Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями по [ADDRESS], яку він як спадкоємець першої черги за законом прийняв, так як подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору. [PERSON] покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно, проте постановою державного нотаріуса від 14.10.2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім"я спадкодавця, яка дійсно за життя не реєструвала право власності на будинок, який був збудований в 1962 році та знаходиться в сільській місцевості і відповідно до діючого на той момент законодавства державна реєстрація права власності на нерухоме майно не передбачалась, оскільки [PERSON] мала право володіння, користування та розпорядження даним майном на підставі виписки з погосподарської книги, тобто в позасудовому порядку не має змоги визнати право власності на спірне нерухоме майно; в зв"язку з чим просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на спірне нерухоме майно. Позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та дав пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю та не заперечує щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. [PERSON] померла [INFO] року (актовий запис № 38) згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 17.10.2014 року (а.с.9). Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, його матір"ю є [PERSON] (а.с.7). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Згідно довідки Сарненської районної державної нотаріальної контори від 28.10.2014 року [PERSON] 16.04.2008 року подав заяву №388 про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, [PERSON] 24.04.2008 року №417 подав заяву про відмову від частки у спадщині після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на користь [PERSON] (а.с.20). Постановою нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори від 14.10.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця матері [PERSON], яка померла [INFO] року, правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно (а.с.12). Згідно виписки з погосподарської книги №30 с.Велике Вербче Сарненського району Рівненської області вбачається, що особовий рахунок [NUMBER] на будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с.11). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 17.12.2013 року вбачається, що будинок [ADDRESS] Сарненського району Рівненської області, 1962 року забудови, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] (а.с.13-16). Згідно роз"яснень п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться в сільській місцевості в селі Вирка Сарненського району, то згідно діючого на той час законодавства в 1962 році, обов"язковій державній реєстрації будинок не підлягав, однак на підставі запису в погосподарську книгу є власністю спадкодавця [PERSON] та входить до спадкової маси після її смерті. Також судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом дійсно прийняв спадщину у виді спірного будинковолодіння після смерті матері, так як в установленому порядку подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а спадкоємець першої черги за законом [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про відмову від спадщини на користь позивача, спадкодавець [PERSON] фактично мала у власності будинковолодіння, що після її смерті входить до спадкової маси, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Outcome: approved