Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

позивач, [PERSON] 18 липня 2018 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Дніпропетровської області Колочко О.В. від 19 липня 2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.09.2018 року. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Дніпропетровської області Чорного І.Я. від 12 листопада 2018 року справу було прийнято до провадження на підставі розпорядження керівника апарату суду № 105 від 07.11.2018 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Колочко О.В. та згідно «Протоколу про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями» від 08 листопада 2018 року визначено головуючого суддю - Чорного І.Я. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року провадження по цивільній справі відновлено на підставі заяви представника позивача [PERSON] про відновлення розгляду справи. У своєму позові [PERSON] просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь 100521,00 гривню в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, обґрунтовуючи свої вимоги тим що, він пропрацював на підприємстві відповідача протягом 13 років 4 місяці, за посадами: електрослюсар черговий та з ремонту устаткування підземний з повним робочим днем в підземних умовах; гірничим майстром; гірничим майстромз повним робочим днем в підземних умовах шахті Орджонікідзе Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» . Відповідно до виписки із медичної карти № 3962 санітарного хворого від 25 жовтня 2017 року (клініка державного підприємства «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг) Медичним висновком від 24.10.2017 року протокол № 1236 [PERSON] було встановлено професійне захворювання. Діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група В, фаза загострення, ЛН другого ступеня. Висновком МСЕК йому первинно 29.01.2018 року, безстроково, встановлено 25% втрати професійної працездатності. Позивач зазначив, що кожного дня відчуває фізичний біль, а саме: задишку при незначному навантаженні, періодичний кашель звиділенням слизового харкотиння, важкість та свистячі хрипи у грудях, затруднення дихання за типом задухи, загальну слабкість та підвищену пітливість. Професійне захворювання спричинило йому моральні страждання та переживання, оскільки він сумлінно працював на підприємстві відповідача все своє життя, а відповідач натомість недотримувався правил охорони праці, тим самим ушкодив його здоров`ю. Також, позивач зазначив, що зараз йому 53 роки, отже фізичний біль та страждання, які він змушений відчувати та терпіти кожного дня протягом наступних багатьох років, що також свідчить про відсутність у майбутньому повного фізичного, душевного та соціального благополуччя. Таким чином, відповідач, не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткові зусиль для організації свого життя. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи зайого відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування та підземним майстром гірничим на шахті Орджонікідзе Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» протягом 13 років 4 місяців. Висновком МСЕК йому первинно 13.02.2018 року встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково. Згідно п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2017 року, міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці 3го класу. Згідно п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2017 року, міститься висновок, про те, що [PERSON] 13 років 4 місяці працював у шкідливих умовах праці. Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2017 року, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Таким чином, та обставина, що [PERSON] , захворів професійними захворюваннями, внаслідок того, що відповідачем не були створені належні і безпечні для здоров`я працівників умови праці підтверджені такими документами, - виписками з акту огляду МСЕК та виписками з історії хвороби, характеристикою санітарно-гігієнічних умов праці, медичними довідками, актами причини розслідування хронічного професійного. В судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 20 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial