Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в інтересах якого звернулося Товариство з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). Возовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2014 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів [NUMBER], предметом якого є страхування автомобіля "Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER]. 09.06.2014 року в м. Київ по вул. Срібнокільська, 24 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля "Renault 191.8." державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 05.08.2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся страхувальник з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування [NUMBER]. 25.06.2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунку [NUMBER] від 12.06.2014 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь Страхувальника в розмірці 11987,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3008 від 25.06.2014 року. Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, оскільки в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON], то обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок ДТП, покладається на відповідача. Просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], уродженця с. Чагів Оратівського району Вінницької області, зареєстрованого в [ADDRESS] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в розмірі 11987 грн. 46 коп. (одинадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім гривень сорок шість копійок) та судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. У зв'язку з розглядом справи у відсутності сторін в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 05.05.2014 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» , був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів [NUMBER], предметом якого є страхування автомобіля "Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER]. 09.06.2014 року приблизно о 12 год. 12 хв. м. Київ по вул. Срібнокільська, 24 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля "Renault 191.8." державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.08.2014 року [PERSON] визнано винним було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 грн. 00 коп. на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, згідно довідки №9397348 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 09.06.2014 року о 12 год. 12 хв. по вул. Срібнокільська, 24 в м. Київ транспортний засіб "Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження: бокова права частина, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 16.11., 2.10 ПДР України. Згідно заяви про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО від 12.06.2014 року [PERSON] звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку. Згідно Акту огляду транспортного засобу від 12.06.2014 року автомобіля "Volkswagen Jetta", державний реєстраційний номер [NUMBER] наявні такі пошкодження: облицювання заднього бампера, спойлер заднього бампера, крило переднє праве, дверка задня права, диск заднього правого колеса, перевірка кутів встановлення коліс. Згідно рахунку [NUMBER] від 12.06.2014 року вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля 12923,41 грн. Згідно страхового акту №UA2014060900004/L01/ від 12.06.2014 року нараховано страхове відшкодування в розмірі 11987 грн. 46 коп. Згідно платіжного дорученням № 3008 від 25.06.2014 р. позивач Приватне акціонерне товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування на користь власника [PERSON] в розмірі 11987 грн. 46 коп. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У абз. 1 і 2 п. 6 ППВСС України № 4 вказано, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року роз'яснено, що до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи те, що згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки ПАТ «СК «ПЗУ Україна» придбало по відношенню до [PERSON] право вимагати відшкодований збиток. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 11120 від 28.07.2016 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. , який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved