. Тому, ПрАТ «СК «Перша» було відраховано вартість поминального обіду із товарного чеку № 28/02/2019 від 28.02.2019 року та виплачено страхове відшкодування у якості компенсації витрат на поховання у розмірі 13 000,00 грн. ПрАТ «СК «Перша» переконане, що подію, яка сталася 25.02.2019 року було врегульовано повністю, а належний обсяг страхового відшкодування на рахунок особи, що має право на отримання страхового відшкодування сплачено у відповідні строки. Відповідач категорично заперечує проти стягнення на користь позивача будь-якого розміру штрафних санкцій та витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність порушення саме законних прав та інтересів позивача. 16.09.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що представник відповідача посилається на ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Однак, вказане положення стосується заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів (наприклад: внаслідок зіткнення декількох транспортних засобів, наїзду за пішохода декількома транспортними засобами), а заподіяна шкода не може розподілятись між водієм транспортного засобу (в даному випадку - страховиком) та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2019 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням «Житомир-Вінниця» неподалік м. Вінниця, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку смугою руху автомобіля, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019020000000102 від 25.02.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2019 року старшим слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мазур Ю.А. за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201920000000102 від 25.02.2019 року провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8797729 у ПрАТ «СК «Перша». Судом при розгляді справи встановлено той факт, що представник позивача, 25.03.2019 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити) матері потерпілого - [PERSON] Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 63 076,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 13 000,00 грн. - витрати на поховання. 02.07.2019 року ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 31538,00 грн. страхового відшкодування матері загиблого [PERSON] Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. Як підставу для виплати такої суми відповідач у відзиві посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому поділив суму відшкодування на 2 у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4). При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст. 1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч. 3 ст. 1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. На переконання суду, положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується випадку передбаченому у ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). У зв`язку із невиконанням ПрАТ "Страхова Компанія «Перша» зобов`язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, з огляду на положення статті 36 Закону № 1961-IV та статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня, три проценти річних, а також інфляційні втрати, пов`язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування. Згідно наданих представником позивача розрахунків, враховуючи суму страхового відшкодування, що підлягала виплаті на користь позивача, за прострочення виплати страхового відшкодування підлягає стягненню: 2541,19 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 222,93 грн. - трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування. Оскільки розрахунки проведені представником позивача відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та враховуються при вирішенні спору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 31538,00 грн., а також пені - 2541,19 грн., 3% річних - 222,93 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, тривалий час розгляду, вважає, що заявником обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об`єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є завищеною. Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку до задоволення про стягнення судових витрат з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь [PERSON] 2000,00 грн. Окрім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved