Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Заявник [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що він народився [INFO] в Ташкентській області Республіки Узбекистан, з 1979 року постійно проживає на території України, зареєстрований в с.Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області, з 2001 року проживає в смт.Михайлівка Запорізької області. Заявник має паспорт громадянина колишнього СРСР, паспорт громадянина України своєчасно не отримав, громадянином будь-якої іншої держави не являється. В 2009 році заявник звернувся до Горностаївського РС УДМС України в Херсонській області, де йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України. На підставі викладеного заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту необхідно заявникові для отримання паспорта громадянина України, іншого порядку для встановлення цього факту немає. 20 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 32). 10 лютого 2020 року від заінтересованої особи УДМС України в Херсонській області надійшов відзив (л/с 46-48), яким управління заперечило проти задоволення заяви. Свої заперечення заінтересована особа обґрунтовує тим, що заявник [PERSON] не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту свого постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - л/с 93-94). В судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - своєю заявою до суду представник заявника просить розглядати справу за їхньої відсутності, заявлені вимоги підтримують. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявника та представника заявника, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник заінтересованої особи УДМС України в Херсонській області Діденко А.О. заперечила проти заявлених вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно ст.1 Закону України "Про громадянство України" проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Згідно підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 (надалі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно п.8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Заявник [PERSON] стверджує, що він народився [INFO] в Ташкентській області Республіки Узбекистан та був громадянином колишнього СРСР, з 1979 року постійно проживає на території України, зареєстрований в [ADDRESS] , з 2001 року проживає в смт.Михайлівка Запорізької області. Суд критично оцінює твердження заявника [PERSON] про його постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки надані заявником документи не підтверджують цього факту. Так, з паспорта громадянина колишнього СРСР (л/с 4-6) вбачається, що [PERSON] зареєстрований на території України в с.Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області з 22 квітня 1994 року. З актів-довідок Михайлівської селищної ради Запорізької області від 25 листопада 2013 року та 10 жовтня 2019 року (л/с 7-8) вбачається, що [PERSON] проживає в смт.Михайлівка Запорізької області. З довідок Костянтинівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області від 29 серпня 2016 року та 20 вересня 2002 року (л/с 9, 14) вбачається, що [PERSON] прописаний на території Костянтинівської сільської ради з 22 квітня 1994 року. З довідки Юкори-чирчикського РВВС Ташкентської області від травня 2004 року (л/с 10) вбачається, що [PERSON] не являється громадянином Республіки Узбекистан. З довідки Горностаївського РВ УМВС України в Херсонській області від 30 квітня 2009 року (л/с 11) вбачається, що [PERSON] здавав документи для отримання громадянства України. З листа ДМС України від 06 березня 2013 року (л/с 12) вбачається, що для оформлення громадянства України [PERSON] рекомендовано звернутись до територіального підрозділу УДМС України в Херсонській області. З листа Управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України від 07 лютого 2013 року (л/с 13) вбачається, що звернення [PERSON] надіслано для розгляду за належністю до ДМС України. З довідки відділу освіти Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області від 12 лютого 2014 року (л/с 15) вбачається, що [PERSON] розуміє державну мову в обсязі, достатньому для спілкування. З свідоцтва про народження (л/с 16) вбачається, що заявник [PERSON] має сина [PERSON] , який народився [INFO] в с.Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області. З заочного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2014 року (л/с 17) вбачається, що шлюб, укладений 23 грудня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Комуністичним відділом РАЦС Ташкентської області, було розірвано. З листа Горностаївського ВП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області від 17 січня 2019 року (л/с 18) вбачається, що звернення [PERSON] про розгляд питання отримання громадянства України передано до Горностаївського РС УДМС України в Херсонській області. Інших доказів заявник [PERSON] не надав суду. Таким чином, заявник [PERSON] не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту свого проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] не надав суду доказів наявності у нього законних підстав для проживання на території України, без чого таке проживання не є юридичним фактом, який би міг породжувати права заявника при вирішенні питання про встановлення громадянства. На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви через необґрунтованість.

Outcome: dismissed