Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути з ПрАТ «Суха Балка» в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності - 138\~192,45 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював прохідником впродовж 15 років 3 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Суха Балка». Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 817 від 06.07.2017 йому були встановлені професійні захворювання: сидеросилікоз, радикулопатія попереково-крижова, нейросенсорна приглухуватість. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 20 липня 2017 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Позивач працював в підземних умовах шахти підземним прохідником з повним робочим днем, де не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. При цьому внаслідок технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушеннянорм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, правил охорони праціна підприємстві, де він працював, що було визнано адміністрацією останнього в акті розслідування, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 07.11.2017р. серії 12 ААА № 046280 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% з переоглядом 01.10.2018 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санітарнокурортним лікуванням». Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при найменшому фізичному навантаженні відчуває біль в поперековому відділі хребта, біль в грудній клітці, постійний кашель. За станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. У звязку з наведеним, просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на його користь спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Суха Балка» [PERSON] проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач на протязі15 років 3 місяців пропрацював підземний прохідником шахті«Ювілейна», ПАТ «Суха Балка». Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання №817 від 06 липня 2017 року, позивачу встановлені професійні захворювання, а саме: - сидеросилікоз першої стадії ( u/t,1/1,em) ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої другої стадії, група «В». Легенева недостатність другого ступеня; - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, мязові-тонічним синдромом, стійким больовим синдромом; - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху) За виявленими професійними захворюваннями у позивача [PERSON], 20 липня 2017 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 21 липня 2017 року. Відповідно до п.13 Акту, позивач працюючи на підприємстві відповідача виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, умови праці: за показниками вібрації до 3 класу 1 ступеня; за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості;по вмісту у повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості, по мікроклімату до 3 класу 2 ступеня шкідливості, Загальна оцінка до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Відповідно до п.16 Акту позивач виконував комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму. В підземних умовах не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. В пункті 17 Акту встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме, важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 50 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна 40,6% тривалості зміни при гранично допустимій до 25%; величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками становила 7213 кг/с при нормі до 7000 кг/с; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну при регіональному навантаженні (зпереважною участю мязів рук та плечового суглоба -46,8Вт при гранично допустимому до 45Вт; шум,еквівалентний рівень звуку, дБП: 100 при гранично допустимому 80.Показники встановлені згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014р. №248. В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Висновком МСЕК від 07 листопада 2017 року серії 12 ААА № 046280 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55% (з них 20% - сидеросилікоз, 30%-радикулопатія, 5% -приглуховатість). Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортного лікування». Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. У відповідності до\~ст.4 Закону України "Про охорону праці"\~державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування щ шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно ч.ч.1,3\~ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13 Конвенції - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статей\~21,\~22 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Статтею 23 Цивільного кодексу України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у\~Постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд критично ставиться до позиції представника відповідача з приводу того, що позивач не довів належним чином наявність у останнього підстав для відшкодування моральної шкоди. За твердженням представника відповідача, у позивача існує необхідність довести наявність моральних страждань як підстави для відшкодування моральної шкоди.\~\~\~\~\~\~ З даним твердженням суд погодитися не може. Суд виходить з того, що у деліктних зобовязаннях саме\~на відповідача\~покладено обовязок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу (якщо зазначена презумпція в суді не спростована - це є підставою для висновку про наявність вини відповідача\~заподіювача шкоди, а відтак цьому кореспондує право позивача на відшкодування такої шкоди). Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] шкоди здоровю, винність відповідача в його спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винними діями підприємства-відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, високий процент втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Так, згідно положеньст.8\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»2246-VIII мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на момент ухвалення рішення становить - 3723,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин і характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] відшкодування у розмірі 55 845 грн. що буде, на думку суду, пропорційно відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. При цьому суд зважає на те, що природа моральних страждань, їх заглибленість у тонку сферу емоційних глибин психіки людини - не дає змоги чітко і виважено оцінити їх розмір у матеріальному еквіваленті підрахувати з математичною точністю, тому розмір у 15(пятнадцять) мінімальних заробітних плат, це та величина, яку суд визначив на підставі урахування всіх обставин справи та їх взаємозвязку між собою і позицією сторін по справі. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Пунктом 6 статті 141 Цивільнопроцесуального Кодексу України передбачено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial