Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач 03.02.2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про стягнення боргу у розмірі 103833,83 гривні. В обґрунтування позову зазначив, що 25.12.2013 року між ним та ПАТ «ІМЕКСБАНК» був укладений Договір № 2060001668 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року, згідно умов якого, позивач передав а банк отримав 100 000 гривень під 22 % річних строком з 25.12.2013 року по 26.01.2015 року. В січні 2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити з цього рахунку кошти, але Банк відмовив у видачі вкладу. В судове засідання 06.05.2015 року не з'явився позивач, хоча був повідомлений належним чином, але в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України) , але надав суду заперечення проти позову, згідно яких тимчасова адміністрація Банку просить залишити позов без задоволення, на підставі того, що [PERSON] слід звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд, у зв'язку з неявкою позивача, відповідача, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. З позову вбачається, що 25.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК» був укладений Договір № 2060001668 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 року з відкриттям поточного рахунку [NUMBER], згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 100 000 гривень зі сплатою 22 % річних терміном до 26.01.2015 року (а.с.2). Згідно п.3.1.Публічного договору, Банк приймає від вкладника вклад на умовах визначених Публічним договором та Договором приєднання до Публічного договору, та зобов'язується повернути вклад та сплатити проценти за його користування Згідно розділу 6 Публічного договору банк зобов'язаний повернути вклад та сплатити відсотки за його користування у строк, визначений у договорі про приєднання. Даний договір відповідає правовідносинам, які регулюються ст.ст.. 626, 634, 638, ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами. До банку звертався позивач з вимогою про повернення вкладу, про свідчить його заява до банку з відміткою банка про отримання від 15.01.2015 р. Згідно відповіді ПАТ «ІМЕКСБАНК» №116 від 26.01.2015 року вбачається, що Банк не має можливості видати разово одним платежем всю суму, та повідомляє про можливість отримання коштів за наявності готівки в касі Банку. Як встановлено судом , ПАТ «ІМЕКСБАНК» на момент розгляду справи кошти позивачу не видав. Суд погоджується з тим, що відповідач порушив право позивача, не виплативши позивачу його депозит. Згідно ст.1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Судом встановлено так як ця інформація є загально відомою і доступною, що Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» було віднесено ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 16 було розпочато процедуру виведення ПАТ «ІМЕКСБАНК» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року. та призначено [PERSON]. уповноваженою особою . Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; З огляду на викладене, судом встановлено, що на підставі Договору банківського вкладу, укладеного 25.12.2013 року між позивачем та відповідачем у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо повернення позивачу його банківського вкладу. Як вбачається з матеріалів справи наявні докази про те, що позивач має право на отримання коштів за договором банківського вкладу. На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті і останній не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку , у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами на даному рахунку, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині розірвання вказаного договору та стягненню коштів підлягають задоволенню згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" . Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено те, що вкладник не має права вимагати від Банку тих коштів, що знаходяться на його рахунку. Пп. 9 п. 6 постанови Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 01.12.2014 р. N 758. уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. В той же час згідно ст. 5 Закону N 679-XIV відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При цьому, при виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Крім того вказана постанова НБУ №758 з 04.03.2015р. вже втратила свою чинність. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.192, 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, грошові кошти- є річчю (майном). Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Також це відповідає ст..6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Як вбачається з Пленуму Вищого адміністративного суду, від 23.01.2015, № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (пункт 22) від сплати судового збору звільнена. Відповідно до ст.88 ч.2 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved