Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [PERSON] та [PERSON] неналежно виконують свої батьківські обов'язки відносно малолітньої доньки [PERSON] Зокрема питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] неодноразово розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, які відбулись: 24.09.2015 року (протокол № 22), 03.12.2015 року (протокол № 28), 05.05.2016 року (протокол № 10). [PERSON] та [PERSON] були присутніми на вказаних засіданнях комісії, брали на себе зобов'язання припинити вживати алкоголь та належним чином доглядати за дитиною, проте не виконували його. 06.06.2016 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок № 3109-вих-45 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] р.н.» відповідно до якого Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] У зв'язку з вищенаведеним, згідно уточнених позовних вимог, просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1228 грн. починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та є житлом малолітньої [PERSON] Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] звернулися в суд зі зустрічним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини, мотивуючи свої зустрічні позовні вимоги тим, 13 липня 2016 року у зв'язку з скрутним матеріальним становищем передали [PERSON] до будинку дитини № 1 та розраховували на те, що держава допоможе утримувати дитину, а вони надалі братимуть участі у її вихованні. Проте Галицька районна адміністрація ЛМР чинить перешкоди у вихованні дитини, зокрема [PERSON] та [PERSON] не можуть вільно спілкуватися з дитиною, забирати її на вихідні та святкові дні додому, тому просять зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON] У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, уточнені позовні вимоги підтримав, давши пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Просить первісний позов задовольнити повністю. Зустрічний позов заперечує, просить відмовити в задоволенні такого. В судовому засідання прокурор Топилко І.М. уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі. Зустрічний позов заперечує. У судовому засіданні відповідачі та їх представник за первісним позовом первісні позовні вимоги заперечили. Просили в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні фабулі зустрічної позовної заяви, просили такий задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в зустрічному позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до ст. 164 СК України у випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противиться неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Дитина має право звернутись за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження від 19.11.2016 серія [NUMBER] /а.с.6/. Як вбачається з листа від 29.09.2015 № 6064/04-06 первинно відомості про батька малолітньої [PERSON], [INFO] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] та [PERSON] було внесено зміни до актового запису про народження малолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON] визнав батьківство відносно доньки /а.с.28/. Батьки малолітньої [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до висновку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування від 06.06.2016 року №3109-вих-45 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] року р.н.» Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.7-9/. Вищезгаданий висновок прийнятий на підставі ряду листів, зокрема згідно листа від 30.11.2015 року № 2607-580 Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 26.11.2015 о 16:30 год. працівниками відділу соціальної роботи Галицького району Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді здійснено візити за адресою: м. Львів, [ADDRESS], за результатом якого встановлено, що дитина не була одягнута відповідно до температурного режиму помешкання, тільки загорнута в маленьке, тоненьке одіяло. Мати дитини [PERSON] та її співмешканець [PERSON] на час візиту перебували у нетверезому стані, поводили себе дивно, на прохання вдягнути дитину - одягу не знайшли /а.с.30/. Відповідно до листа Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 02.06.2016 № 7422-37/01-16 01.05.2016 року в Галицький відділ поліції міста Львова ГУ НП у Львівській області, надійшло повідомлення від особи на ім'я [PERSON] про те, що по [ADDRESS] жінка сильно п'яна, чоловік не може залишити із маленькою дитиною. Під час проведення перевірки встановлено, що за даною адресою: м. Львів, [ADDRESS] проживає сім'ї: [PERSON], [PERSON], які виховують малолітню дитину. [PERSON] від надання пояснень відмовився. [PERSON] пояснила, що 01.05.2016 вона приїхала з села Судова Вишня в м. Львів за місцем її проживання. Її співмешканець [PERSON] знаходився вдома у нетверезому стані. Вони разом у присутності малолітньої дитини розпивали алкоголь, після чого [PERSON] зателефонував в поліцію /а.с.34/. Відповідно до листа Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 02.06.2016 № 7421-37/01-16 31.05.2016 року о 22:15 год. надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що невідомі громадяни в стані сп'яніння з малолітньою дитиною перебувають у кафе. На місцем події скеровано 105 округ. Відповідно до рапорту інспектора УПП [PERSON] заявник повідомив, що в закладі громадського харчування, що знаходиться на ринку «Добробут» він помітив чоловіка та жінку, які вживали алкогольні напої та поводились неадекватно, з ними була малолітня дитина у візку в неохайному вигляді, у мокрому одязі, без підгузника. На крик дитини не реагували, на зауваження заявника невідомі особи відповідали нецензурною лайкою. [PERSON] та [PERSON] за зовнішніми ознаками перебували в стані сильного алкогольного сп'яніння. На запитання інспекторів УПП не давали чітких відповідей, не могли пояснити чому в такий пізній час перебувають у стані алкогольного сп'яніння разом і з малолітньою дитиною у громадському місці, коли останній раз годували дитину. /а.с.32/. Згідно з листом Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 25.05.2016 № 7432/37/01-16 працівниками сектору ювенальної превенції Галицького ВП ГУ НП у Львівській області на [PERSON] [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП (за неналежне виконання батьківських обов'язків), який для розгляду та прийняття рішення скеровано у Галицький районний суд /а.с.33/. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16). Згідно статей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того суд при вирішенні справи бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Ст. 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає їх дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а т також сама дитина, яка досягла 14 років. Згідно з ч. 1 ст. 56 Цивільного кодексу України органами опіки та піклування є районні, районні в місті Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, у ч. 2 вказаної статті зазначено наступне: якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - ч. 2 ст. 182Сімейного кодексу України. Згідно з ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріальну контору за місцем знаходження майна та житла. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає разом за адресою: [ADDRESS], разом з батьком [PERSON], мати [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується довідкою ЛКП «Центральне» Ф-2 від 11.02.20216 року № 6177 /а.с.29/. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі не належно виконують свої обов'язки по вихованню малолітньої дитини, що проявляється відсутності піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, що було встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд враховує наступне. [PERSON] 13.07.2016 року звернувся із заявою до Галицької районної адміністрації про влаштування малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у державний заклад у зв'язку з складним матеріальним становищем /а.с.67/. На підставі заяви [PERSON] та відповідно до листа Галицької районної адміністрації від 13.07.2016 року № 31 вих383 /а.с.65/ малолітню [PERSON], [INFO] передано в КЗЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», що підтверджується актом прийому передачі дитини від 13.07.2016 року /а.с.66/. 15.07.2016 року Галицька районна адміністрація ЛМР видала розпорядження про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO] в будинок дитини №1 /а.с.64/. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2,3 ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що Галицька районна адміністрація ЛМР чинить перешкоди [PERSON] та [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] [PERSON] передано в будинок-дитини, добровільно, за заявою батька [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в зустрічному позову слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави у порядку в встановленому Кабінетом міністрів України. Судові витрати по справі покласти на відповідачів відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved