Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, після смерті її батька [PERSON], померлого 20 лютого 2014 року, відкрилася спадщину, в склад якої входить земельна ділянка площею 1.45 га кадастровий номер 6824281300:04:020:0132, яка належала його матері [PERSON], померлій 23 жовтня 2006 року, на яку він мав право в порядку спадкування за заповітом, але не оформив свого спадкового права, так як помер. Ухвалою суду від 17.11.2015 року до участі в справі залучена в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] 17 листопада 2015 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до Великоченятинської сільської ради Старокостянтинівського району та [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 03 грудня [PERSON] звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] на день смерті з нею, визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 1.45 га кадастровий номер 6824281300:04:020:0132, який належав [PERSON] На обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] зазначає, що 23 жовтня 2006 року померла її мати [PERSON], після смерті якої вона має право на спадщину, оскільки є її дочкою. Вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але не може оформити своє спадкове право, так як при житті [PERSON] клала заповіт на користь [PERSON], який посвідчений секретарем виконавчого комітету Великочернітинської сільської ради 05 грудня 2001 року, яка не мала на це права, оскільки виконавчим комітетом Великоченятинської сільської ради на неї не було покладено повноважень на вчинення нотаріальних дій. Крім того, [PERSON] зазначає, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], поскільки на день її смерті разом з нею не проживав, так як [PERSON] з 1990 року по день смерті проживала із нею в її будинку по вул. Камінна, 3 в с. В.Чернятин Старокостянтинівського району, хоча залишалася бути зареєстрованою за адресою [INFO]. За цією ж адресою був зареєстрований [PERSON], але фактично проживав [INFO] без реєстрації. Представник позивача по первісному позову в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити, зустрічний позов не визнає, заперечує проти його задоволення. . Представник третьої особи по первісному позову позов не визнала, заперечила проти його задоволення, просить задовольнити зустрічний позов. Представник відповідач [PERSON] сільської ради в судове засідання не з"явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. У вирішенні справи покладається на думку суду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено наступне, 23 жовтня 2006 року померла [PERSON], яка була матір"ю [PERSON] та [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить: земельна ділянка площею 1.45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території с. Великий Чернятин поле № 8 [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 118825 виданого Старокостянтинівським відділом земельних ресурсів 16 березня 2006 року, кадастровий номер6824281300:04:020:0132. На день смерті, з 1990 року по 23 жовтня 2006 року, [PERSON] проживала із [PERSON] в її будинку по вул. Камінна, 3 в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, хоча залишалася бути зареєстрованою за адресою [INFO]. [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO], але постійно проживав за іншою адресою: вул. Вільшана , 50 в с. В.Чернятин. В нотаріальну контору із заявою він звернувся 23 березня 2009 року. Зазначенні обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON], Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого на ім"я [PERSON], заявою [PERSON] ( а.с. 22) ,актом від 16.03.2009 року ( а.с. 70) , довідкою сільської ради ( а.с. 69), а також показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із ч. 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу , не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщини. Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. . Відповідно положень ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що передбачені частиною першою цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З цього слідує, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], а отже [PERSON] не має права в порядку спадкової трансмісії на спадщину після смерті [PERSON] Крім того судом встановлено, що при житті [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], який посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] грудня 2001 року . Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 Ц України заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Стаття 1251 ЦК України встановлює, якщо у населеному пункту немає нотаріуса, заповіт крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою , службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22\\5 , яка діяла на час посвідчення спірного заповіту, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради покладення вчинення цих дій. Виконавчим комітетом Великочернятнської сільської ради Старокостянтинівського району на час посвідчення заповіту 05 грудня 2001 року не приймалося рішення про покладення вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради [PERSON], якою було посвідчено спірний заповіт. Таким чином секретар Великочернятниської сільської ради Старокостянтинівського району [PERSON] не мала права посвідчувати заповіт від імені [PERSON] 05.12.2001 року, тому зазначений заповіт є нікчемним. Зазначенні обставини підтверджуються дублікатом заповіту, посвідченого 05 грудня 2001 року ( а.с. 28) , аріхвною довідкою ( а.с. 60). Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України та ч. 1 ст. 1257 ЦК України оспорюваний заповіт є нікчемним ,оскільки посвідчений посадовою особою, яка не мала на це права. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред"являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В зв'язку з тим, що нікчемність заповіту не визнається [PERSON] його слід визнати недійсним в судовому порядку. Згідно ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ст.. 1261 Цивільного кодексу України [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті [PERSON], так як є її дочкою, що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про її одруження.. Відповідно ст.. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. З цього слідує, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Згідно з ч. 3 ст.\~10, ч.1 ст.\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В той же час, позивачкою [PERSON] не надано доказів на підтвердження її позовних вимог, тому в задоволенні її позову слід відмовити.

Outcome: approved