Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], 2006 року народження, з посиланням на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, даний шлюб розірваний, останні є батьками [PERSON], дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі у створенні належних умов для здобуття дитиною освіти, у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не спілкується із дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не виявляє ніякого інтересу до нього. В судовому засіданні представник позивача адвокат Луєнко Ю.В. підтримав позов за вищевикладених обставин. Відповідач в судові засідання на 27 лютого 2015 року, 12 березня 2015 року, 25 березня 2015 року, 08 квітня 2015 року не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України шляхом надіслання судових повісток за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,-в [ADDRESS], згідно довідок Ніжинського міськрайонногот суду від 20 березня 2015 року, 23 березня 2015 року, 03 квітня 2015 року відповідач відсутній за вищезазначеною адресою свого проживання, інші відомості про місце проживання останнього відсутні, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представник позивача в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Єрофєєва Л.Г. в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити, пояснивши, що відповідач на засідання комісії щодо вирішення питання про надання висновку про можливість позбавлення батьківських прав не з"являвся, про час і місце розгляду питання повідомлявся, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов"язків щодо свого сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір"ю позивача, відповідач останні чотити роки взагалі не спілкується із своїм сином [PERSON], який перебуває на утриманні і вихованні позивача, відповідач не утримує, не виховує і не спілкується іх своїм сином, перешкоди відповідачу у цьому відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є батьком позивача, відповідач не спілкується із своїм сином [PERSON] більше останніх чотирьох років, відповідач ніде не появляється, подарунок на день народження дитини відповідач передав останній раз близько шести років тому, перешкоди у спілкуванні відповідачу з дитиною відсутні, утримання та виховання дитини здійснює позивач, дитина взагалі забула свого батька. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Приписами п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз"яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 квітня 2009 року даний шлюб розірваний, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження даної дитини. Відповідно до показань свідків [PERSON], [PERSON]. в судовому засіданні син сторін [PERSON] проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні, що підтверджується також довідкою Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №15 м.Києва від 01 серпня 2014 року. Заочним рішенням Ніжинського міськрайоного суду від 20 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 30 вересня 2014 року, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], 2006 року народження, у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, обставини, які встановлені даним рішенням щодо відсутності надання [PERSON] коштів на утримання своєї дитини [PERSON],-є доказом в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України. Згідно розрахунку ВДВС Ніжинського МРУЮ станом на січень місяць 2015 року заборгованість по сплаті аліментів відповідача на користь [PERSON] становить 2554 грн. 56 коп, відомості про сплату аліментів за період з липня місяця 2014 року по січень місяць 2015 року у даному розрахунку відсутні. Згідно вищезазначеної довідки Спеціалізованої школи за час навчання [PERSON] його батько школу не відвідував, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Відповідно до висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування, від 11 грудня 2014 року, [PERSON] після розірвання шлюбу сторін проживає із своєю матір"ю, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не відвідує дитину, не телефонує, не цікавиться його станом здоров"я та розвитку. Згідно показань свідків [PERSON], [PERSON]. в судовому засіданні відповідач без поважних причин тривалий час ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини. Зазначені фактори в сукупності розцінюються судом як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, оскільки останній свідомо, без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов"язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого сина [PERSON] відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, що в свою чергу є стимулювання відповідача до належного виконання своїх обов'язків. Під час розгляду справи не встановлено факту намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, наявності інтересу до дитини та належного ставлення до неї, натомість встановлено факт ухилення його від виконання своїх обов'язків із виховання дитини без поважних причин. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved