Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В липні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 15.07.2012р. приблизно о 22год., водій [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СК «Універсальна», керуючи автомобілем «Маzda 6», державний номерний знак [NUMBER], виконуючи рух по пр. Київський Київського району м. Донецька, напроти будинку №46 зазначеного проспекту, скоїв на нього та на його друга [PERSON] наїзд, коли вони перетинали проїзну частину вказаного проспекту. За даним фактом відділом по розслідуванню ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яка постановою від 30.10.2012р. закрита на підставі ст.6 ч.1 п.2 КПК України. В результаті зазначеної ДТП, йому були спричинені тілесні ушкодження у зв'язку з якими, він переніс декілька операцій та по теперішній час знаходиться на лікуванні, на що ним витрачаються значні кошти. Рішенням МСЕК його визнано інвалідом 2 групи. Крім того зазначив, що в результаті перенесеної ДТП, отриманих від цього травм, порушені його нормальні життєві стосунки, по теперішній час він позбавлений можливості реалізувати свої звички, потреби та бажання. Знаходячись на лікуванні, він не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обґрунтований тяжкістю травми та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях відчаю, тривоги, дратівливості, в почутті страху, плохому сні на фоні сильних больових відчуттів. Також зазначив, що у зв`язку із втратою працездатності внаслідок травм, отриманих в результаті зазначеної ДТП, він був звільнений з місця праці, у зв`язку з чим втратив стабільний заробіток. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з [PERSON], ПАТ «СК «Універсальна» матеріальні збитки у розмірі 57 819грн., які складаються з витрат на лікування в т.ч. витрат на посилене харчування та дієту, необхідні для швидкого відновлення здоров`я, вартості знешкодженого під час ДТП мобільного телефону «Samsung 5233TV», вартості мобільного телефону «Samsung Star Duos S 5222», який він вимушений був придбати замість втраченого, вартості DVD- плеєра, придбаного ним для скращення свого знаходження в лікувальному закладі, вартості ксерокопій чеків та інших документів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди, а також моральну шкоду у сумі 100 000грн. (а.с. 1-4, 212-213 т.1) Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 17 257грн. 06коп., моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 20.03.2014р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Донецька від 09.01.2014р. залишено без задоволення (а.с. 64-65 т.2). Додатковим рішенням Київського районного суду м. Донецька від 12.05.2014р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «СК «Універсальна» відмовлено (а.с. 82-83 т.2). В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір матеріальної шкоди на суму, яка добровільно сплачена відповідачем на його (апелянта) лікування, оскільки ним під час розрахунку розміру матеріальної шкоди, дана сума (30 000грн.) врахована, про що було зазначено в позовній заяві; вважає, що судом, не враховано викладені ним в позові обґрунтування моральної шкоди, у зв`язку з чим значно занижено її розмір. Крім того зазначає, що судом не було враховано, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Універсальна», вимоги до якої ним також було заявлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що постановою про закриття кримінальної справи у відношенні нього зафіксовано порушення з боку позивача п.п. 4,8, 4.14 Правил дорожнього руху України, як пішохода, що призвело до ДТП та виключає його відповідальність по відшкодуванню шкоди. Крім того, апелянт посилається на безпідставне залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення суду від 09.01.2014р., та зазначає, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення не повідомивши його та його представника про розгляд справи на 09.01.2014р. та за наявності його клопотання про відсутність на території України з 08.01.2014р. по 18.01.2014р. Апелянт [PERSON], його представники, представник третьої особи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, надіслали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 115,117 т.2). Апелянт [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що постановою відділу по розслідуванню ДТП СУ ДУ МВС України в Донецькій області від 30.10.2012р. кримінальна справа, порушена по факту ДТП, яке мало місце 15.07.2012р. за участю водія [PERSON], в наслідок якої пішоходу [PERSON] спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а пішохід [PERSON] був смертельно травмований, закрита на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, про що повідомлено заінтересованих осіб (а.с. 141, 142-152 т.1). Даною постановою встановлено, що 15.07.2012р. приблизно о 22год., водій [PERSON], керуючи автомобілем «Маzda 6», державний номерний знак [NUMBER], виконуючи рух по пр. Київський Київського району м. Донецька, напроти будинку №46 зазначеного проспекту, під час перетинання проїзної частини [PERSON] та [PERSON], які були у стані алкогольного сп`яніння, скоїв на них наїзд. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та їх наслідками [PERSON] в період з 15.07.2012р. по 03.10.2012р., з 20.11.2012р. по 01.12.2012р., з 14.01.2013р. по 05.02.2013р., а також з 24.07.2013р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ККЛП закладі охорони здоров`я «Обласна травматологічна лікарня» та ЦМЛ м. Дебальцево з діагнозом політравма та 13.08.2013р. в плановому порядку переніс операцію (а.с. 8,10,11, 226 т.1). У період лікування та відновлення стану здоров`я [PERSON] витрачено кошти на придбання ліків та додаткове харчування. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААБ №23407 (а.с. 18 т.1) 15.11.2012р. [PERSON] з 08.11.2012р. встановлена друга група інвалідності загального захворювання у зв`зку з чим 28.11.2012р. його звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 УКпП України. Згідно копій розписок [PERSON] отримала від [PERSON] на лікування сина [PERSON] 32000грн. (а.с. 173-182). Судом також встановлено, що [PERSON] 23.04.2013р. звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про компенсування йому спричинених матеріальних збитків у розмірі 68809,24грн. (витрати на лікування, відновлення стану здоров'я, тощо), та моральні збитки у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю (а.с. 137-138 т.1). Проте, начальник Східного ЦВЗ ПАТ «СК Універсальна» листом від 24.04.2013р. повідомив [PERSON] про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки постановою відділу по розслідуванню ДТП СУ ГУМВС України від 30.10.2012р. припинена кримінальна справа по факту ДТП, яке мало місце 15.07.2012р. за участю водія [PERSON] через відсутність складу злочину, що свідчить про не настання страхового випадку відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 140 т.1). Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог до [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1166,1187 ЦК України саме [PERSON] має відшкодовувати матеріальну шкоду, заподіяну позивачу в результаті ДТП, яка полягає у понесенні ним витрат на лікування та відновлення стану здоров`я та складає 17 257грн. 06коп., без врахування отриманої позивачем суми відшкодування, сплаченої [PERSON] добровільно, а також моральну шкоду у розмірі 7000грн., у зв`язку з поненесними позивачем моральними стражданнями. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «Універсальна», суд першої інстанції послався на ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виходив з того, що оскільки вина [PERSON] у ДТП не була встановлена, він є суб`єктом відшкодування шкоди, завданої позивачу. Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка їх регулює, не дав належної оцінки обставинам справи, не з`ясував чи мав місце страховий випадок, а відповідно чи має за таких обставин відповідач ПАТ «СК «Універсальна» відшкодовувати шкоду. Крім того, суд не в повній мірі встановив розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП та помилково стягнув суму у розмірі 17 257грн. 06коп. з відповідача [PERSON] Судом також не враховано всіх обставин заподіяння моральної шкоди та не визначено ступеню відповідальності відповідачів. Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі по тексту Закон № 1961-IV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як роз`янив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013, № 4, необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, що застрахована за договором). Відповідно до абз.4 п.4 даної постанови, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. З матеріалів справи вбачається, що постановою відділу по розслідуванню ДТП СУ ДУ МВС України в Донецькій області від 30.10.2012р. встановлено, що 15.07.2012р. приблизно о 22год., водій [PERSON], керуючи автомобілем «Маzda 6», державний номерний знак [NUMBER], виконуючи рух по пр. Київський Київського району м. Донецька, напроти будинку №46 зазначеного проспекту, під час перетинання проїзної частини [PERSON] та [PERSON], які були у стані алкогольного сп`яніння, скоїв на них наїзд, проте кримінальна справа закрита на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (а.с. 141, 142-152 т.1). Матеріалами справи також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Маzda 6», державний номерний знак [NUMBER], застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» згідно до полісу № АВ/2595924 від 29.03.2012р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії договору з 30.03.2012р. по 29.03.2013р. з лімітом страхування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 100 000грн. (а.с. 117 т.2 звор. бік). Тобто, в розумінні ст.6 Закону № 1961-IV настав страховий випадок, що є підставою настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю потерпілого. Як передбачено статтею 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст.3 Закону № 1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст.24 Закону № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. За змістом роз'яснень підпункту «в» п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір витрат на ліки, лікування визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], визначаючи розмір матеріальної шкоди включив в неї витрати придбання лікарських засобів та посилене харчування, вартість пошкодженого в результаті ДТП мобільного телефону «Samsung 5233TV», вартість мобільного телефону «Samsung Star Duos S 5222», вартість DVD- плеєра, вартість ксерокопій чеків та інших документів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди, яка без урахування добровільно сплаченої [PERSON] суми складає 87819грн. (а.с. 1-4, 212-213 т.1) . Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у стягненні з відповідача [PERSON] вартості придбаного [PERSON] мобільного телефону та DVD- плеєра, через не надання позивачем доказів, відповідно до ст.60 ЦПК України, про необхідність придбання цих товарів, а також, з урахуванням вищевикладеного, зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на посилене харчування. Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідачів майнової шкоди, яка полягає у відшкодуванні вартості пошкодженого під час ДТП мобільного телефону [PERSON] через не надання доказів його знешкодження. Не ґрунтуються на законі вимоги [PERSON] про стягнення витрат на ксерокопію чеків, які підтверджують розмір матеріальної шкоди. Щодо витрат на придбання лікарських засобів, колегією суддів встановлено, що згідно довідок, виписок з історії хвороби [PERSON] та виписних епікризів (а.с.8,10,11,226 т.1) позивач внаслідок травми отриманої у ДТП 15.07.2012р. знаходився на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я «Обласна травматологічна лікарня» та ЦМЛ м. Дебальцево з діагнозом політравма з 15.07.2012р. по 03.10.2012р., з 20.11.2012р. по 01.12.2012р., з 14.01.2013р. по 05.02.2013р., а також з 24.07.2013р. 13.08.2013р. в плановому порядку переніс операцію. При проходження вищевказаного лікування [PERSON], останньому призначалися лікарські препарати та медикаменти, а саме: тієнам, лазолван, реамберин, клексан, флуконазол, локсор, сомонсол, лорикацин, мктоклопрамид, аминосол, альбумін, дексалгін, вікасол, контролок, віт. С, фурорсемід та інш., а також виконувалося переливання плазми, що вбачається з виписок з історії хвороби № 79518, 483 (а.с.8,10 т.1). З копій чеків, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] після ДТП, придбалися лікарські препарати відповідно до призначень лікарів, що підтверджується довідками з історії хвороби та рахунками про їх вартість на суму 64 724грн. 60коп. У період з 16.07.2012р. по 16.08.2013р. [PERSON] (дружиною та представником позивача) було отримано від [PERSON] на лікування сина [PERSON] 32000грн., а саме: відповідно до розписок від 23.07.2009р. - 9000грн., від 25.07.2012р. - 2500грн., від 30.07.2012р. - 4000грн., від 03.08.2012р. - 2000грн., від 10.08.2012р. - 2000 грн., від 16.08.2012р. - 3000грн., від 23.08.2012р. - 2000грн., від 29.08.2012р. - 1500грн., від 13.09.2012р. - 1000 грн., від 02.11.2012р. - 5000грн., що підтверджується відповідним и розписками (а.с. 173-182 т.1). Таким чином, враховуючи документально підтверджені позивачем витрати на придбання лікарських засобів, добровільну сплату [PERSON] у відшкодування шкоди суми у розмірі 32 000грн., колегія суддів вважає, що на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкоди у розмірі 32 724грн. 60коп. (64724,6-32000). Дана шкода підлягає стягненню з ПАТ «СК «Універсальна», оскільки не перевищує ліміту страхового відшкодування. ПАТ «СК «Універсальна» на дату звернення [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування питання про пропущення позивачем строку звернення з даною заявою у зв`язку із закінченням строку дії страхового полісу не ставила, а відмовила у його виплаті з підстав не настання страхового випадку (а.с. 137-138 т.1). Колегія суддів також не може погодитися в повній мірі з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди та суб`єкту її відшкодування, оскільки вони не відповідають обставинам справи. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.1167,23 ЦК України, які визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Крім того, важливим є визначення питання про те, хто з відповідачів та у якому розмірі зобов`язаний відповідати за шкоду. Так, згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та їх наслідками в період з 15.07.2012р. по 13.08.2013р. знаходився на стаціонарному лікуванні закладах охорони здоров`я «Обласна травматологічна лікарня» та ЦМЛ м. Дебальцево з діагнозом політравма, переніс декілька операцій. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 703 від 18.10.2012р.в результаті ДТП, яка мала місце 15.07.2012р., [PERSON] отримано тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя (а.с. 150 т.1). В результаті повторного переогляду МСЕК 28.11.2013р. позивачу повторно встановлена друга група інвалідності. Щодо умов та характеру праці комісія зазначила, що [PERSON] непрацездатен у звичних виробничих умовах, йому рекомендовано лікування по індивідуальному плану (а.с. 96 т.2). Через встановлення позивачу інвалідності загального захворювання 28.11.2012р. його звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 УКпП України. Таким чином, враховуючи характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті (спричинення тяжких тілесних ушкоджень та отримання у подальшому інвалідності, втрата постійного місця роботи), а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування у сумі 15 000грн., з яких 5 000грн. покласти на ПАТ «СК «Універсальна» з урахуванням ст.26-1 Закону № 1961-IV, а 10 000грн. стягнути з [PERSON] Довід апеляційної скарги [PERSON] про те, що він не несе відповідальність по відшкодуванню шкоди, заподіяній [PERSON] в результаті ДТП, оскільки постановою про закриття кримінальної справи у відношенні нього зафіксовано порушення з боку позивача п.п. 4,8, 4.14 Правил дорожнього руху України, як пішохода, що призвело до ДТП, є необґрунтованим, оскільки як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Крім того, відсутність складу злочину та закриття кримінального провадження, відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Незалежно від вини також відшкодовується моральна шкода, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.1 ст.4 Закону «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі Закон), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI, установлено на 2013 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень. Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону, у разі подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, згідно пп.2 п.1 ч.2 ст. 4 вказаного Закону, складає 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.3 ст.6 даного Закону, з позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. Від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп (п.9 ч.1 ст.5 Закону). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги Закону, з ПАТ «СК «Універсальна» на користь держави, з урахуванням пп.1,2 п.1 ч.2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону підлягає стягненню судовий збір у розмірі 441грн. 95коп., з [PERSON] на користь держави, відповідно до пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону належить стягнути 114грн. 70коп.

Outcome: partial