Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30.07.2010 року між відповідачами було укладено попередній договір купівлі-продажу приміщення [ADDRESS] Відповідно до п. 1.3 попереднього договору сторони зобов'язуються у строк до 31.12.2010 року укласти основний договір на умовах і в порядку, визначених попереднім договором. Попередній договір укладений із порушенням вимог чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним, оскільки він укладений між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які ним обумовилися, є фіктивним та з огляду на це підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Позивач вказує, що про відсутність наміру створення правових наслідків свідчить ряд обставин. Зокрема, правовим наслідком, що обумовлений попереднім договором є укладення основного договору купівлі-продажу приміщення у строк до 31 грудня 2010 року. Зазначає, що основний договір у межах даного строку укладений не був, більше того, основний договір не міг бути укладений сторонами до 31 грудня 2010 року, з огляду на те, що будинок, у якому знаходиться приміщення, вказане у попередньому договорі , був введений в експлуатацію у вересні 2011 року, що підтверджується Сертифікатом відповідності серії КС № 16411043016 від 16 вересня 2011 року, виданого Інспекцією ДАБК у Київській області. Таким чином, при укладенні попереднього договору відповідачі могли усвідомлювати та усвідомлювали, що їм не вдається укласти основний договір у строк до 31 грудня 2010 року, отже попередній договір був укладений без намірів створення реальних правових наслідків. Позивач також вказує, що у попередньому договорі містяться відомості, які не відповідають дійсності; так у п. 1.2 попереднього договору зазначено, що [PERSON] має права на приміщення [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № І 413-К2;67Б/66 від 15.07.2008 року, договору бронювання квартири № І 413-Б2 від 15.07.2008 року, між тим, позивач не укладав із [PERSON] вказаних договорів та йому невідомо про існування у неї жодних прав на відповідне приміщення. При цьому власником приміщення, вказаного у попередньому договорі є позивач - ТОВ "Аверс-Сіті", це слідує із Сертифікату відповідності серії КС № 16411043016 від 16 вересня 2011 року, виданого Інспекцією ДАБК у Київській області, відповідно до якого замовником об'єкта будівництва - буд. [ADDRESS] є ТОВ "Аверс-Сіті" . Відповідно до ст. 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором, зазначена обставина також є важливою при вирішення питання щодо недійсності попереднього договору. Крім того, позивач вказує, що попередній договір припинив свою дію першого січня 2011 року у зв'язку із спливом строку його дії, а тому відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до п. 1.3 попереднього договору сторони зобов'язуються у строк до 31 грудня 2010 року укласти Договір купівлі-продажу на умовах і в порядку, визначених цим попереднім договором, оскільки відповідачі не уклали основний договір у термін до 31 грудня 2010 року, зобов'язання за попереднім договором припинилося на підставі приписів ч.3 ст. 635 ЦК України. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу приміщення [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] тридцятого липня 2010 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 720 з моменту його укладення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, проси позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що посилання позивача стосовно не укладення між відповідачами основного договору до 31.12.2010 року не визначає відсутності мети створення правових наслідків, визначених попереднім договором, а тому є безпідставними та не ґрунтуються на будь-яких доказах та не може бути правовою підставою для визнання попереднього договору недійсним з підстав, визначених ст. ст. 203, 234 ЦК України; попередній договір визначає крайній строк укладання основного договору не до 31.12.2010 року, а на протязі 30 днів з моменту настання певної обставини. Також не заслуговують на увагу доводи позивача з приводу того, що попередній договір є фіктивним, оскільки основний договір не міг бути укладений до 31.12.2010 року тому, що будинок, складовою частиною якого є предмет попереднього договору було введено в експлуатацію 16.09.2011 року. Також пояснив, що позивачу було відомо про обставини укладення та існування договір купівлі-продажу цінних паперів та договору бронювання квартири [PERSON] Вважав, що з врахуванням позиції позивача, згідно якої не вбачається порушення його прав та інтересів внаслідок укладення спірного попереднього договору, який укладено 30.07.2010 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про визнання його недійсним лише у вересні 2014 року, встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності сплив. Просив застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та у позові відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку із чим суд, заслухавши думку представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON], які не заперечували проти розгляду справи у її відсутності, вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений попередній договір, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 720, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є приміщення [ADDRESS]. Пунктом 1.2 даного договору визначено, що [PERSON] має права на предмет договору згідно наступних документів: договір купівлі-продажу цінних паперів № І 413-К2; 67Б/66 від 15.07.2008 року; договір бронювання квартири № І 413-Б2 від 15.07.2008 року. Також п. п. 1.3, 1.4 цього договору визначено, що сторони зобов'язуються у строк до 31 грудня 2010 року укласти договір купівлі-продажу предмета договору на умовах і в порядку, визначених цим попереднім договором; сторони домовились про те, що кінцевий термін укладання основного договору є термін, що не може перевищувати 30 денний термін від дня отримання стороною-1 правоустановлюючих документів сторони-1 на предмет договору, в цей термін сторони зобов'язуються укласти у порядку, встановленому чинним законодавством України основний договір купівлі-продажу предмета договору, за яким сторона-1 передасть у власність стороні-2 предмет договору шляхом підписання договору купівлі-продажу предмета договору за узгодженою сторонами вартістю (ціною), визначеною у пункті 2.1 цього попереднього договору. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] був введений в експлуатацію 16 вересня 2011 року, що підтверджується Сертифікатом серії КС № 16411043016, виданим Інспекцією ДАБК у Київській області. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2014 року у справі № 367/7911/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ТОВ "Аверс-Сіті", Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії позов задоволено частково та визнано за [PERSON] право власності, зокрема, на квартиру [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили, що визнано в судовому засіданні представником позивача ТОВ "Аверс-Сіті" . Також в судовому засіданні встановлено, що згідно Акту звіряння договірних зобов'язань від 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіональні будівельні інвестиції" посадові особи товариства 1 та товариства 2 за результатами проведеної інвентаризації договірних зобов'язань підтверджують, що на момент підписання даного акту, стосовно об'єктів, якими вважається нерухоме майно, знаходитиметься по завершенню будівництва у ЖК "Коцюбинський" за адресою [ADDRESS], що стосовно нижче наведених об'єктів, укладено попередні договори купівлі-продажу (квартир, нежитлових приміщень та/або майнових прав на них), зокрема, також квартири, які було продано, шляхом підписання з фізичними особами договорів купівлі-продажу цінних паперів та договорів бронювання об'єктів нерухомості, а саме з [PERSON], де предметом договору є квартира [ADDRESS], загальною площею 73,86 кв. м. Також у даному Акті зазначено, що підписанням даного акту Товариство 1 та Товариство 2 підтверджують, що зазначені об'єкти не можуть бути предметом іншого договору купівлі-продажу, договору застави ( в т.ч. податкової) та/або іпотеки, не можуть бути використані як внесок до статутного фонду юридичних осіб, передані та відчужені іншим способом, не можуть використані як юридична адреса тощо, юридичним та фізичним особам, що уклали попередні договори купівлі-продажу на зазначені об'єкти (квартир, нежитлових приміщень та/або майнових прав на них, що знаходяться у ЖК "Коцюбинський" за адресою [ADDRESS]. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], матеріалами справи. У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про те, що попередній договір, укладений 30 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 720, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є приміщення [ADDRESS] не відповідає вимогам ст. 203 та ст. 234 ЦК України та з цих підстав підлягає визнанню недійсним. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки про оспорюваний попередній договір, укладений 30 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 720 позивачу було відомо з 30 червня 2010 року, що вбачається з Акту звіряння договірних зобов'язань від 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю та Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіональні будівельні інвестиції" , однак із даним позовом про визнання цього попереднього договору недійсним позивач звернувся лише у серпні 2014 року, позивачем також пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску звернення до суду із даним позовом позивачем надано не було. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст. 11, 16, 203, 215, 234, 258, 267-268, 635 ЦК України,

Outcome: dismissed