Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

31 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: житловий будинок і господарчі будівлі та споруди, який складається в цілому з одного житлового будинку житловою площею 36,9 м.кв., загальною площею 60 кв.м. ( літера «А» відповідно до технічного паспорту), господарчі будівлі та споруди: сарай ( під літерою «Б» відповідно до технічного паспорту), сарай (під літерою «В»), вбиральня (під літерою «Д»), навіс під літерою «Е», споруди (№1-4), розташований за адресою:Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул..Ювілейна, 10; визначити розмір часток кожного з подружжя в об»єкті спільної сумісної власності ( житловий будинок і господарчі будівлі та споруди, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул.Ювілейна, 10), а саме: у розмірі ? від будинку за кожним із членів подружжя ( [PERSON], [PERSON]); встановити факт прийняття спадщини на ? житлового будинку і господарчих будівель та споруд, розташований за адресою:Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул.Ювілейна,10,- наступними особами: [PERSON], [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/8 частину та ? частину в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя житлового будинку і господарчих будівель та споруд, розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул. Ювілейна,10 ( разом 5/8 часток). В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 06 липня 1995 року помер [PERSON], з яким позивачка знаходилась у шлюбі. На час смерті [PERSON] мешкав у будинку, який знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул. Ювілейна, 10, разом з сім"єю, яка складалася з наступних осіб: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], 1960 року народженння, донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Через відсутність реєстраційних документів на вищевказаний будинок і неможливість у зв"язку з цим оформити спадщину через нотаріальну контору позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.\~\~\~\~\~ Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно зі ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені такі обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі\~свідоцтва про смерть серії І-ЖД №049266, виданого 07 липня 1995 року, відділом реєстрації актів громадянського стану м.Іллічівська Одеської області, встановлено, що [PERSON] помер 06 липня 1995 року, згідно свідоцтва про одруження серії І-ЯР №648862, виданого 14 серпня 1957 року Александрівською сільською радою Овідіопольського району, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Згідно довідки Молодіжненської сільської ради №516 від 28.08.2017 року за [PERSON] значиться земельна ділянка площею 0, 25 га, яка розташована за адресою: Одеська область, овідіопольський район, с.Молодіжне, вул. Ювілейна, 10. [PERSON] працював трактористом в учбовому господарстві ім.Трофимова, [PERSON] була домогосподаркою, що підтверджується копією погосподарської книги №2 Молодіжненської сільської ради 1991-1995 р.р., що виключає належність вищевказаного спірного будинку до колгоспного двору, одноосібного селянського господарства або радгоспу. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. До прийняття зазначеної інструкції питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року № 3211 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року " Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Відповідно до п.1 - 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року №3211 будівництво житлових будинків дозволялось на відведених для цієї мети земельних ділянках, розмір яких за межами населених пунктів не міг перевищувати 0,12 га. За даними погосподарської книги № 2 за 1983 -1985 рік №77, рахунок №52 , за [PERSON] значиться земельна ділянка площею 0,25 га. Право на отримання в користування земельних ділянок площею 0, 25 га було надано лише з 08.07.1970 року у зв"язку з набуттям чинності Земельного Кодексу Української РСР, де зокрема п.2 ч.1 ст.78 було передбачено наступне: робітники, службовці і інші громадяни, які проживають у сільській місцевості, користуються присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями, у таких розмірах: спеціалісти сільського і водного господарства, які працюють в сільськогосподарських і водогосподарських підприємствах, організаціях, установах і проживають у сільській місцевості, робітники і службовці учбових, дослідних, підсобних, відгодівельних та інших сільськогосподарських підприємств і організацій, сільські вчителі, медичні та фармацевтичні працівники з спеціальною освітою, які проживають і працюють у сільській місцевості, а також робітники і службовці підприємств зв"язку, розташованих в сільській місцевості, - не більше 0,25 гектара, а на поливних землях - не більше 0,13 гектара на сім"ю. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 р. було скасоване рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.04.2010 р., яке набрало законної сили в день винесення та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого 06.07.1995 р. на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та на цілий будинок за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 10, який розташований на земельній ділянці фактичного користування, площею 0,29 га - повністю відмовлено. Крім того, рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.08.2016 р. був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Молодіжненської с/р, ГТУЮ в Одеській області, приватного нотаріуса ОРНО Одеської області [PERSON] про визнання права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договорів дарування недійсними, зобовязання вчинити певні дії, скасування рішень сільської ради, скасування рішень державного реєстратора - визнано недійсним нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку від 01.04.2014 р. (реєстр. № 610) укладений між [PERSON] та [PERSON], в задоволені решти позову відмовлено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Молодіжненської с/р, ГТУЮ в Одеській області, приватного нотаріуса ОРНО Одеської області [PERSON], 3-тя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зобовязання вчинити певні дії - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.10.2016 р., яке набрало законної сили з дня його ухвалення вказане рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 09.08.2016 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування рішення Молодіжненської с/р від 25.01.2014 р. № 1341-VI та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 01.04.2014 р. і в цій частині ухвалено нове рішення, яким вказані вимоги були задоволені, а в решті рішення залишено без змін. Суд зясував, що спірний будинок був побудований [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 76-78 ЦПК України щодо підтвердження будівництва спірного будинку, який знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вул.Ювілейна, 10 у період шлюбу за рахунок подружжя [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позову, в задоволенні якого слід відмовити повністю.\~\~

Outcome: dismissed