Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У серпні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (надалі по тексту - позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (надалі по тексту - відповідач), третя особа: [PERSON] (надалі по тексту - третя особа),у якому просила суд стягнути на свою користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 63 675,71 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2017 року о 16 год. 03 хв. в місті Києві на перехресті пл. Перемоги та вул. Саксаганського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "VOLKSWAGEN TIGUAN", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2017 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вказаної ДТП отримав пошкодження автомобіль марки "HYUNDAI ACCENT", реєстраційний номер [NUMBER] , чим було заподіяно майновий збиток [PERSON] . Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля встановлено звітом №999 від 07.06.2017 та становить 63 675,71 грн. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN TIGUAN", реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ "СТ "Іллічівське". Позивач 22.05.2017 року повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач страхове відшкодування не виплатив, про прийняте рішення позивача не повідомив, внаслідок чого остання вимушена звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, її представник звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися, заперечень чи пояснень на позовну заяву не подали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 16.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2017р. о 16 год. 03 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н. [NUMBER] пл. Перемоги на перехресті вул. Саксаганського м. Києві, проїхала перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснла зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушила п. 8.7.3(е) Правил дорожнього руху України. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.09.2017 року у справі №761/20805/17, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року, [PERSON] визнано винниою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по адміністративній справі закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 8-0). У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. В результаті зазначених дій [PERSON] власнику автомобіля марки «Hyundai», д.н. [NUMBER] - [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля встановлено звітом №999 від 07.06.2017 та становить 63 675,71 грн. (а.с. 11-20). Як вбачається із Полісу АК/4867966 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. (а.с. 24). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1, 4 ст. 9 вказаного Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved