Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

покликаючись на заподіяння відповідачем шкоди його майну внаслідок ДТП, що сталася 08 липня 2019 року, представник позивача директор С.В.Чуприна у поданій 03 лютого 2020 року позовній заяві просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 62 002 грн. 90 коп., а саме 59 722 грн. 90 коп. на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП та 2 280 грн. відшкодування витрат з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю та судові витрати. У поданій до суду заяві представник позивача адвокат Тимошенко О.В. позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача адвокат Остапчук Б.П. у поданій до суду заяві позов не визнав у зв`язку з тим, що відсутні докази вини [PERSON] у скоєнні даної ДТП. Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130\~ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять розглянути справу у їх відсутність. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД 332877 від 21 серпня 2019 року [PERSON] 08 липня 2019 року о 17 годині 30 хвилин на 141 км. + 974 м., керуючи автомобілем "ВАЗ 2108", реєстраційний номер [NUMBER] , проявив неуважнісь, не врахував дорожню обстановку та при повороті ліворуч, не пропустивши зустрічний автомобіль, допустив зіткнення з автомобілем "Опель Корса", реєстраційний номер [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки "Рено", реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. З постанови про закриття кримінального провадження від 19 серпня 2019 року вбачається, що від [PERSON] 07 серпня 2019 року надійшла письмова заява про те, що він не бажає бути потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки внаслідок ДТП отримав незначні тілесні ушкодження та ДТП трапилося з його вини, а тому просить, щоб його притягнули до адміністративної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180180000892 від 09 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вирішено притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] . Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2019 року, яка залишена без змін Рівненським апеляційним судом та набрала законної сили, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно відповідача [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Згідно звіту №5120/19 про оцінку автомобіля "Renault Duster" реєстраційний номер [NUMBER] від 05 серпня 2019 року ринкова вартість автомобіля станом на момент пошкодження складає 335 023 грн. 06 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу (Свр) складає 50 094 грн. 95 коп. Величина втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 9 627 грн. 95 коп. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля "Renault\~Duster"\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 59 722 грн. 90 коп., а без ПДВ 49 769 грн. 08 коп. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.8, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Згідно з ч.5 ст.14 цього Закону учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод. Згідно з п.п."б" п.2.3 вищевказаних Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Відповідно до п.16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року (зі змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, відповідальність за заподіяну шкоду настає лише за наявності сукупності умов, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом під час розгляду справи встановлено, що автомобіль "Renault\~Duster"\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , власником якого є позивач ДП "Клеванське лісове господарство" - механічно ушкоджено в дорожньо-транспортній пригоді 08 липня 2019 року. Постановою Рівненського районного\~суду Рівненської\~області від\~30\~вересня 2019 року по справі № 570/4056/19 провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. З правового аналізу положень ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що відсутні докази вини його довірителя у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 липня 2019 року, не заслуговують на увагу. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 лютого 2013 року, відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Отже, виходячи з презумпції вини, встановленої ЦК України для зобов`язань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен довести відсутність своєї вини в ДТП. Разом з тим, в порушення ст.ст.12,81 ЦПК України жодних доказів в спростування своєї вини, відповідач суду не надав. Натомість, вина відповідача у заподіянні ДТП, скоєного 08 липня 2019 року, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №332877 від 21 серпня 2019 року із схемою якого сторона погодилась та зауважень не мала, та письмовими поясненнями самого відповідача, наданими ним старшому слідчому СВ Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області Дулевичу А.І. в межах кримінального провадження №12019180180000892 від 09.07.2019 року, де [PERSON] визнав свою вину у вчиненні правопорушення та просив притягнути його до адміністративної відповідальності. Вказані обставини, підтверджуються також постановою про закриття кримінального провадження від 19 серпня 2019 року, з результатами якої відповідач погодився та не скористався своїх правом на оскарження. Крім цього, клопотання до суду про призначення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи відповідач не заявляв. На думку суду, відповідач не дотримався обов`язків водія для забезпечення безпеки дорожнього руху. Такі діяння відповідача суд вважає неправомірними, між ними і спричиненою позивачу шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача. Відповідачем не доведено суду відсутності його вини у спричиненні шкоди. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат, то суд прийшов до таких висновків. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Крім судового збору, з позовної заяви вбачається, що позивачем віднесено до судових витрат: 10 000 грн. на правничу допомогу, 1 200 грн. - висновок спеціаліста з оцінки авто, та 500 грн. фактичних витрат. Підтверджуючі документи мали бути надані до закінчення розгляду справи по суті. Згідно з п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. З огляду на вказане, витрати на проведення оцінки автомобіля в розмірі 1 200 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення від 09 серпня 2019 року, суд вважає за необхідне віднести на рахунок судових витрат та стягнути з відповідача. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі. Така позиція закріплена і у п.п.47, 48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, у задоволенні стягнення судових витрат на правничу допомогу та фактичних витрат необхідно відмовити, оскільки вони документально не підтверджені та не доведені. З огляду на викладене,

Outcome: approved