Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Заявниця звернулася до Яготинського районного суду, зацікавлені особи: приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В., державний реєстратор Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Здольник Т.А. про встановлення факту, що має юридичне значення, в котрій зазначено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 30 жовтня 1997 року вона та [PERSON] є власниками квартири за [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька. У встановлений законодавством термін вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. Проте, під час перегляду нотаріусом правовстановлюючого документу, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018 року з`ясувалося, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом останній не може, оскільки державним реєстратором під час проведення державної реєстрації права власності було невірно обрано вид спільної власності сторін, а саме, замість «спільної часткової власності» державним реєстратором було вказано «спільна сумісна власність». В той же час, внести зміни в реєстрацію права власності не має можливості, оскільки один із співвласників помер. Просила встановити, що квартира за [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на праві спільної часткової власності, тобто в рівних частках кожному. В судове засідання заявниця не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, заяву підтримала. Представники зацікавлених осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечували. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні установлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 30 жовтня 1997 року заявниця та її батько [PERSON] є власниками квартири за [ADDRESS] , (а.с. 12). [INFO] батько заявниці [PERSON] помер, (копія свідоцтва про смерть, а.с.14, копія свідоцтва про народження заявниці, а.с.11). В силу ст. 1261 ЦК України заявниця є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька. У встановлений законодавством термін вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В., (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, а.с. 13). Державним реєстратором було проведено державну реєстрації права власності. Разом з тим, із свідоцтва, на підставі якого здійснено реєстрацію вбачається, що в ньому відсутні будь-які відомості про те, в яку власність спільну чи часткову передана квартира позивачці та її батьку [PERSON] Згоди позивачки на приватизацію квартири та передачу їй цієї квартири у спільну сумісну власність не було. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВССУ, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім`ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року N 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року N 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Крім того, з узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення ВС України за 2010 рік вбачається, що «…коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим….» В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи вищевикладені обставини та оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява грунтується на законі та підлягає до задоволення.

Outcome: approved