Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області в липні 2020 року звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди. Позов мотивований тим, що 14 лютого 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz C220», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Дубно, поблизу с. Крилів, Дубенського району, Рівненської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz C220», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8804826 у ПрАТ «СК «Перша». 06 серпня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах батька загиблого представником [PERSON] по довіреності [PERSON] . Сума страхового відшкодування, пов`язана із заподіяною моральною шкодою складає 50075,00 грн. 17.01.2020 року ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 25038,00 грн. страхового відшкодування батька загиблого [PERSON] . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак, відмову ПрАТ «СК «Перша» у виплаті 50% страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 24.07.2019 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «Mercedes-Benz C220», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. У даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля, яким керував [PERSON] , відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Перша». Відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку\~-\~на страховика забезпеченого транспортного засобу\~-\~ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 25038,00 грн. Ухвалою суду від 27 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представник позивача подав до суду клопотання вх. № 59023/20 від 04.12.2020 року про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що дії водія автомобіля не були неправомірними, між ними та шкодою відсутній безпосередній причинний зв`язок та відсутня вина водія автомобіля, обов`язок відшкодування шкоди у відповідача не виникає. Також, вказує, що оскільки з технічної точки зору, причиною настання ДТП стала та обставина, що загиблий пішохід [PERSON] переходив дорогу у невстановленому місці у стані алкогольного сп`яніння і об`єктивна видимість пішохода [PERSON] на проїжджій частині дороги настала на такій відстані від автомобіля, на якій водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування свого транспортного засобу, то це є непереборною силою. Крім того, звертає увагу, що висновком експерта № 516/2018 -т встановлено, що в крові померлого виявлено 3.78 % проміле етилового спирту. Звертає увагу, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню та збільшенню шкоди, тому залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування має бути зменшено. Так, вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та безпідставними. У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи представника відповідача про те, що ДТП виникла внаслідок дії обставин непереборної сили, оскільки такі не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, звертає увагу, що постанова про закриття кримінального провадження від 24.07.2019 року відносно [PERSON] підтверджує факт настання ДТП та заподіяння шкоди автомобілем «Mercedes-Benz C220»,\~реєстраційний номерний\~знак [NUMBER] ,\~який є\~джерелом підвищеної\~небезпеки,\~що повинна\~бути відшкодована\~незалежно від\~вини особи,\~яка керувала\~таким транспортним\~засобом. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz C220», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Дубно, поблизу с. Крилів, Дубенського району, Рівненської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019180000000034 від 24 липня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 24.07.2019 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Дідик Д.В. за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180000000034 від 24 липня 2019 року провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz C220», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8804826 у ПрАТ «СК «Перша». Судом при розгляді справи встановлено той факт, що представник позивача, 06 серпня 2019 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на його розрахунковий рахунок. Сума страхового відшкодування, пов`язана із заподіяною моральною шкодою складає 50075,00 грн. 17.01.2020 року ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 25038,00 грн. страхового відшкодування сину загиблого [PERSON] . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду страховою компанією відмовлено. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та\~Цивільним кодексом України\~(далі -\~ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України: моральна шкода відшкодовується незалежно від\~вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдало каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної\~особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 Постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдана. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, у даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля, яким керував [PERSON] , відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Перша», а відтак суд вважає. що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку\~-\~на страховика забезпеченого транспортного засобу\~-\~ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі. В абзаці 4 пункту Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено: положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майн, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для нього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. В постанові від 24.07.2019р, про закриття кримінального провадження відсутні будь-які\~відомості щодо порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Так, суд вважає твердження відповідача про грубе порушення пішоходом Правил дорожнього руху є лише його суб`єктивним припущенням і не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Згідно із ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи ». Згідно із п. 23.1 ст. 23 Закону «Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасового втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов язана із смертю потерпілого» Пунктом 27.3 ст. 27 Закону передбачено: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Наведена вище норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про зобов`язання страховика здійснити виплату моральної шкоди потерпілому за шкоду, заподіяну смертю, у розмірі 12 мінімальних заробітних плати є імперативними\~і цим\~Законом не\~передбачено право страховика зменшувати\~розмір цих\~відшкодувати відтак,\~це гарантований потерпілого розміру відшкодування за\~шкоду, заподіяну внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. В позовній заяві вказано, що [PERSON] оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн., оскільки внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки він втратив батька і дана втрата є непоправною. Однак, Законом У країни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено розмір (ліміт) відшкодування моральної шкоди, яка, в даному випадку, становить 50\~076,00грн. 17 січня 2020 року ПрАТ «СК «Перша», зменшивши розмір страхового відшкодування, виплатило позивачу грошові кошти загальним розміром 25038,00 грн. Так, суд відхиляє посилання відповідача на правомірне зменшення розміру страхового відшкодування на підставі ст. 1193 ЦК України, оскільки ст. 1193 ЦК України передбачена можливість, при певних обставинах, зменшення відшкодування завданої шкоди, а не зменшення розміру страхового відшкодування, який визначений нормою спеціального права - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «Перша» в розмірі 25038,00 грн. Окрім того, враховуючи положення\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved