Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказано, що відповідач народила доньку - [PERSON], батька якої у свідоцтві про народження записано зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Мати періодично вживала спиртні напої, що стало причиною здійснення постійного контролю виконавчого комітету сідьської ради та громадської інспекції у справах неповнолітніх. [PERSON] тривалий час ухилялася від виховання і утримання своєї доньки, не створювала належних умов для її життя і розвитку. Неналежний догляд призвів до виникнення обставин, які загожують здоров'ю дитини, оскільки [PERSON] неодноразово госпіталізовували до дитячого відділення Красноградської ЦРЛ з діагнозом гіпотрофія І-ІІ ступеня, анемія, кишкова колька. Вказаним [PERSON] порушує батьківські обов'язки. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти. Представник служби у справах дітей Красноградської РДА в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] позовні вимоги визнала та пояснила, що не має змоги піклуватися про дитину, хоча дуже любить свою доньку. Представник Миколо-Комишуватської сільської ради Шаптала Н.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, оскільки умови в яких опинилася малолітня [PERSON] загрожують її життю та здоров'ю. Громада села в свою чергу нагалася надати посильну допомогу молодій матері та навчити її догляду за дитиною, але це не дало необхідного результату. Дитина часто залишається сама, голодна та брудна, а мати в цей час вживає спиртні напої, розважається. Під час обстеження житлово-побутових умов [PERSON] встановлено нецільове використання коштів, які надаються державою на утримання дитини та у вигляді допомоги при народженні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітньої [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відомості про батька записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач належним чином не доглядала доньку, у зв'язку з чим [PERSON] 29 січня 2016 року було госпіталізовано до дитячого відділення Красноградської ЦРЛ з діагнозом гіпотрофія ІІ ступеня, що підтверджується випискою з історії хвороби. Як вбачається з повідомлення Красноградської ЦРЛ [PERSON] 26 лютого 2016 року, повторно, надійшла до дитячого відділення з діагнозом гіпотрофія ІІ ступеня, дефіцитна анемія. З 10 червня 2016 року по негайному вилучення [PERSON] була госпіталізована до дитячого відділення Красноградської ЦРЛ з діагнозом гіпотрофія І-ІІ ступеня, анемія, кишкова колька. За час перебування дитини в лікарні відповідач у догляді за дитиною участі не приймала та не надавала кошти на предмети догляду, суміші для харчування. З 07 серпня 2016 року [PERSON] разом з дитиною самовільно покинула Красноградську ЦРЛ та поїхала в невідомому напрямку, після чого працівниками Красноградського ВП ГУНП були вжиті заходи і [PERSON] повернули до дитячого відділення Красноградської ЦРЛ. З наявних в матеріалах справи актів обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідача, які проводилися 15.01.2016, 26.01.2016, 09.06.2016, 10.06.2016, представниками Миколо-Комишуватської сільської ради та Красноградської РДА, судом встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання взагалі не створила умов для нормального проживання дитини, жодна перевірка не виявила наявності у дитини достатньої кількості сезонного одягу, належного харчування. Із вказаних актів також вбачається, що відповідач не виконує рекоменації лікарів та медичної сестри щодо догляду за дитиною і своїми діями спричиняє загрозу життю і здоров'ю доньки. Було виявлено нецільове використання коштів, які виділяються державою на утримання дитини, допомоги як одинокій матері та державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім"ї. На піставі рішення виконавчого комітету Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району № 19 від 10 червня 2016 року, [PERSON] відібрано у матері та влаштовано до Красноградської ЦРЛ, оскільки подальше перебування з матір'ю загрожувало життю та здоров'ю дитини. Красноградською РДА 08 липня 2016 року винесено розпорядження № 279 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] 07 серпня 2016 року [PERSON] самовільно покинула лікарню разом з дитиною, після чого було вжито заходи по розшуку дитини та встановленя місця знаходження відповідача. З 07 до 12 серпня 2016 року вона вела аморальний спосіб життя, вживала спиртні напої і не піклувалася життям та здоров'ям [PERSON]. 12 серпня 2016 року відповідч разом з донькою була виявлена у знайомого на території Чутівського району Полтавської області. Висновком органу опіки і піклування Красноградської РДА від 18 серпня 2016 року вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], так як її поведінка загрожує життю та здоров'ю дитини. . В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У п. 54 рішення ЕСПЛ " Хант проти України" ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання юридичного обов'язку піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечила її належних умов виховання та проживання та зобов'язана утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Позивачем надано належні та достатні докази у підтвердження того, що залишати [PERSON] разом з відповідачем є для неї небезпечним, що вона буде страждати через відсутність піклування або через неповноцінне виховання. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, вбачає, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про необхідність розлучення малолітньої доньки з матір'ю і що це буде відповідати саме її інтересам. Згідно ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, а відповідач зобов'язана їх сплачувати, тому позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки необхідно задовольнити повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць . Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог .

Outcome: approved