Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Луньо Іллі Вікторовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії. Відповідно до вказаної позовної заяви просила суд зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Луньо Іллю Вікторовича визнати та включити акцептовані вимоги позивача до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «БГ Банк» для їх затвердження Фондом в сумі 200 000,00 грн; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "БГ Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що позивачка є власником банківського вкладу у розмірі 223 000 грн.00 коп. на рахунку № [NUMBER] , який відкритий 18 червня 2014 року на ім`я колишнього титульного власника спільного вкладу [PERSON] у ПАТ «Банк Перший». Правонаступником вказаного банку є ПАТ «БГ Банк». Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року у власність [PERSON] переходить банківський вклад на рахунку № [NUMBER] , який від ритий на ім`я [PERSON] у ПАТ «Банк Перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», у розмірі 223 000 грн.00 коп. Фактичне надходження та зарахування коштів у розмірі 223 000 грн 00 коп. на рахунок № [NUMBER] підтверджується платіжним дорученням від 18 червня 2014 року. В свою чергу, позивачка вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтвердив, що на дату, коли розпочався процес ліквідації банку, кошти колишнього титульного власника вкладу не були зняті з рахунку, бо на ці кошти було накладене обтяження - арешт. Тоді як жодних обтяжень (арешту) стосовно належної позивачеві суми вкладу не встановлювалось. На звернення до відповідача від 19 березня 2019 року позивачка отримала відмову у вимогах від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (без дати та номеру). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2019 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляд в порядку загального позовного провадження. 08 жовтня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У своєму клопотанні зазначили, що Фонд гарантування в даному випадку не виступає у вказаному спорі як сторона цивільно-правового спору, оскільки відповідно до норм спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" здійснює владні повноваження у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, вчиняє дії та приймає рішення в межах повноважень визначених чинним законодавством. Також 08 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно якого представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент розгляду справи в банку запроваджено процедуру ліквідації, та вказане свідчить про пріоритетність спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спірних правовідносинах. На підставі викладеного представник зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не узгоджується з положеннями спеціального Закону. Окремо представник зауважив, що реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. 08 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Луньо Іллі Вікторовича. Відповідно до змісту відзиву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] не являється вкладником ПАТ «БГ Банк», оскільки з нею не укладався договір банківського вкладу чи договір банківського рахунку. Окремо зауважив, що [PERSON] заява про визначення кредиторських вимог до ПАТ «БГ Банк» у встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не подавалась, а тому вимоги, що перевищують 200 000,00 грн. Вважаються погашеними і не підлягають задоволенню. Відповідно до розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи №01-08-738 від 22 вересня 2020 року за підписом керівника апарату Зборщік А.О. та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2020 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В., у зв`язку з наданням судді Кондратенко О.О. відпустки по вагітності та пологам. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі. 25 березня 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява від [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії. Відповідно до уточненої позовної заяви позивачка просила суд зобов`язати відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] до Реєстру переказів, сформованого за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду, надісланих (поданих) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи. 13 квітня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] не являється вкладником ПАТ «БГ Банк», оскільки з нею не укладався договір банківського вкладу чи договір банківського рахунку. Також вказав, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «БГ Банк» припинено, та повноваження Уповноваженої особи також припинено. 20 травня 2021 року протокольною ухвалою суду було вирішено повернутися у стадію підготовчого провадження. 22 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на уточнену позовну заяву. Зі змісту відзиву вбачається, що представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Під час дослідження матеріалів справи, судом було встановлено наступні обставини. 27 листопада 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України №745 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк», згідно з яким з 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві «БГ Банк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26.02.2015 №134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 №43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ Банк». 11 червня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "БГ Банк" (протокол №126/15), про що також опубліковано оголошення на офіційному веб-сайті Фонду. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2016 №146 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" на два роки до 26.02.2018 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 31.05.2017 №2214 змінено уповноважену особу та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "БГ Банк" визначені Законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Луньо Іллі Вікторовичу з 06.06.2017. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.02.2018 №305 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" на один рік з 27.02.2018 до 26.02.2019 включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "БГ Банк" Луньо І.В. на цей же строк. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16.10.2015 у цивільній справі №756/7477/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спільно набуте майно та його поділ затверджено ми-рову угоду укладену між сторонами, внаслідок якої з метою врегулювання по обопільній згоді виниклого спору щодо майна, який став підставою пред`явлення зазначеного позову, сторони домовилися про поділ спільно набутого майна наступним чином: - в порядку поділу спільно набутого майна у власність [PERSON] переходить банківський вклад на рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] у ПАТ "Банк Перший" у розмірі 223 000,00 грн. (двісті двадцять три тисячі гривень 00 коп.), право приватної власності на зазначений банківський вклад в повному обсязі визнається за [PERSON] і не оспорюється Відповідачем; - право спільної сумісної власності Позивача та Відповідача на банківський вклад на рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] у ПАТ "Банк Перший" у розмірі 223 000,00 грн. (двісті двадцять три тисячі гривень 00 коп.), припиняється. Дана ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 16.10.2015 №756/7477/15-ц набрала законної сили 22.10.2015. У листопаді 2015р. позивач звернулася до відповідача із скаргою від 25.11.2015, у відповідь на яку Уповноважена особа [PERSON] надала відповідь листом від 22.12.2015 №15-2652. У цьому листі, з посиланням на положення ст.ст. 1058, 1066 ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивачу повідомлено, що набуття особою у власність грошових коштів, які обліковуються на рахунку, не тягне за собою наслідків заміни сторони за договором банківського рахунку (вкладу) і автоматичного отримання статусу вкладника. Позивач звернулася до відповідача із заявою від 06.04.2016 (вх. №08/536), у відповідь на яку Уповноважена особа [PERSON] надала відповідь листом від 18.04.2016 №21-404. У цьому листі, з посиланням на положення ст.ст. 45 і 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивачу повідомлено, що 06.04.2015 сплив встановлений строк, протягом якого Уповноважена особа мала право приймати вимоги кредиторів, будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах процедури гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. 29 березня 2017р. позивач звернулася до Уповноваженої особи [PERSON] із заявою про включення до реєстру кредиторів, в якій на підставі ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та відповідно до ухвали Оболонського районно-го суду міста Києва від 16.10.2015 №756/7477/15-ц просила включити її до реєстру кредиторів для отримання 200 000 грн. До заяви додала копію вказаної ухвали суду та копії договору банківського вкладу на рахунку та паспорту. Відповідачем було зазначено, що між [PERSON] та ПАТ "БГ Банк" або на користь позивача ніколи не укладався договір банківського вкладу, банківського рахунку і ніколи на ім`я позивача не видавався іменний депозитний сертифікат. Не існує рішення суду, яким було би визнано за позивачем статус вкладника ПАТ "БГ Банк". Рішення суду, яким позивача визнано власником грошових коштів на рахунку, у той час, коли на дату винесення такого рішення вже не існувало такого рахунку, жодним чином не надає позивачу статусу вкладника ПАТ "БГ Банк" в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У зв`язку з цим підстави для включення кредиторської вимоги позивача до Реєстру відсутні. Листом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №41-036-7006/19 від 18.04.2019 року позивачу було відмовлено у вимогах, які було заявлено відповідно до листа від 19 березня 2019 року. Щодо позовних вимог про зобов`язання ФГВФО включити [PERSON] до Реєстру переказів, су дійшов наступних висновків. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) - є спеціальним законом, положення якого застосовуються та є обов`язковим для всіх вкладників, котрі уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або котрі є власниками іменного депозитного сертифіката. Саме цим Законом регулюються правовідносини, пов`язані зі здійсненням організації виплат відшкодування за вкладами. Відповідно до ст. 34, 35, 38, 47 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенцям власників) є Фонд, усі або частина повноважень Фонд визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Згідно з п. 17 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України). Діяльність банків, які визнано неплатоспроможними регулюється Законодавством України та Законом. Так, відповідно до ст. 1 Закону встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками. Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно п. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 12 Закону виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 44 цього Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строк ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб- вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються відповідно до статті 52 цього Закону. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення ЗО днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Частиною першою статті 49 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Таким чином, законодавством регламентовано чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Системний аналіз положень Закону дає підстави стверджувати, що порушення кредитором установленого законодавством тридцяти денного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку. Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Одночасно з цим, cуд також враховує, що згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкла\-дів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Положеннями ч. 4 ст. 26 зазначеного Закону передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду. Частиною першою статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Досліджуючи матеріали справи, а також закон, вбачається відсутність обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником. Право вкладників на отримання відшкодування суми вкладу у межах 200 000 грн. визначається ст.ст. 26, 45, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", абзацу четвертого підпункту 1 пункту 7 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами. Окремо суд зауважує, що відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 7 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами відшкодування коштів вкладникам ПАТ "БГ БАНК", які не звернулися до банку-агента Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) в період з 06 лютого 2015 р. до 17 квітня 2015 р., здійснюються за результатами розгляду їх індивідуальних письмових звернень до Фонду. Таким чином, передумовою відшкодування коштів, належних позивачеві є наявність чинного договору, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та залишку коштів на рахунку. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). Встановивши, що на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 16.10.2015 у цивільній справі №756/7477/15-ц у власність [PERSON] перейшов банківський вклад на рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] у ПАТ "Банк Перший" у розмірі 223 000,00 грн. (двісті двадцять три тисячі гривень 00 коп.), суд доходить до висновку, щодо доведеності права у позивача на встановлення йому статусу вкладника та виплату компенсації у розмірі 200 000 грн. Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для задоволення судом позовних вимог. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 768,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: approved