Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У липні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2013 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3000 грн зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку. Взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконав, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 23 140,40 грн, з яких: 2484,04 грн заборгованість за кредитом; 19 078,25 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1078,11 грн штраф (процентна складова), яку позивач і просить стягнути з відповідача. Заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2010 року у розмірі 5618 грн 90 коп., вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить оскаржуване рішення суду змінити, стягнувши на його користь заборгованість по відсотках у сумі 19 078,25 грн та штрафи у сумі 1578,11 грн, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. За доводами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, оскільки розрахунок заборгованості за відсотками було здійснено вірно та відповідно до змінених з квітня 2014 року та вересня 2015 року Умов та правил надання банківських послуг та [PERSON] в частині розрахунку відсотків, які були затверджені відповідними наказами банку, і відповідно до яких збільшувалась відсоткова ставка по відсотках з 30 % до 34%, а в подальшому до 43%. Проведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості по відсотках, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, не відповідає умовам укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору та суперечить висновкам суду про неможливість зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку. Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки банком рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених вимог щодо відсотків за користування кредитом та штрафів, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в зазначеній частині. Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.5). Також відповідач був ознайомлений з умовами кредитування із використанням кредитки „Универсальная, 30 дней льготного периода, що підтверджується його підписом (а.с.6). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та комісії (а.с.25 зворот); при цьому згодився вносити до 25 числа місяця, слідуючого за звітним, в рахунок погашення заборгованості 7% від заборгованості, але не менше 50.00 грн та не більше залишку заборгованості (а.с.65). [PERSON] порушив умови вищевказаного кредитного договору щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку відсоткову ставку за кредитним договором, відповідно нарахування відсотків за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, що діяла до вересня 2014 року, тобто 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування відсотків має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року. Зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості, який становить загалом 4875 грн 14 коп., суд вважав необгрунтованим визначений у розрахунку загальний розмір штрафів 1578 грн 11 коп. і, беручи до уваги визначені у пункті 2.1.1.7.6 Умов правила нарахування штрафу, прийшов до висновку про необхідність стягнення його у розмірі 743 грн 76 коп. Проте, з такими висновками суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду з таких підстав. За змістом ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту не оскаржується. Умовами укладеного договору було передбачено розмір базової процентної ставки 3% на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік), тобто 36% на рік (3% х 12 міс.). Згідно розрахунку заборгованості відповідача у період з 12 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року розмір відсоткової ставки складав 36%, з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року 30%, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80%, з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року 43,20%. Відповідно до п.п. 1.1.2.3, 1.1.2.4. та 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. цього договору; позичальник зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків і здійснених операціях; позичальник зобовязаний у разі незгоди із змінами Правил та/або тарифів банку звернутися в банк для розірвання договору і погасити заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» №СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року внесені зміни до [PERSON] по платіжним карткам в частині розрахунку відсотків, згідно яких у разі виникнення прострочених зобовязань відсотки нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості (а.с.109-111). Згідно роздруківок ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] на номер телефону, зазначений в анкеті-заяві, у 2012, 2014, 2015 роках надсилались повідомлення про зміну відсоткової ставки за виданою йому карткою (а.с.140-142). Враховуючи викладене, оскільки сторони погодили можливість зміни розміру відсоткової ставки і наказом банку було передбачено збільшення розміру відсотків у випадку виникнення прострочених зобовязань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нарахування відсотків за укладеним між сторонами кредитним договором має здійснюватися виходячи з відсоткової ставки, що діяла до вересеня 2014 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12 жовтня 2010 року розрахунок заборгованості [PERSON] за відсотками за користування кредитом проведено банком на підставі п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг і визначено його в сумі 19078,25 грн, які і належить стягнути з відповідача. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених дійсним договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний виплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. З урахуванням встановленого в ході розгляду справи розміру заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1078 грн 11 грн. ((2484,04 грн + 19078,25 грн) х 5%) (процентна складова). В звязку з вищевикладеним, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом розміру відсотків та штрафів, а також судового збору. Оскільки апеляційна скаргу підлягає задоволенню, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1760 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved