Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах свого сина, який є малолітнім, звернувся в суд з позовом до ПАТ "Фідокомбанк", що є правонаступником прав та обов"язків ВАТ "Ерсте Банк" і на даний час правонаступником яких ПАТ «Фідобанк», [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, Управління Державної міграційної служби України Кіровоградській області про визнання недійсним договору іпотеки та посилаючись на ч.6 ст. 203, 215 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і бепритульних дітей", ст. ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ч.2 ст.177 СК України, просив визнати недійсним договір іпотеки № 014/0456/3/11135/01 від 04 березня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством "Ерсте Банк" та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 04 березня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 581, скасувати заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладеної приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 582/38, та скасувати державну реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначив, що під час судового розгляду справи в Ленінському районному суді м. Кіровограда за позовом ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником прав та обов"язків якого є ПАТ "Фідокомбанк", в якому Банк просить на підставі укладеного з відповідачем [PERSON] договору іпотеки № 014/0456/3/11135/01 від 04.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріалього округу [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], належну відповідачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості останньої перед Банком по кредитному договору № 014/0456/3/11135 від 04.03.2008 року, виселити зареєстрованих та проживаючих в даній квартирі [PERSON], [PERSON], їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], йому як батьку та законному представнику [PERSON] стало відомо про порушення прав малолітнього [PERSON] при укладенні сторонами спірного договору іпотеки, зокрема, те, що даний договір було укладено без згоди органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради. Крім того, зазначив, що станом на дату укладання відповідачами договору іпотеки в квартирі, що є предметом іпотеки, постійно проживав та був зареєстрований, а відтак мав на неї право користування малолітній син [PERSON], [INFO], у зв"язку з чим згода органів опіки та піклування є обов"язковою. Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити. Представник ПАТ "Фідобанк" позові вимоги не визнав, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, просив відмовити позивачу в їх задоволенні, надав письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та Управління державної міграційної служби України у Кіровоградській області до суду не з"явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, при цьому приватний нотаріус та представник Служби у справах дітей подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області до суду не з"явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши пояснення представника позивача в обгрунтування позовних вимог, заперечення проти позову представника відповідача ПАТ "Фідобанк", відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203, ст.204 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що 04.03.2008 року між ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником прав та обов"язків якого є ПАТ "Фідокомбанк" та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/0456/3/11135/01, за умовами якого забезпечувалися вимоги Банку, що витікають з кредитного договору № 014/0456/3/11135 від 04.03.2012 року, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Банк зобов"язувався перед [PERSON] надати їй не відновлювальну кредитну лінію на умовах її забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування в сумі 30 000 доларів США, а [PERSON] зобов"язувалася повернути кредит до 03.03.2018 року, сплатити проценти за його користування в розмірі 13,5% річних, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором. Предметом іпотеки за зазначеним вище Договором є нерухоме майно - квартира № 1, що находиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі ухвали, виданої Ленінським районним судом м. Кіровограда від 14.03.2006 року, зареєстрованого Кіровоградським ООБТІ 25.04.2006 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 3874463. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1, п.п.2.1.5 Договору іпотеки Іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення договору нікому не відчужений, під забороною не перебуває, прав щодо нього у третіх осіб немає. На предмет іпотеки не мають права власності або права користування малолітні, неповнолітні та непрацездатні діти. Як на підставу для визнання Договору іпотеки № 014/0456/3/11135/01 від 04.03.2008 року недійсним, позивач посилався на відсутність обов"язкової згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначеного Договору, оскільки на момент його укладення в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, постійно проживав та мав право користування вказаною квартирою малолітній [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками в свідоцтві зазначені в графі "Мати" [PERSON], в графі "Батько" [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"та ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки і піклування. Згідно зі ст.29 ЦК України та ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" місцем проживання фізичної особи у віці від 10-ти до 14-ти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, діти - члени сім"ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов"язані здійснювати контроль за додержанням батьками та особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Крім того, відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири, видавати письмові зобов"язання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини. У зв'язку із зазначеним Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 44 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що при вирішенні справ суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки і піклування. Відповідно до п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку та піклування, нотаріус перевіряє наявність згоди органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Оскільки, згідно з ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення правочину. Згідно з листом Міністерства юстиції України від 25.07.2006 р. №19-50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки та піклування" нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має право власності на це майно, нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. В судовому засіданні встановлено, матеріалами справи підтверджено, та не спростовано представником позивача та відповідачем [PERSON], що остання під час укладання договору іпотеки 04.03.2008 року надала нотаріусу довідку за № 504 від 27.02.2008 року, видану за підписом начальника КРЕПу № 4 м. Кіровограда, про зареєстрованих та проживаючих осіб за адресою [ADDRESS], за якою на момент укладання договору іпотеки за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Із довідки того ж КП ЖЕК № 4 від 01.10.2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі зареєстрована з 28.04.2004 року, була виписана 27.02.2008 року і знову прописана 07.03.2008 року. Її мати - [PERSON] прописана з 27.01.2006 року, чоловік [PERSON] прописаний з 16.08.2006 року, син [PERSON], [INFO], прописаний з 02.03.2007 року, дочка [PERSON], [INFO], прописна з 30.08.2013 року. Таким чином, малолітній син із спірної квартири на момент укладення договору іпотеки не виписувався та не проживав за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується. Вказані факти підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], які пояснили, що сім»я [PERSON] весь час проживала за вищезазначеною адресою, іншого місця проживання не має. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON] вона не має іншого місця проживання, спірна квартира є єдиним місцем проживання її сім»ї, на даний час вона погашає кредит, строк дії якого встановлено до березня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачена необхідність згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування на передачу нерухомого майна в іпотеку в разі обмеження правомочності розпорядження таким майном. Судом встановлено, що на момент укладення договору в спірній квартирі був зареєстрований та постійно проживав малолітній [PERSON] і згода органу опіки та піклування, в такому випадку, є обов»язковою. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи неправацездатних дітей. Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою, та шостою ст. 203 ЦК України. Правовим наслідком вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України, є його нікчемність. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], знайшли своє підтвердження в суді і позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним договору іпотеки. В язв»язку з визнанням договору недійсним, позовні вимоги в частині скасування заборони відчуження нерухомого майна та скасування державної реєстрації обтяження іпотекою нерухомого майна - квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають, так як недійсний правочин не створює юридичних наслідків і не потребує окремого судового рішення, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати по справі понесені позивачем та підтверджені квитанцією про сплату судового збору в сумі 114, 70 грн. пропорційно з кожного відповідача. На підставі викладеного і ст.ст.15, 16, 203, 215, 224 ЦК України, Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей", Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial