Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ "Фінпром Маркет" (далі - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, начальник Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Волошин Богдан Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що постановою начальника відділу Чорнобаївського РВ ДВС відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача боргу в розмірі 11972 грн на користь ТОВ "Фінпром Маркет". Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір було укладено в простій письмовій формі, а не нотаріально посвідчений. Крім того позивач зазначає, що не отримував жодних повідомлень про наявність заборгованості на користь відповідача до вчинення виконавчого напису, чим було порушено право позивача щодо надання заперечень проти розрахунку заборгованості. В зв`язку з цим позивач просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року витребувано докази. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" про проведення врегулювання спору за участю судді. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність та у відсутності позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що докази витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення. Відповідач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнав, не заперечував проти задоволення позову в цій частині, в зв`язку з чим просив стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 454 грн. Інші вимоги позивача, а саме стягнення судових витрат в сумі 4500 грн не визнає. Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що предмет позову у справі є немайновим, а відтак вираховувати відсоткове співвідношення витрат на правничу допомогу до немайнового позову є недоречним. Отже розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню з 4500 грн до 1907 грн., так як витрати у малозначній справі не можуть складати 4500 грн. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., викликався до суду шляхом направлення поштового відправлення з копією ухвали суду та позовною заявою і доданими до неї документами на адресу зазначену в позові, однак повідомлення повернулося без вручення. Третя особа начальник Чорнобаївського РВ ДВС Волошин Б.Д. про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13870, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 11972,00 грн. за кредитним договором № 1-20181230-66374 від 30 грудня 2018 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ " Фінансова компанія "Бізнес капітал", правонаступником якого є ТОВ "Фінпром Маркет" (а.с. 103). Начальником відділу Чорнобаївського ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Волошиним Б.Д. 27 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65919837 щодо виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 17). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин пункт 2 Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п.2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року №92. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (18 березня 2021 року), кредитні договори, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. А відтак, з врахуванням приписів ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Слід також зазначити, що пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Оскільки оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а тому суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак позов підлягає до задоволення. Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, який відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи ту обставину, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги визнав, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, що складає 454 гривні, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 454 гривні. Питання про інші витрати будуть вирішені у відповідності до положень ч.8 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved