Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

У січні 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 27.09.2009 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» транспортного засобу «Mitsubishi» дм. [NUMBER]. під керуванням [PERSON], транспортного засобу «Maserati» д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Lexus» д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - ДТП). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2009 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. Представник позивача 10 квітня 2009 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206- 01855-09, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» д.н. [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). 28 вересня 2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні й надав всі необхідні документи. Представник Позивача зазначив, що страховик на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № 11030/206/205 від 06.09.2013 року, страхового акту № 11494/206/205 від 05.07.2010 року рахунку фактури № 00013236/1 від 07.10.2009 року, рахунку фактури № 041209/5 від 04.12.2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування відшкодував страхувальнику 25 953 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) гривні 32коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3907 від 25.09.2013 року та платіжним дорученням № 11844 від 12.07.2010 року. Ухвалою суду від 13.02.2015 року відкрито провадження у справі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2015 року позов задоволено. Ухвалою суду від 07.02.2018 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення та залишено без руху. Ухвалою суду від 21.09.2018 року задоволено заяву та скасовано заочне рішення суду від 11.06.2015 року. Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче слухання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, просив відмовити, надав до суду відзив, посилаючись на те, що 10.04.2009 між ТДВ «СК «Індіго» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного автотранспорту № 206-01855-09 згідно з яким було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з пошкодженням, повною загибеллю або втратою ним автомобіля. На підставі цього договору ТДВ «СК «Індіго» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 25 953,32 грн. Виплата по страховому випадку проведена на підставі страхового акту № 11494/206/205 від 05.07.2010, страхового акту № 11030/206/205 від 06.09.2013, рахунку- фактури № 00013236/1 від 07.10.2009, рахунку-фактури № 041209/5 від 04.12.2009, по платіжним дорученням № 11844 від 12.07.2010 та № 3907 від 25,09.2013. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування, до ТДВ «СК «Індіго» перейшло право вимоги (суброгація), яке страхувальник ([PERSON]) мала до особи, відповідальної за завдані збитки ([PERSON]). Представник відповідача зазначила, що в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала. Отже, зважаючи на викладене та на перехід прав кредитора до позивача (ТДВ «СК «Індіго») після виплати страхового відшкодування потерпілому ([PERSON]) за договором майнового страхування і права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки ([PERSON].), саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у даній справі, на які саме й посилається позивач у своєму позові. Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. (Правовий висновок Верховного Суду України зроблений 18.05.2016 р. по справі № 6-2809цс15). Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2009 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» транспортного засобу «Mitsubishi» дм. [NUMBER]. під керуванням [PERSON], транспортного засобу «Maserati» д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Lexus» д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - ДТП). Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2009 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. Судом встановлено, що 10 квітня 2009 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206- 01855-09, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» д.н. [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). Судом встановлено, що страховик на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № 11030/206/205 від 06.09.2013 року, страхового акту № 11494/206/205 від 05.07.2010 року рахунку фактури № 00013236/1 від 07.10.2009 року, рахунку фактури № 041209/5 від 04.12.2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування відшкодував страхувальнику 25 953 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) гривні 32коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3907 від 25.09.2013 року та платіжним дорученням № 11844 від 12.07.2010 року. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Ст. 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв'язку з чим і виникло нове - пов'язане саме з регресною вимогою. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. Судом встановлено, що позивач, в межах договору добровільного страхування наземного транспорту №206- 01855-09 від 10.04.2009 року, виплатив страхувальнику [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 25 249,23 грн. ( а.с.18), у зв"язку із чим у порядку ст. 27 Закону України " Про страхування" набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме [PERSON], яка за рішенням суду ( а.с.10) визнано винною в ДТП . У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги - законними та обґрунтованими. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, що підтверджуються відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved