Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] Аваль" заборгованість за кредитним договором від 12.06.2008 року у розмірі 10103.03 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 258631.25 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідачу надавався кредит за програмою кредитування «будівництво власного житла», і він порушував зобовязання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у клопотанні просить розглянути справу в його відсутності (а.с.32). Такі дії представника позивача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про вручення повістки (а.с.44,53). При цьому клопотання про розгляд справи за його відсутністю не надав. Із письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України .\~ Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що 12.06.2008 між ВАТ « [PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачемукладено кредитний договір №014/0010/81/88463 від 12.06.2008 року. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит за програмою кредитування « будівництво власного житла» у розмірі 9000 доларів США строком на 240 місяців по 11.06.2028 року зі сплатою 13.50% річних (а.с.11-12,20). Факт отримання коштів в сумі 9000 доларів США відповідачем не оспорювався. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 11 червня 2028 року. Відповідно пункти 7.1 кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтивними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору [PERSON] своїх зобовязань, що передбачені договором, не виконує, не проводячи сплати по тілу кредита та відсотків за користування кредитом. У звязку з систематичним невиконанням умов договору, 19.08.2015 року позивачем направлено вимогу щодо дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, яку відповідач отримав 04.09.2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21-22). Так, згідно пред`явленого розрахунку заборгованість відповідача станом на 30.11.2016 року становить 10103.03 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 258631.25 грн. (з них: 8138.80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 208348.19 грн. заборгованість за кредитом; 1964.23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 50283.06 грн. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.\~ Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором\~ встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові № 6-1680 цс15 від 10.02.2016 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу надавався саме в іноземній валюті - доларах США та що сторонами обумовлено повернення коштів виключно у цій валюті п.1.3.2 Кредитного договору (а.с.12). На здійснення валютних операцій банком отримано у встановленому порядку ліцензію та дозвіл, що підтверджується матеріалами справи (а.с.48-49).На спростування вказаних сум відповідачем будь-яких доказів не представлено. За ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Таким чином, відповідач, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором, порушує зобов"язання за даним договором. При таких обставинах суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідача на користь банку борг за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до проведеного банком розрахунку, який не спростований належними засобами доказування. За наведених обставин, з [PERSON] стягненню на позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №014/0010/81/88463 від 12.06.2008 в розмірі 10103.03 доларів США. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, повязаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 3879.47 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви ). На підставі викладеного,

Outcome: approved