Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди та немайнової (моральної) шкоди. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено повністю та зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль марки "ВАЗ 21043", 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на підставі довіреності від 10 травня 2016 року. Вказане рішення, відповідно до ухвали апеляційного суду Волинської області від 14.09.2017 року, набрало законної сили 14.09.2017 року. На виконання вказаного рішення Ковельським міськрайонним судом 11.01.2017 року було видано виконавчий лист № 159/31414/16-ц, який перебуває на виконанні виконавчої служби Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Однак рішення Ковельського міськрайонного суду від 25.10.2016 року, більше дев'яти місяців залишається невиконаним, оскільки відповідач чинить перешкоди виконанню рішення, надаючи неправдиві дані щодо місця розташування автомобіля, щодо прав інших осіб на цей автомобіль. Вказані діяння завдають моральної та матеріальної шкоди позивачу. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 57 000 грн. та 50 000 грн. завданої моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав повністю, просив її задовольнити. Вказував, що державний виконавець, який виконує вказане рішення суду, не вживає належних заходів для виконання цього рішення, а тому вважає державного виконавця винним в ситуації, яка склалась. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності відповідача. Згідно поданого відзиву, просила в задоволенні позову відмовити, з підстав ненадання позивачем [PERSON] доказів упущеної вигоди та моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про безпідставність даного позову. Так, згідно заочного рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено повністю та зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль марки "ВАЗ 21043", 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі (кузов, рама) № [NUMBER], [NUMBER]. Вказане рішення суду залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених об'єктів. Проте позивач [PERSON] не надав жодного документального підтвердження своїх слів. Також позивач не довів, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання автомобіля у цілях його ймовірної передачі в оренду. Такі розрахунки позивача є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б автомобіль знаходився у його володінні. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. У відповідності до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. До юридичних фактів, які має довести позивач у цій справі, належить доведення спричинення моральної шкоди та її розміру. Доведення цих обставин з боку позивача можливе на підставі доказів, передбачених у статті 76 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експерта. Позивач на обґрунтування як спричинення моральної шкоди, так і її розміру не надав будь-яких доказів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивачем не надано суду будь-яких документів на підтвердження цих сум та на підтвердження погіршення стану здоров'я позивача саме у зв'язку з діями відповідача. Так, згідно з "Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", встановлення глибини та важкості страждань особистості, а також розрахунок приблизної суми, яка може їх компенсувати, віднесені до компетенції експертів-психологів. Проте [PERSON] не надав жодного документа, який би підтверджував будь-які моральні страждання. Таким чином позов [PERSON] ґрунтується лише на усних твердженнях позивача та не підтверджений належними та допустимими доказами. Отже, позов [PERSON] по стягненню з [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 57 000 грн. та 50 000 грн. завданої моральної шкоди слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed