Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з вимогою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 362 027, 96 грн. та, відповідно, 50 000 грн., збитки у розмірі 2000 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору - 4 490,80 грн. Вимоги позову обґрунтовуються тим, що 05 лютого 2020 року в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака - Ліскіській трапилася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Мітсубіші» д/н [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів. Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, подія сталася з вини відповідача, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461 027,96 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», якою прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з настанням страхового випадку. Вартість послуг експерта за складання звіту від 18 лютого 2020 року відносить до збитків у розмірі 2000 грн., які також просить стягнути. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що після ДТП тривалий час перебував у стресовому стані, при цьому знервованість та роздратованість стали причиною непорозумінь в родині, в результаті чого були сварки. Тривалий час довелось користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності в пересуванні, що створило певні незручності та порушився звичайний спосіб життя. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач скористався правом надання відзиву на позовну заяву, у відповідності з яким вимоги позову вважає частково безпідставними та необґрунтованими. Посилається на те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та страховик здійснив виплату страхового відшкодування, про що не заперечує і позивач у позовній заяві. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що передбачено чинним законодавством. Зазначає про відсутність доказів на підтвердження фактичного розміру шкоди, а саме фактичних витрат, крім вартості проведення самого звіту, який є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Вищезазначене формулювання неодноразово знаходило своє підтвердження в судовій практиці, а саме в правовій позиції Верховного Суду України від 15.04.2015 (справа № 3-50гс15). Також Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Зокрема Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Тобто, Верховний Суд вказує, що повинні бути фактичні витрати або судова автотоварознавча експертиза. Також звертає увагу суду на те, що на запит до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про розрахунок вартості відновлювального ремонту при виплаті страхового відшкодування, остання надала ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 191 588,70 грн. Тобто різниця між попереднім оціночним документом, який надав позивач, та попереднім розрахунком проведеного страховиком складає 269 449, 26 грн. Вище вказана різниця в сумах ще раз підтверджує, що без реального підтвердження витрат, встановити реальну шкоду, яку завдав позивач, неможливо. Вважає, що і заява про відшкодування витрат на проведення звіту, є також необґрунтованою, не є тим доказом, який необхідний для визначення фактичних витрат позивача, а і відповідно відшкодування шкоди. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та доведеності, проте відповідач розуміє, що його дії завдали певні незручності для відповідача і визначає суму в розмірі 1000 грн. Від позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якого останній посилається на те, що був укладений договір купівлі - продажу від 25.03.2020, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити автозапчастини, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар. На виконання умов договору постачальником було передано позивачу автозапчастин на суму 332 612 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною від 24.04.2020. В подальшому, з ТОВ «Автоград» укладено договір про ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, що підтверджується нарядом - замовлення від 23.06.2020. Після проведення ремонтних робіт було сплачено на користь ТОВ «Автоград» за проведення ремонту суму у розмірі 79 976, 88 грн., що підтверджується квитанцією від 23.06.2020. Отже на купівлю автозапчастин та проведення ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу було витрачено суму у розмірі 412 588.88 грн. У відповідності до наданих заперечень на відповідь на відзив, відповідач зазначив про те, що надано нові докази, а саме договір купівлі - продажу від 25.03.2020, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] про те, що ФОП [PERSON] зобов`язується передати [PERSON] автозапчастини. Відповідно до видаткової накладної постачальник ФОП [PERSON] передає покупцю запчастини відповідно до переліку. Загальна сума, на яку передано запчастини, становить 332 612 грн. Також позивач надав наряд- замовлення від 23.06.2020 та квитанцію на суму 79 976,90 грн. Отже позивач надав докази, які на його думку підтверджують витрати на ремонт на суму 412 588,90 грн., що знову ж таки підтверджує, що попередній доказ - Звіт про оцінку є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, адже навіть за цими документами є різниця між Звітом та можливими витратами позивача, що складає 48 439, 06 грн. ( 461 027,96 ( сума по Звіту) - 412 588, 90 ( сума по новим доказам) = 48 439,06 грн., проте відповідач не може погодитися і з меншою на 48 439, 06 грн. сумою, адже фактичні витрати, які поніс позивач на момент звернення до суду склали 79 976, 90 грн. і саме цю суму сплатив позивач відповідно до квитанції № 71, сплаченої відповідно до наряду - замовлення від 23.06.2020, адже інших сум позивач не сплатив, тому що до відзиву не долучено жодної квитанції чи іншого документу, який підтверджував би оплату вартості автозапчастин на суму 332 612 грн. Відповідно до договору купівлі - продажу ( за попередньою інформацією братом позивача) оплата вартості проводиться з відстрочкою платежу до 25.03.2021. У позивача є обґрунтовані сумніви в тому, що ФОП [PERSON] дійсно передав запчастини позивачу, адже такий доказ міг з`явитися відразу після отримання відзиву на позовну заяву, адже оплати за такий договір не проводилося. Звертає увагу на те, що до позовної заяви ці документи не долучалися, тобто позивач не надавав докази фактичного ремонту, хоча були наявні на момент подачі позову. Вважає, що єдиними фактичними витратами підтвердженими належними доказами є наряд - замовлення від 23.06.2020 та квитанція до нього на суму 79 976,90 грн. В позові просить відмовити, оскільки зазначена сума входить в ліміт відповідальності страховика відповідача, який здійснив виплату страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав частково в частині моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., зазначаючи, що підтверджена належними і допустимими доказами сума в розмірі 79 976,90 грн. виплачена страховою компанією. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено. 05 лютого 2020 року в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака - Ліскіської трапилася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER] (під керуванням відповідача [PERSON] ), який при повороті не надав перевагу в русі автомобілю «Мітсубіші» д/н [NUMBER] (під керуванням позивача [PERSON] ), який при зустрічному роз`їзді рухався прямо, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів. Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461 027,96 грн. Вбачається, що внаслідок ДТП автомобіль «Мітсубіші» д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», що підтверджується полісом від 25 травня 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страховик зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страховою компанією ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з настанням страхового випадку, що стався 05 лютого 2020 року. Тобто, страховиком сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування, що підтверджується випискою з карткового банківського рахунку від 20 червня 2020 року в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що не потребує доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Зазначена обставина підтверджена матеріалами справи та не заперечувалась сторонами. Законодавець передбачив випадок, коли страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди статтею 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст.ст. 12,76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 362 027, 96 грн. за вирахуванням розміру страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. (461 027,96 грн. - 362 027, 96 грн.= 362 027, 96 грн.) позивачем надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 18 лютого 2020 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого позивачу складає 461 027,96 грн. Звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Вищезазначене формулювання неодноразово знаходило своє підтвердження в правовій позиції Верховного Суду України від 15.04.2015 (справа № 3-50гс15). Також Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17. Зокрема Верховний Суд вказав, що Звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Тобто, Верховний Суд вказує, що повинні бути фактичні витрати або судова автотоварознавча експертиза. Суд звертає увагу на те, що на запит представника відповідача [PERSON] - адвоката Юхименка С.Ю. до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про розрахунок вартості відновлювального ремонту при виплаті страхового відшкодування, страхова компанія надала ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 191 588,70 грн. Тобто різниця між попереднім оціночним документом - Звітом (а.с.22), який надав позивач, та попереднім розрахунком проведеним страховиком (а.с.74-78), складає 269 449, 26 грн. ( 461 027,96 грн. - 191 578,70 грн. = 269 449, 26 грн.) Вище вказана різниця в сумах підтверджує, що без реального підтвердження витрат, встановити реальну шкоду, яку завдав позивач, неможливо. В подальшому, в процесі розгляду справи, у відповіді на відзив зазначено про нові докази та долучено договір купівлі - продажу від 25 березня 2020 року, який укладено між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] , видаткову накладну від 24 квітня 2020 року, наряд - замовлення від 23 червня 2020 року. Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити автозапчастини, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити такий товар. Як зазначає позивач, на виконання умов договору постачальником було передано йому, позивачу, автозапчастин на загальну суму 332 612 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною від 24 квітня 2020 року, а в подальшому, з ТОВ «Автоград» укладено договір про ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля, що підтверджується нарядом - замовлення від 23 червня 2020 року. Після проведення ремонтних робіт було сплачено на користь ТОВ «Автоград» за проведення ремонту суму у розмірі 79 976, 88 грн., що підтверджується квитанцією від 23 червня 2020 року. Отже позивач надав докази, які на його думку підтверджують витрати на ремонт на суму 412 588,90 грн., що знову ж таки підтверджує, що попередній доказ - Звіт про оцінку, є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, адже навіть за цими документами є різниця між Звітом та можливими витратами позивача, що складає 48 439, 06 грн. ( 461 027,96 ( сума по Звіту) - 412 588, 90 ( сума по новим доказам) = 48 439,06 грн. Фактичні витрати, які поніс позивач на момент звернення до суду склали 79 976, 90 грн. і саме цю суму сплатив позивач відповідно до квитанції № 71, сплаченої відповідно до наряду - замовлення від 23.06.2020, про що зазначив і свідок [PERSON] . Інших квитанцій чи іншого документу, який підтверджував би оплату вартості автозапчастин на суму 332 612 грн., суду не надано. Відповідно до договору купівлі - продажу від 25 березня 2020 року оплата вартості проводиться з відстрочкою платежу до 25.03.2021, однак доказів оплати за такий договір не надано. Наряд - замовлення додатково підтверджений квитанцією про сплату, який є належним доказом щодо підтвердження ремонту автомобіля позивача, однак вказаний доказ суперечить іншому доказу - договору від 25 березня 2020 року та видаткової накладної до нього, як підтвердження фактичних витрат позивача, а отже даний доказ є неналежним. Як зазначено вище, між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким останній зобов`язується передати позивачу автозапчастини, визначені в видатковій накладній на суму 332 612 грн. Відповідачем було заявлене клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що ФОП [PERSON] поніс витрати на купівлю цих запчастин раніше, а отже зобов`язаний мати первинні документи щодо купівлі цих товарів та у відповідача є сумніви щодо реальності наданих послуг за вказаним договором. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2020 витребувано у ФОП [PERSON] первинні документи, що підтверджують купівлю ФОП [PERSON] автозапчастин в інших суб`єктів господарської діяльності чи фізичних осіб (не підприємців) відповідно до переліку, зазначеного у видатковій накладній від 22.04.2020 № 84 до договору купівлі-продажу №25/03-2020 від 25.03.2020, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] . На виконання ухвали було надано відповідь, у якій зазначено, що спрощена система оподаткування не встановлює зобов`язання фізичних осіб - підприємців вести та зберігати первинні документи на товар, який ними реалізується іншим особам, оскільки об`єктом оподаткування для таких осіб є виключно їх дохід. З огляду на викладене, суд бере до уваги надану ремонтну калькуляцію від 16 лютого 2020 року (а.с.74-76), у відповідності до якої страховиком здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту відповідальності страховика, та у якій зазначено про вартість ремонту - 191 578,70 грн. Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини відповідача, та страховиком здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення відшкодування шкоди, завданої позивачу, з вирахуванням суми сплаченої страховиком, недоплачена сума, а саме до стягнення підлягають кошти в розмірі 91 578,70 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. необхідно зазначити наступне. Ч. 1 ст. 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). З урахуванням викладених в позові обставин та поданих доказів, суд вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої судом оцінюється в 20 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в частині та пропорційно до розміру задоволених вимог позову щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди - 1756,59 грн. ( 915,79 грн. + 840,80 грн. = 1756,59 грн.)

Outcome: partial