Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач Тернопільська міська рада звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Торгпреса» про визнання правочину недійсним, застосування правових наслідків недійсності правочину та скасування права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Господарським судом Тернопільської області 04 лютого 2020 року ухвалено рішення по справі №921/713/19 за позовною заявою Тернопільської міської ради до ТОВ «Торгпреса» про скасування запису про державну реєстрацію права власності, яким скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис номер 31951181 від 06.06.2019 про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Торгпреса» (вул. Дівоча, 3, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 14039483) на торгове приміщення, площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1849711061101. З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності ТОВ «Торгпреса» на об`єкт припинено 04.07.2019 року. Інформацію про це внесено до реєстру приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М. Одночасно з цим, 04.07.2019 приватним нотаріусом Миськів М.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис номер 32256689 про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на об`єкт, розмір частки 1/2, за [PERSON] та запис номер 32256690 про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на об`єкт, розмір частки 1/2, за [PERSON] . Підставою виникнення права спільної часткової власності відповідачів на об`єкт зазначено договір купівлі-продажу торгового приміщення, серія та номер 895, виданий 04.07.2019, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М. Однак, Тернопільська міська рада вважає, що право спільної часткової власності на об`єкт, набуте відповідачами за обставин, які свідчать про недотримання вимог чинного законодавства України, спричиняє порушення права Тернопільської міської територіальної громади на землю комунальної власності, а тому, є незаконним і підлягає скасуванню. Зважаючи на той факт, що договір купівлі-продажу торгового приміщення, серія та номер 895, виданий 04.07.2019, згідно з вимогами статей 208 та 657 ЦК України посвідчено приватним нотаріусом Миськів М.М., то об`єкт купівлі-продажу - торгове приміщення, площею 4,6 кв. м, в умовах цього договору визначено саме як нерухоме майно. Однак, як встановлено і підтверджено рішенням господарського суду, належний продавцю ТОВ «Торгпреса» предмет договору - торгове приміщення, площею 4,6 кв. м, на час проведення державної реєстрації права власності на нього за цим товариством не був та не міг вважатись об`єктом нерухомого майна. Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу торгового приміщення, серія та номер 895, виданого 04.07.2019 приватним нотаріусом Миськів М.М., до його основних умов внесено відомості, які не відповідають дійсності, отже суперечать Цивільному кодексу України та іншим актам законодавства, що є достатніми підставами для визнання такого правочину недійсним. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить: визнати недійсним договору купівлі-продажу торгового приміщення, серія та номер 895, виданий 04.07.2019 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності [PERSON] , розмір частки 1/2 на торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведену 04.07.2019 приватним нотаріусом Миськів М.М.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності [PERSON] , розмір частки 1/2 на торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведену 04.07.2019 приватним нотаріусом Миськів М.М.; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної спільної часткової власності [PERSON] , розмір частки 1/2, на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної спільної часткової власності [PERSON] , розмір частки 1/2, на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; закрити розділ Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що доводи позивача про використання у якості преюдиції сторонами цієї справи обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/713/19 є безпідставними, з огляду на наступне. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. З аналізу вищенаведеного вбачається, що не може мати преюдиційного значення під час розгляду даної справи рішення Господарського суду, на яке посилається позивач, оскільки [PERSON] участі у розгляді тієї справи не брала, а тому, просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вказав, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна - торгового приміщення, загальною площею 4,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасування державної реєстрації права приватної власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на цей об`єкт, припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їх права приватної власності на цей об`єкт нерухомого майна та закриття відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, зазначені позовні вимоги міської ради не ґрунтуються на тому, що позивач вважає себе власником спірного об`єкта (торгового приміщення) та бажає повернути його у своє володіння. Як зазначено у позовній заяві, реєстрація права власності на цей об`єкт, що вчинена з недотриманням вимог чинного законодавства України, порушує права територіальної громади в особі Тернопільської міської ради на землю комунальної власності. Отже, мета звернення Тернопільської міської ради з даним позовом є відмінною від мети, яка покладена в основу віндикаційного позову (стаття 388 ЦК України) - забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений; у випадку володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Таким чином, спір за цим позовом виник у зв`язку з необхідністю захисту права позивача не на торгове приміщення, а на інший об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку комунальної власності. Проте, відповідачем не досліджено та не враховано тих фактичних обставин справи, що вказана земельна ділянка не була предметом купівлі-продажу за договором від 04.07.2019 № 895 та не набувалась відповідачами у справі за оскаржуваним правочином, а тому не може вважатись предметом витребовування (повернення) в контексті змісту віндикаційного позову як речово-правового способу захисту права відповідно до приписів статей 387 та 388 ЦК України. Крім того, в даному спорі відсутня фактична реалізація принципу реєстраційного підтвердження володіння [PERSON] нерухомістю - земельною ділянкою, як необхідна умова для звернення з віндикаційним позовом. Станом на час укладення оскаржуваного правочину та набуття відповідачами права власності на торгове приміщення земельна ділянка, площею 0,00054 га, кадастровий номер 6110100000130120020, перебувала і продовжує перебувати в комунальній власності. З приводу тверджень про добросовісність [PERSON] як набувача предмета купівлі-продажу, позивач вважає, що [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу торгового приміщення, не вжила усіх розумних заходів, не виявила обережність та обачність, не оглянула об`єкт придбання та не переконалась, щонайменше, в тому, який у нього зовнішній вигляд та чи має він притаманні об`єктам нерухомості (капітальним об`єктам) ознаки, то усі доводи про її добросовісність викликають обґрунтовані сумніви. До позовної заяви Тернопільської міської ради додано копію рішення господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року у справі №921/713/19, з якого вбачається, що в порядку статті 50 ГПК України цим судом до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (ТОВ «Торгпреса») було залучено [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, усі відповідачі у справі №607/22594/20, в тому числі [PERSON] , брали участь у справі №921/713/19, а отже на підставі вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду Тернопільської області від 01 лютого 2020 року в цій справі, що набрало законної сили 01 грудня 2020 року, не підлягають доказуванню. Заперечення відповідачі не подали. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі та їх представники у судове засідання не з`явилися із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки у судове засідання відповідачі суду не повідомили та не подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М., Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгпреса" (продавець) передало у власність (продало), а [PERSON] та [PERSON] (покупці) прийняли у спільну часткову власність (купили) в рівних частках по 1/2 частці кожна торгове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 4,6 кв. м. Відчужуване приміщення належало ТОВ "Торгпреса" на підставі договору купівлі-продажу державного майна за некомерційним конкурсом, посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 07 лютого 1996 року за №3-864, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1849711061101. За домовленістю Сторін продаж торгового приміщення вчинено за 6 000,00 грн., які продавець одержав в повному обсязі від покупців до моменту підписання даного договору. Того ж дня, приватним нотаріусом, як державним реєстратором, на підставі вказаного договору купівлі-продажу було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державною реєстру Іпотек, Єдиною реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис номер 32256689 про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за [PERSON] , розмір частки 1/2, та запис номер 32256690 про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за [PERSON] , розмір частки 1/2, на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року у справі № 921/713/19 за позовом Тернопільської міської ради до ТОВ "Торгпреса" про скасування запису про державну реєстрацію права власності, ухвалено скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис номер 31951181 від 06 червня 2019 року про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпреса" на торгове приміщення площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1849711061101. Вищенаведеним рішенням встановлено відсутність у державного реєстратора законних підстав для внесення до Державного реєстру прав запису про державну реєстрацію права власності на торгове приміщення, площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , яке є тимчасовою спорудою. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року рішення господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року у справі № 921/713/19 залишено без змін. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно п.1,2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) це - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до п.1 та п.4 ч.1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частини 1, 2, 4 ст. 5 Закону передбачають, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а відповідно до ч.5 цієї статті відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що державній реєстрації підлягають речові права виключно на нерухоме майно або об`єкти незавершеного будівництва тобто таке майно має бути нерухомим. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач порушення своїх прав вбачає в тому, що реєстрація торгового приміщення площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до ст. 120 ЗК України, обмежує його право власності на розпорядження земельною ділянкою. Встановлено, що 11 червня 2019 року державним реєстратором Підгаєцької РДА було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Торгпреса" на торгове приміщення площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2020 року скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ТОВ "Торгпреса" на торгове приміщення площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Господарський суд встановив, що вказане торгове приміщення є тимчасовою спорудою, а не об`єктом нерухомості, та що земельна ділянка (несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови) кадастровий номер 6110100000:13:012:0020, загальною площею 0,00054 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , надавалась в оренду ТОВ "Торгпреса", для розміщення кіоску. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04 липня 2019 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] придбали у ТОВ "Торгпреса" торгове приміщення площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , і нотаріусом, як державним реєстратором, було внесено зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо власника об`єкта нерухомості. Враховуючи те, що придбане [PERSON] та [PERSON] у ТОВ "Торгпреса" торгове приміщення є тимчасовою спорудою, внесення до Державного реєстру прав запису про реєстрацію права власності на торгове приміщення, як об`єкт нерухомого майна, відповідно до положень статті 120 ЗК України, обмежує право комунальної власності позивача на земельну ділянку. За таких обставин, позовна вимога про скасування реєстрації права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на торгове приміщення підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Отже, вимоги Тернопільської міської ради про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державної реєстрації права приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , проведену 04 липня 2019 року приватним нотаріусом Миськів М.М., а також, припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного торгового приміщення. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу торгового приміщення, укладений між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ "Торгпреса" з тих підстав, що торгове приміщення на підставі вказаного договору зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як об`єкт нерухомості і це порушує його право комунальної власності на землю. Відповідно до частини четвертої статті 209 ЦК України на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Суд вважає, що вказівка у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу про відчуження торгового приміщення, а не тимчасової споруди не порушує прав позивача та не може бути підставою для скасування укладеного між ТОВ "Торгпреса" та [PERSON] , [PERSON] договору купівлі-продажу за позовом Тернопільської міської ради. За вказаних обставин, враховуючи достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту, шляхом скасування державної реєстрації права приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , припинення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно його право власності на вказаний об`єкт та закриття в державному реєстрі розділу на нерухоме майно реєстраційний номер 1849711061101 - торгове приміщення, загальною площею 4,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , а в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу торгового приміщення, укладеного 04 липня 2019 року між ТОВ "Торгпреса" та [PERSON] , [PERSON] , слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 і 3 статі 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в рівних частках. На підставі наведеного,

Outcome: partial