Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, [PERSON], [PERSON], з участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про захист права власності, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с.69-74/, просить скасувати реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації серії ЛВ № 143161121846 від 22.04.2016 року, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29665170 від 19.05.2016 р. прийняте державним реєстратором Державного підприємства "Західний експертно-технічний центр Держпраці" [PERSON], скасувати запис № 14571980 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним з моменту укладення Договір дарування квартири, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 08.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 435., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31339134 від 12.09.2016 р., винесене приватним нотаріусом [PERSON], скасувати запис № 16337347 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], скасувати запис № 16335639 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування поданого позову, покликається на те, що [PERSON], який є власником квартири №3 по вул. Цеховій у м. Львові, здійснив самовільну забудову балкону загального користування на 2-му поверсі, який примикає до квартири №2, власником якої є позивачка, та квартири №3. Згоди на таку забудову спільного балкона позивачка не надавала. Така забудова порушує права позивачки як співвласника місць загального користування, а також виконана з порушенням ДБН, перешкоджає належній експлуатації квартири, що належить позивачці. Згодом відповідач зареєстрував право власності на самовільно перебудовану за рахунок спільного балкона квартиру та подарував її [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Вважає, що така забудова порушує її право спільної власності на спірний балкон та право на користування своєю квартирою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що Рішенням Галицького районного суду м Львова від 22.08.2016 р. позов [PERSON] задоволено та зобовязано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтажу самовільно забудованого балкону загального користування, приєднаного до квартири №3. Рішення суду [PERSON] не виконав. Натомість подарував квартиру своїм донькам з метою унеможливлення виконання такого рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в тому числі через засоби масової інформації. Відповідач [PERSON] архітектурно-будівельного інспекція України явку повноважного представника не забезпечила, надала суду письмові заперечення на позов /а.с.120-122/, в яких зазначає, що позовні вимоги до ДАБІ України про скасування реєстрації декларації мають публічно-правовий характер, відтак повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові явку повноважного представника не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши подані заперечення щодо заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, права та обов'язки сторін, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд встановив, що Рішенням Галицького районного суду м Львова від 22.08.2016 р. у справі № 461/1135/16-ц позов [PERSON] задоволено. Зобовязано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтажу самовільно прибудованої веранди до квартири №3 за рахунок балкону загального користування на 2-му поверсі будинку №5 по вул. Цеховій в м. Львові та приведення балкону загального користування на 2-му поверсі будинку №5 по вул. Цеховій в м. Львові до попереднього стану. Вищезазначеним судом рішенням встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири №2 по вул. Цеховій в м. Львові. Власник квартири [ADDRESS] Б.І. здійснив самовільну забудову балкону спільного користування, приєднавши його до своєї квартири. [PERSON] своєї згоди на забудову спільного балкону не надавала. Судом також встановлено, що внаслідок приєднання частини балкону загального користування до квартир №3 власник квартири №2 втрачає фактичну можливість користуватися частиною балкону, який призначений для загального користування всіх власників квартир будинку. При забудові балкону вхідні двері сусідньої квартири №3 встановлено в межах стіни квартири №2 на віддалі 48 см. від вікна квартири. При відкритих дверях квартири №3 освітленість в кухні не відповідає нормативній, в частину вікна світло не попадає, забудова виконана з порушенням вимог ДБН. Рішення набуло законної сили 28.10.2016 р. Як вбачається з матеріалів справи 22.04.2016 р. Департаментом ДАБІ у Львівській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації реконструйованої квартири [ADDRESS] загальною площею 67, 1 кв.м. Замовником такої реконструкції виступив [PERSON] З наявних в матеріалах справи технічних паспортів на квартиру [ADDRESS] станом на 2004 рік та станом на 2016 р. вбачається, що реконструкція квартири зі збільшення її площі із 56,7 кв.м. до 67,1 кв.м. полягала у приєднанні до квартири балкону загального користування на 2-му поверсі будинку №5 по вул. Цеховій в м. Львові. [PERSON] філіалу ДП ДНД та ПВІ «НДІпроектреконструкція» №21 від 31.03.2017 р. підтверджується, що проект реконструкції квартири №3 в житловому будинку №5 по вул. Цехова в м. Львові цією установою не розроблявся. Як слідує із листа [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 30.06.2017 р. № 0006.1604, інформація щодо видачі дозвільних документів за вищевказаною адресою відсутня. Листом філії ДП «Укрдержбудекспертиза» №128 від 05.04.2017р. підтверджується, що державна експертиза робочого проекту з реконструкції квартири [ADDRESS] не проводилась. За вказаним в декларації номером зареєстровано висновок комплексної державної експертизи по робочому проекту іншого обєкта. Вищезазначене спростовує зазначену [PERSON] в декларації від 22.04.2016 р. інформацію про наявність дозвільного документа на реконструкцію квартири №3, наявність робочого проекту такої реконструкції та проходження експертизи такого проекту. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25.08.2016 р., 17.05.2017 р. зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,1 кв. м. Підставою реєстрації права власності стало свідоцтво про право власності, на квартиру, серія та номер: Г-26329, видане 11.06.2004 р. Галицькою районною адміністрацією [PERSON] міської ради та декларація про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер: ЛВ143161121846, видана 22.04.2016 р. Департаментом ДАБІ у Львівській області. Рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON], індексний номер: 29665170 прийняте державним реєстратором ДП"Західний експертно-технічний центр Держпраці" [PERSON] 19.05.2016 р., на підставі якого здійснений запис про право власності номер14571980. Згідно зі ст. 382 ЦК України, власникам квартир на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у будинку. Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено договором між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників Відповідно до ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Приєднавши балкон загального користування на другому поверсі будинку №5 по вул. Цеховій в м. Львові відповідач тим самим розпорядився таким балконом самостійно порушивши право спільної власності позивачки як власника квартири №2, яка таку згоду на розпорядження спільним балконом не надавала, що встановлено Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.08.2016 р., яке набуло законної сили. Окрім того, як встановлено вказаним судовим рішенням, таке приєднання балкону загального користування до квартири №3 є самовільним, виконано з порушенням ДБН та перешкоджає позивачці в експлуатації її власної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Згідно ч.5 ст.39 зазначеного Закону, датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Таким чином, суд вважає, що за наслідками реєстрації декларації про готовність до експлуатації реконструйованої квартири [ADDRESS] та реєстрації права власності на цю квартиру за відповідачем, позивачка позбавлена своєї власності, оскільки балкон загального користування, що належить їй на праві спільної власності, приєднано до квартири відповідача та буде використовуватись як частина його квартири, а також порушує право позивачки на безперешкодне користування власною квартирою №2 так як при забудові балкону порушені нормативні вимоги щодо освітленості зазначеної квартири. Суд відхиляє доводи відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України про те, що вимоги до неї носять публічно-правовий характер тому не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, та з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, є по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вказує, що право власності на майно, на речове прав на чуже майно, захист цих прав регулюється цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог ст. 15 ЦПК України, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (субєкта владних повноважень). Позовна вимога про скасування декларації про готовність до експлуатації реконструйованої квартири спрямована на захист права власності позивачки, відтак, такі позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі ска сування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відновлення становища, яке існувало до порушення Статтею 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, суд приходить до висновку що порушене право власності позивачки підлягає захисту шляхом скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, № ЛВ 143161121846 від 22.04.2016 р., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29665170 від 19.06.2016 року, скасування запису № 14571980 від 17.05.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру №3 по вул. Цеховій в м. Львові. Суд встановив, що 08.09.2016 р. відповідач [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,1 кв.м. відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 435. Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.12.2016 р., 08.09.2016 р. квартира [ADDRESS] на підставі вищевказаного договору дарування зареєстрована за відповідачами [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31339134 від 12.09.2016 прийняте приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON] На підставі чого внесені записи про державну реєстрацію права власності за відповідачами № 16337347 та №16335639. Згідно ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30.09.2015 р. у справі № 6-286/15. Положення ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо). При цьому, за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Зазначена правова позиція також вказана в Постанові Верховного суду України у справі № 6-286/15 від 30.09.2015 р. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК України). Частина 1 статті 718 ЦК України передбачає, що дарунком можуть бути нерухомі речі. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.08.2016 р. встановлено, що приєднання балкону загального користування до квартири №3 по вул. Цеховій в м. Львові відбулося самочинно. Самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом договору дарування. За таких обставин оскаржуваний договір дарування квартири від 08.09.2016 р., предметом якого є частки у праві власності на самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS] суперечить вищезазначеним нормам ЦК України та порушує право спільної власності позивачки на балкон загального користування, протиправно приєднаний до квартири, що є предметом дарування, а також право позивачки на користування її власною квартирою №2. Пп. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За таких обставин, суд приходить до висновку, що порушене цивільне право позивача підлягає захисту також шляхом визнання недійсним договору дарування квартири, яка самовільно реконструйована за рахунок власності позивачки та скасування рішень про реєстрацію права власності, винесених на підставі такого договору та записів про реєстрацію права власності. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, на відповідачів слід покласти документально підтверджені судові витрати у сумі 3858,40 грн. Крім цього, при вирішенні питання щодо стягнення судового збору суд враховує Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р., відповідно до якої солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачене, а тому вважаю за необхідне з кожного із відповідачів стягнути 1286,13 грн. судового збору

Outcome: approved