Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувсь до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 41378 грн 38 к. на підставі кредитного договору від 15 квітня 2005 року та судових витрат в розмірі 413 грн 78 к. Представник позивача Нечипорук В.Ю. в поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю та просить проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, була повідомлена належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обгрунтованими. Матеріалами справи встановлено, що 15.04.2005 року між „ПриватБанк" та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, ПриватБанк надав відповідачу кредит у сумі 1980,00грн строком до 12.04.2007 року на придбання пральної машини SATURN та телевізора DAVSUNG зі сплатою 40,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З договору вбачається, що кредит виданий для придбання товарів, тобто являється споживчим кредитом. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.267 ЦК України). Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або досудового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати поверенння споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 постанови від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що з урахуванням п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Сплив позовної давності є підставою відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). При укладенні кредитного договору, стронами визначено його строки, строковий договір укладено по 12.04.2007р. З долучених до позовної заяви платіжного доручення про сплату судового збору (згідно відмітки банку с.з. сплачений 06.02.2014р) та поштового конверта, вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою після 12.04.2010р., тобто після спливу загальної позовної давності, визначеної законом тривалістю три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Із заявою про поновлення зазначеного строку позивач не звертався. Враховуючи те, що строк виконання кредитного договору минув 12.04.2007р, а позивач звернувся до суду з позовною заявою поза межами трирічного строку позовної давності, що встановлений законом (оскільки іншого строку сторонами не визначено), суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності у даному спорі, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed