Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

19.12.2014 року за вх. № 17165 [PERSON] звернувся в суд з основним позовом, а 16.02.2015 року за вх. № 2235 з уточнюючим позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, в якому зазначає, що відповідно до трудового договору від 09 жовтня 2013 року він працював менеджером з продажу у ФОП [PERSON]. Його заробітна плата була обумовлена в розмірі 1420 грн. в місяць. 31 жовтня 2014 року він був звільнений з посади менеджера. В день звільнення відповідач ФОП [PERSON] не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку, яку відмовився виплачувати. Він неодноразово телефонував відповідачу, про виплату йому заборгованості, який відмовлявся виплатити заборгованість. Просить стягнути з ФОП [PERSON] № ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп., стягнути з ФОП [PERSON] № ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп., стягнути з ФОП [PERSON] № ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.11.2014 року по день подачі позову 19.12.2014 року в сумі 2462 грн. 25 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] ще раз уточнив позовні вимоги, уточненні позовні вимоги підтримав і пояснив, що він [PERSON] працював у відповідача ФОП [PERSON] відповідно до трудового договору від 09.10.2013 року менеджером з продажу. 31 жовтня 2014 року він був звільнений за власним бажанням. В день звільнення 31 жовтня 2014 року він працював і просив відповідача з ним розрахуватися, виплатити заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку. Але відповідач відмовився йому виплатити в день звільнення зазначену йому заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку. Він неодноразово телефонував до відповідача, просив виплатити йому заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку, який відмовлявся здійснити йому зазначені виплати. Тому він звернувся до суду із зазначеним позовом і просить уточнені ним позовні вимоги задовольнити; стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп., стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп., стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити та стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп., стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на користь [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп., стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково і не заперечував проти задоволення позовних вимог стягнути з нього ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп., а відносно стягнути з нього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп. позовні вимоги не визнав і просив в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мотивує тим, що позивач після зняття з реєстрації трудового договору і отримання трудової книжки на руки від спеціаліста Бориспільського міськрайонного центру зайнятості, не з?явився до нього за розрахунком за нарахованими йому грошовими коштами в сумі 1330 грн. 73 коп., на телефоннні звінки не відповідав. 03 грудня 2014 року він відправив позивачу телеграму, щоб він з?явився за отриманням нарахованих йому коштів, який так і не з?явився. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП [PERSON] на підставі трудового договору від 09.10.2013 року № 639 і 31 жовтня 2014 року був звільнений з роботи з посади менеджера з продаж за власним бажанням за ст.38 КЗпП України і договір між сторонами розірвано 31.10.2014 року, що пітверджується ксерокопією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 09.10.2013 року № 639 і ксерокопією трудової книжки позивача [PERSON] ( а.с. 6, 7 - 8). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 31 грудня 2014 року № 7 зазначено, що у фізичної особи - підприємця [PERSON] існує заборгованість станом на 31.12.2014 року з виплати коштів працівнику [PERSON] в сумі 1330 грн. 73 коп., яка складається із сум заробітної плати за жовтень 2014 року - 361 грн. 23 коп. та компенсація за невикористану відпустку за період з 09.10.2013 року по 31.10.2014 року - 25 календарних днів - 969 грн. 50 коп. В ч.1 ст.83 КЗпП України зазначено, що уразі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" містить роз'яснення, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 23-1 цього Кодексу. У мотивувальній частині цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи з викладеного вище, позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди до проведення повного з ним розрахунку. В судовому засіданні відповідач ФОП [PERSON] визнав, що при звільненні 31.10.2014 року позивача [PERSON], йому не була виплачена заробітна плати за жовтень 2014 року в розмірі 361 грн. 23 коп. та компенсація за невикористану відпустку за період з 09.10.2013 року по 31.10.2014 року в розмірі 969 грн. 50 коп. З вказаною невиплаченою сумою при звільненні погоджується позивач та його представник, тому суд вважає можливим в цій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп., стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп. Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, то суд виходить з наступного. Як вбачається з довідки відповідача ФОП [PERSON] від 27.01.2015 року, позивач [PERSON] працював у день звільнення 31 жовтня 2014 року ( а.с. 61). В судовому засіданні відповідач не заперечував факт непроведення з позивачем розрахунку у день звільнення з роботи - 31 жовтня 2014 року. Довідкою відповідача від 31.12.2014 року № 7 підтверджується, що станом на 31 грудня 2014 року існує заборгованість з виплати коштів працівнику [PERSON] в сумі 1330 грн. 73 коп., яка складається із сум заробітної плати за жовтень 2014 року - 361 грн. 23 коп. та компенсація за невикористану відпустку за період з 09.10.2013 року по 31.10.2014 року в сумі 969 грн. 50 коп.( а.с. 40). На день розгляду справи 25 лютого 2015 року в суді зазначена сума заборгованості позивачу не виплачена, що визнав і відповідач. Як вбачається з довідки відповідача від 31 грудня 2014 року за вих. № 5 розмір середньоденної заробітної плати позивача [PERSON] становить 50 грн. 25 коп. ( а.с. 37 - 38), виходячи з нарахованого доходу позивачу за тринадцять місяців, обчислений відповідачем, не відповідає вимогам ст.27 Закону України "Про оплату праці", розділу ІІ п.2, розділу ІV п.8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Суд, перевіряючи правильність розрахунку середньоденного заробітку позивача на день звільнення, керується абзацем 1 пункту 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, яким передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ФОП [PERSON] від 31 грудня 2014 року № 5 (а.с. 37) вбачається, що нарахований дохід позивачу [PERSON] за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення 31 жовтня 2014 року становив: вересень 2014 року - 1420 грн., жовтень 2014 року повністю відпрацьований позивачем - 2625 грн. 25 коп. Фактично відпрацьовано ним у вересні 2014 року 22 робочих дні, у жовтні 2014 року 23 робочих дні. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 89 грн. 90 коп. (1420.00 грн. +2625.25 грн. = 4045.25 грн. : 45 робочих днів = 89.90 грн.). Щодо періоду за який має бути стягнення середнього заробітку за прострочення виплати належних сум при звільненні, то він має бути обрахований з 01.11.2014 року з наступного дня після звільнення по 18.12.2014 року, про що зазначає в судовому засіданні позивач. При звільненні [PERSON] 31.10.2014 року відповідачем не було виплачено позивачу коштів в розмірі 1330 грн. 73 коп. ( заробітна плата за жовтень 2014 року в сумі 361 грн.23 коп. та компенсація за невикористану відпустку 969 грн. 50 коп.), про що відповідач 31.12.2014 року за № 7 надав суду довідку, спір про розмір вказаної суми відсутній. В зв?язку з тим, що спору про розмір по виплаті позивачу зазначеної суми не було, тому відповідач ФОП [PERSON] повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Але позивач просить виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку не по день фактичного розрахунку, а за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку ФОП [PERSON] має виплатити позивачу [PERSON] за вказаний період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно становить 3056 грн. 60 коп. (89 грн. 90 коп. середньоденного заробітку х 34 робочих днів = 3056 грн. 60 коп.). Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, якими він керувався при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд вказує зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В ч.1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Остаточні вимоги позивача [PERSON] в цій частині позову стягнути з ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER] на його [PERSON] користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп. і в межах зазначеної частини позовних вимог суд розглядає зазначену частину позовних вимог. Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні з відповідача ФОП [PERSON], номер запису в ЄДР [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь позивача [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп., з утриманням при виплаті податку та інших обов'язкових платежів, саме таку суму зазначає позивач, яку визначено без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, про що містить роз'яснення абзац 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто, позовні вимоги в даній частині слід задовольнити. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. слід тягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved