Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до публічного акціонерного товариства "Горохівське АТП-10764", зазначаючи у позовній заяві про те, що він з 1987 року працював в Горохівському АТП-10764, яке в подальшому було реорганізоване в ПАТ "Горохівське АТП-10764", на посаді водія всіх марок автобусів. В період з 12 квітня по 12 травня 1988 року на підставі наказу Горохівського АТП-10764 позивача було відряджено на роботу в зону відчуження з метою ліквідації наслідків Чонобильської катастрофи. В даний час позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, управлінням Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області нараховується та виплачується пенсія. Однією з підстав нарахування позивачу пенсії є довідка ПАТ "Горохівське АТП-10764" про розмір заробітної плати у зоні відчуження. Однак Горохівське АТП-10764 в порушення норм чинного на той час законодавства не нарахувало позивачу заробітну плату за час його перебування у відрядженні у вищевказаний період, а тому розмір отримуваної ним пенсії є значно заниженим. З приводу виданої недостовірної довідки позивач неодноразово звертався зі скаргами до органів прокуратури. Прокуратурою Горохівського району та прокуратурою Волинської області за цим фактом було проведено перевірки і керівнику вищевказаного товариства були винесені приписи щодо порушення вимог трудового законодавства. Однак ПАТ "Горохівське АТП-10764" не видає [PERSON] достовірну довідку, мотивуючи це тим, що необхідні первинні документи про відрядження позивача на роботу у зону відчуження відсутні. Позивач вважає, що відмова ПАТ "Горохівське АТП-10764" у видачі вищевказаної довідки є неправомірною. Також позивач стверджує, що після повернення з відрядження у 1988 році він передав Горохівському АТП-10764 довідку про заробітну плату, яку йому було надано начальником колони Київського АТП, та на підставі якої останньому були виплачені кошти в бухгалтерії Горохівського АТП. Крім цього, до кінця місяця всім працівникам, які перебували у такому відрядженні, було проведено доплати на підставі документів, які надіслало Київське АТП. Однак нарахувати та виплатити позивачу середньомісячну заробітну плату за вищевказаний період відповідач відмовляється, хоча згідно ст.121 КЗпП України за відрядженими працівниками протягом усього часу відрядження зберігалося місце роботи, посада і середній заробіток. У зв'язку з вищевикладеним з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати йому середньомісячну заробітну плату за період його відрядження у зону відчуження для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 12 квітня по 12 травня 1988 року, провести нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та послуги, стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату та нараховану компенсацію втрат частини заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати, а також зобов'язати відповідача видати йому довідку встановленого зразка про середньомісячну заробітну плату. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, ствердив факти, наведені в позовній заяві, та пояснив, що він 11 квітня 1988 року влаштувався на роботу в Горохівське АТП-10764 на посаду водія автобуса, а наступного дня був відряджений на роботу в зону відчуження з метою ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, де в період з 12 квітня по 12 травня 1988 року він на автобусі марки ЛАЗ перевозив людей з м.Чорнобиль у м.Прип'ять, будучи прикомандированим до Київського АТП. Позивач ствердив, що, перебуваючи в Київському АТП, всі водії розписувалися про те, що отримали талони та шляхові листи, виконували всі необхідні роботи, однак Київське АТП заробітну плату прикомандированим працівникам не виплачувало, а нараховану доплату за роботу в зоні відчуження перерахувало в Горохівське АТП, яку позивачу було там виплачено через два місяці після повернення з відрядження. Позивач пояснив, що після повернення з відрядження він здав усі необхідні документи в бухгалтерію АТП, після чого в подальшому отримав нараховані за відрядження кошти, однак середньомісячної заробітної плати Горохівське АТП за роботу в період відрядження йому не нарахувало. Про цей факт позивач дізнався, коли у 1999 році він оформив собі пенсію, як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС, однак розмір цієї пенсії, на думку позивача, є суттєво заниженим, оскільки ПАТ "Горохівське АТП-10764" відмовляється у довідці встановленого зразка відобразити його середньомісячну заробітну плату за період відрядження з 12 квітня по 12 травня 1988 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, ствердив факти, наведені в позовній заяві, та пояснив, що позивач не може отримати належну йому пенсію, оскільки відповідач не видає йому довідку про заробітну плату в зоні відчуження із зазначенням нарахованої за період відрядження у цю зону середньомісячної заробітної плати. Представник позивача ствердив, що водії Горохівського АТП-10764 у 1988 році приймали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС не з власної волі, а відряджалися підприємством для виконання цих робіт відповідно до наказів Волинського автотранспортного об'єднання, яке, в свою чергу, виконувало розпорядження вищого державного та партійного керівництва. Той факт, що в Горохівському АТП не збереглися первинні документи, які стосуються відрядження працівників у 1988 році, на думку представника позивача, не є підставою для відмови нарахувати позивачу середньомісячну заробітну плату за період відрядження, тим більше, що термін зберігання таких документів на підприємстві становить один рік. Представник позивача пояснив, що працівники Горохівського АТП-10764 відряджались на роботу в зону Чорнобильської АЕС централізовано, перед цим пройшли медичну комісію, отримали спецодяг, підприємство забезпечило їх доставлення на залізничний вокзал м.Луцька, звідки вони прибули у м.Київ, а потім - в зону АЕС. Представник позивача ствердив, що Київське автотранспортне підприємство, яке організовувало роботу відряджених водіїв, виконувало лише диспетчерські функції, заробітної плати цим працівникам не виплачувало, а нарахувало тільки доплату за роботу в зоні АЕС, яку згодом перерахувало в Горохівське АТП для виплати водіям, які повернулися з відрядження, тому обов'язок нарахування середньомісячної заробітної плати позивачу за період відрядження лежить на підприємстві, яке відрядило їх для виконання цих робіт. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства "Горохівське АТП-10764" [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що ПАТ "Горохівське АТП-10764" не заперечує свого обов'язку видати позивачу довідку встановленого зразка, необхідну для пред'явлення в органи Пенсійного фонду України. Однак представник відповідача ствердив, що підстав для відображення у вищевказаній довідці середньомісячної заробітної плати позивача за період з 12 квітня по 12 травня 1988 року немає, оскільки ця заробітна плата позивачу не нараховувалась у зв'язку з тим, що Горохівське АТП-10764 для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивача не відряджало. Представник відповідача не заперечував той факт, що позивач з 11 квітня по 01 грудня 1988 року працював на посаді водія Горохівського АТП-10764 та в період з 12 квітня по 12 травня 1988 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак вважає, що у вищевказаний період позивач був тимчасово прийнятий на роботу у Київське АТП-33027, яке і повинно нарахувати йому середньомісячну заробітну плату за цей період. Оскільки жодних документів, які могли б підтвердити факт відрядження позивача у зазначений період, на підприємстві не збереглося, представник відповідача, вважаючи пред'явлені до відповідача позовні вимоги безпідставними, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює в Локачинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, до якого було приєднано управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області. Свідок пояснила, що [PERSON] отримує у вищевказаному управлінні пенсію, як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. До його заяви на призначення пенсії було долучено довідку Луцького АТП від 04 лютого 1999 року № 187, в якій, крім відповідних доплат, зазначено середньомісячну заробітну плату позивача за період роботи в зоні відчуження з 12 липня по 12 серпня 1990 року, яка була нарахована та виплачена Луцьким АТП. Свідок ствердила, що розмір нарахованої позивачу пенсії залежить від зазначеного у довідці розміру його середньомісячної заробітної плати на підприємстві, в якому працював позивач і яке видало зазначену довідку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді бухгалтера в ПАТ "Горохівське АТП-10764". Свідок ствердила, що бухгалтерія цього підприємства не має підстав для нарахування позивачу середньомісячної заробітної плати за період його перебування в зоні Чорнобильської АЕС з 12 квітня по 12 травня 1988 року, оскільки на підприємстві не збереглися докази його відрядження для ліквідації наслідків аварії. Чому таке нарахування не було здійснено у 1988 році, свідок не знає, оскільки в той час працювала на іншій посаді. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона у 1988 році працювала на посаді начальника відділу кадрів Горохівського АТП-10764. Свідок ствердила, що пам'ятає, як у 1988 році позивача разом з іншими водіями АТП було відряджено на виконання ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Свідок показала, що тоді у підприємстві було заведено журнал обліку наказів про відрядження, однак термін зберігання цього журналу становив один рік, а під час ревізії такі журнали знищувалися. Свідок ствердила, що вона особисто виписувала посвідчення про відрядження і передавала їх працівнику, відповідальному за доставлення водіїв на залізничний вокзал м.Луцька, звідки водії, відряджені з автотранспортних підприємств Волинської області, відправлялись до м.Києва відповідно до рознарядки, яка надходила з Волинського автотранспортного об'єднання. Після повернення з відрядження позивач разом з іншими водіями передав їй заповнені посвідчення про відрядження, вона зробила в них відмітку про прибуття і передала в бухгалтерію підприємства для нарахування коштів за відрядження. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до статті 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Також, оскільки статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України" передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час. Із відповідей Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури № 34/1-504-16 від 29 лютого 2016 року та № 34/1-357 вих16 від 02 березня 2016 року (а.с.70-71) вбачається, що слідчим відділенням Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015030070000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у якому [PERSON] допитувався в якості потерпілого. У вищевказаному кримінальному провадженні здійснювалася перевірка доводів [PERSON] щодо невидачі ПАТ "Горохівське АТП-10764" достовірної довідки про середню заробітну плату. За результатами проведення досудового розслідування було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вищевказана постанова була оскаржена до слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області, триває судовий розгляд цієї скарги. Відповідно до ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Так, трудовою книжкою серії [NUMBER] заведеною 23 січня 1984 року на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.21), стверджується, що він з 24 березня 1987 року по 06 лютого 1988 року та з 11 квітня по 01 грудня 1988 року працював водієм всіх марок автобусів у Горохівському АТП-10764. Із наказів № 44 та № 137, виданих Горохівським АТП-10764 (а.с.98-99), вбачається, що [PERSON] було прийнято на роботу у вищевказане підприємство на посаду водія 3 класу на автобуси всіх марок з 11 квітня 1988 року та звільнено з цієї посади 01 грудня 1988 року. Посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER], виданим 05 лютого 1999 року (а.с.8), та тимчасовою вкладкою № 105 до вищевказаного посвідчення (а.с.9) стверджується, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії. Із довідки Автопарку № 8 комунального підприємства "Київпастранс" (а.с.16) вбачається, що згідно Наказу Міністерства автотранспорту УССР № 91 від 29 квітня 1986 року АТП-09111 перейменовано в АТП-33027, згідно Наказу № 3 від 27 липня 1988 року АТП-33027 перейменовано в АТП-13027, згідно розпорядження Київської міської адміністрації № 2376 від 07 грудня 1998 року АТП-13027 змінило назву на Комунальне автотранспортне підприємство 13027, яке згодом було перетворене в Автобусний парк № 8. Із довідки Автопарку № 8 комунального підприємства "Київпастранс" (а.с.17) вбачається, що в період виконання робіт з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з моменту катастрофи до травня 1991 року автотранспортні підприємства колишнього УРСР направляли на підставі розпорядження Міністерства транспорту УРСР у відрядження своїх працівників для роботи в зоні відчуження. Шляхові листи і розрахунки на преміювання працівників та табелів обліку робочого часу за період 1986-1991 роки знищені, оскільки ці документи зберігаються протягом 3 років. Із довідок Автопарку № 8 комунального підприємства "Київпастранс" № 66 від 26 січня 2006 та № 760 від 02 вересня 2014 року (а.с.19, 20) вбачається, що вищевказане підприємство рекомендувало звертатися за видачею довідки про начислення заробітної плати у зоні ЧАЕС за місцем основної роботи працівників. Із наказу № 47-ОК від 15 квітня 1988 року "Про тимчасове прийняття на роботу водіїв, рем.працівників, спеціалістів Волинського ГПО автотранспорту", виданого Київським АТП-33027 (а.с.123), вбачається, що водіїв, ремонтних працівників, спеціалістів Волинського ГПО автотранспорту, яких було відряджено для роботи в м.Чорнобиль, було тимчасово прийнято на роботу в 5-ту Чорнобильську колону з 12 квітня по 12 травня 1988 року, в тому числі і водія Горохівського АТП-10764 [PERSON] Списком працівників Волинського ГПО автотранспорту, які були направлені у відрядження в м.Чорнобиль на період з 12 квітня по 12 травня 1988 року, затвердженого генеральним директором Волинського ДВО автотранспорту [PERSON] (а.с.126), вбачається, що у вищевказане відрядження був також направлений водій Горохівського АТП-10764 [PERSON] Із довідки № 1 від 01 лютого 1999 року, виданої ВАТ "Горохівське АТП-10764" (а.с.127) вбачається, що [PERSON] дійсно перебував в зоні ЧАЕС і його Чорнобильська заробітна плата за 1988 рік становила: червень місяць - 335,75 крб., липень місяць - 719,11 крб., а всього - 1054,86 крб. Довідка видана на підставі книги по заробітній платі за 1988 рік. Книгою нарахування заробітної плати водіям автобусів бригади № 2 по Горохівському АТП-10764 за 1988 рік стверджується, що за [PERSON] за період з 12 квітня по 12 травня 1988 року заробітна плата не зберігалася. В квітні позивачу заробітна плата не нараховувалася, а за другу половину травня останньому було нараховано 82,63 крб. Оригінал даної книги було досліджено у судовому засіданні та копії відповідних аркушів долучено до матеріалів справи (а.с.90-97). Із відомості нарахування працівникам Горохівського АТП-10764 доплати за роботу в зонах ЧАЕС за квітень-травень 1988 року, наданої Автопарком № 8 комунального підприємства "Київпастранс" (а.с.18), вбачається, що [PERSON] за період його перебування в зоні відчуження з 12 квітня по 12 травня 1988 року була нарахована Київським АТП відповідна доплата в загальному розмірі 719,11 крб. Вищевказана доплата, яку перерахувало Київське АТП, була виплачена [PERSON] Горохівським АТП-10764 в липні 1988 року, що стверджується дослідженою у судовому засіданні книгою нарахування заробітної плати водіям автобусів бригади № 2 по Горохівському АТП-10764 за 1988 рік (а.с.90-97). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.121 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції 1971 року) за відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до постанови НКП СРСР від 19 червня 1940 року № 1047 службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства для виконання службового доручення поза місцем постійної роботи. Відповідно до Iнструкції про службові відрядження в межах СРСР, затвердженої Мінфіном СРСР, Держкомпраці СРСР і ВЦРПС від 15 лютого 1980 року № 30 працівникам, які перебували у службовому відрядженні, зберігався середній заробіток за всі робочі дні по графіку, встановленому за основним місцем роботи періоду відрядження. На працівників, які перебували у службовому відрядженні, поширювався режим праці і відпочинку, встановлений за місцем відрядження. Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (207с-86-п) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, відряджених у зону відчуження для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-, 3-, 2-кратному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи. Працівникам підприємств, організацій і установ, які були відряджені для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, зарахованим у штат ЧАЕС і інших підприємств, нарахування заробітної плати провадилося за місцем командирування. Таким працівникам в місці відрядження надавались дві довідки встановленого зразка: про начислену заробітну плату в розрізі видів нарахувань у двох екземплярах, один із яких направлявся в бухгалтерію підприємства, яке відряджало працівника, для відображення по обліку заробітної плати (лист Міненерго СРСР від 28 липня 1986 року № А-10160); про безпосередню зайнятість на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах (затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 12 серпня 1986 року № 294). Ця довідка направлялась у відділ кадрів підприємства для постійного зберігання як підставу для обліку стажу, що дає право на пільгову пенсію по списку № 1. Сума нарахованої заробітної плати перераховувалась на розрахунковий рахунок підприємств, які командирували зазначених працівників. Середньомісячна заробітна плата, що зберігалась за працівником за період службового відрядження за його основним місцем роботи, нараховувалась і виплачувалась відповідно до чинного законодавства за рахунок коштів підприємства. Середній заробіток для оплати за час відрядження обчислювався відповідно до постанови НКП СРСР від 02 квітня 1930 року "Про середній заробіток і оплату за неповний місяць" і Основних положень по обліку праці та заробітної плати у промисловості і будівництві, затверджених Держкомпраці СРСР, Мінфіном СРСР, ЦСУСРСР 27 квітня 1973 року. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти, які виплачені [PERSON] за роботу в зоні відчуження за період з 12 квітня по 12 травня 1988 року, були перераховані Київським АТП на рахунок Горохівського АТП як доплату за виконання робіт в зоні Чорнобильської АЕС та відображені у відомостях нарахування заробітної плати працівникам Горохівського АТП-10764 за 1988 рік. Із довідки № 2 від 02 лютого 1999 року, виданої ВАТ "Горохівське АТП-10764" (а.с.128), вбачається, що [PERSON] дійсно працював у вищевказаному товаристві водієм автобуса і був командирований в 1988 році згідно наказу № 137 від 11 квітня 1988 року в зону ліквідації аварії на ЧАЕС з 11 квітня по 12 травня 1988 року. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на той факт, що відомості, відображені у вищевказаній довідці, є недостовірними. На думку представника відповідача, наказ директора АТП-10764 було видано не 11 квітня 1988 року, а 07 грудня 1988 року, та цей наказ стосувався не відрядження позивача у зону АЕС, а звільнення його з посади водія Горохівського АТП-10764. Вищевказане посилання спростовується показами свідка [PERSON], яка показала, що у 1988 році у вищевказаному підприємстві було заведено два журнали обліку наказів, один з яких стосувався питань прийому та звільнення працівників з роботи тощо, а інший - відряджень працівників. Таким чином суд, всесторонньо, об'єктивно аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON] Горохівським АТП-10764, яким останнього було направлено у службове відрядження у зону відчуження м.Чорнобиль, в порушення вимог чинного трудового законодавства не було нараховано середньомісячної заробітної плати в період його перебування у відрядженні. Вищевказане, на думку суду, призвело до суттєвого обмеження його права на отримання гідної пенсії, яка повинна бути нарахована відповідно до чинного законодавства України, й іншого способу поновлення позивачу вищевказаного права не існує. За таких обставин суд задовольняє пред'явлений позивачем позов в частині зобов'язання відповідача нарахувати йому середньомісячну заробітну плату за період його відрядження у зону відчуження для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 12 квітня по 12 травня 1988 року. У відповідності до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст.15 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плати за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). Відповідно до ст.ст.54, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п.17 Правил подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи обчислюються згідно довідки про середньомісячний заробіток, який вираховується за період роботи на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та фактично виплачену заробітну плату. Отже, обов'язок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС лежить на підприємстві, установі, організації з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт. Так, в судовому засіданні встановлено, і це визнається представником відповідача, що в листопаді 2015 року позивач звертався до ПАТ Горохівське АТП-10764" із проханням про видачу йому довідки встановленого зразка для пред'явлення до органу Пенсійного фонду України. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] було видано вищевказану довідку, суд вважає за правильне і необхідне зобов'язати ПАТ "Горохівське АТП-10764" видати [PERSON] довідку про розмір отриманої заробітної плати за період роботи з 12 квітня по 12 травня 1988 року в зоні відчуження за дні виконання такої роботи, в тому числі із зазначенням збереженої середньомісячної заробітної плати. Відповідно до КЗпП в редакції, яка діяла на час здійснення нарахування позивачу заробітної плати в 1988 році, питання строків звернення за вирішенням трудових спорів визначалось ст.232 цього Кодексу і частиною першої цієї статті було передбачено, що робітники і службовці можуть звертатися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення - до районного (міського) народного суду в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, позивач, випадково дізнавшись у 2015 році про нарахування у вересні 1988 року належних йому сум не у повному обсязі, в листопаді 2015 року звернувся до відповідача з проханням про проведення перерахунку заробітної плати за час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачу йому довідки про заробітну плату для призначення пенсії, у чому йому було відмовлено. Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивача щодо оплати праці у 1988 році за місцем його роботи було порушено і триває до цього часу, а на час звернення [PERSON] до товариства в листопаді 2015 року не було відновлено, тому, на думку суду, немає підстав вважати, що останнім пропущено тримісячний строк на час подання позову до суду 14 січня 2016 року. Такий принцип застосування строків звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору закладено в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, передбачає, що перебіг тримісячного строку встановлений ст.233 КЗпП розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен дізнатися про те, що власник, з вини якого відбулось порушення, фактично відновив порушене право працівника. Що стосується строків звернення до суду з вимогою про видачу довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, то такий строк позивачем не порушено. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 цього кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, роз'ясненням Міністерства праці України від 23 жовтня 1992 року № 09-3751 передбачено, що у випадку неправильності оплати праці в зоні відчуження необхідно зробити перерахунок заробітної плати особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно чинного законодавства. Якщо роботу в зоні відчуження оплатили неправильно (зарплату нарахували без обліку деяких урядових рішень), підприємство, установа, організація на підставі первинних документів повинні зробити перерахунок заробітної плати відповідно до законодавства. Розраховану в такий спосіб заробітну плату не індексують і не виплачують, а тільки враховують при обчисленні пенсій. Крім того, стороні позивача судом було запропоновано заявити клопотання про призначення у цій справі судової бухгалтерської експертизи для визначення розміру середньомісячної заробітної плати позивача у квітні - травні 1988 року та розміру компенсації за порушення термінів її виплати, однак позивач та його представник своїм правом представити суду такий беззаперечний доказ стосовно вищевказаних обставин, як висновок експерта, не скористались. З огляду на вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача щодо нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та послуги, стягнення з відповідача середньомісячної заробітної плати та нарахованої компенсації втрат частини заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати, задоволенню не підлягають. Крім того, згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1102,40 грн. (551,20 х 2 = 1102,40), так як позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674 - VI. На підставі наведеного,

Outcome: partial