Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Меланчук І.В., звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». 22 жовтня 2005 року близько 10 години під час перевірки механіком дільниці внутрішньошахтного транспорту [PERSON] виконання виданого ним наряду та з`ясуванні обсягу та якості виконаних робіт між ним та позивачем виникла сварка, в ході якої останнім були нанесені позивачу тілесні ушкодження в області голови. В результаті нещасного випадку позивачу спричинено травму у вигляді: "струс головного мозку, перелом лівої виличної кістки" Даний факт підтверджується Актом № 48/7 Форми Н-1 "Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, актом форми Н-5 "Про розслідування нещасного випадку", який стався 22 жовтня 2005 року о 10.00 годині на ВАТ "Марганецький ГЗК" та трудовою книжкою виданою на ім`я позивача, копії яких додаються. В наслідок отриманої виробничої травми, при первинному огляді МСЕК [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом в розмірі 20%, групу інвалідності не встановлено. Впродовж, при повторних переоглядах, йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 20%, безстроково та встановлено третю групу інвалідності. Вважає, що зі сторони відповідача, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом та обумовлена протиправними діяннями працівника відповідача, а також внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства створення та підтримання безпечних умов праці. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 120 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 12 травня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свій відзив обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак ніякі шкідливі та небезпечні виробничі фактори, які існують на підприємстві відповідача не були наслідком отримання травми позивачем, а тому в такій ситуації особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду позивачу, є особа, внаслідок протиправних дій якої було спричинено травмування позивача, а саме: [PERSON] , який спричинив тілесні ушкодження позивачу. Отже АТ "Марганецький ГЗК" не є належним відповідачем по даній справі, а вина АТ "Марганецький ГЗК" у заподіянні ушкодження здоров`я позивача, внаслідок нещасного випадку, який стався з ним, відсутня, а тому обов`язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди АТ "Марганецкий ГЗК" відсутній. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, [PERSON] первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності строком на 01.12.2007 року. До 02.03.2011 року позивач продовжував на підприємстві відповідача, що свідчить про відсутність моральних страждань позивача та відсутність моральної шкоди, у зв`язку із нещасним випадком, що стався з ним. Повторний переогляд МСЕК було проведено позивачу лише 04.01.2012 року тобто вже після звільнення з підприємства. Чи було встановлено відсоток втрати працездатності у проміжок часу з 01.12.2007 року р по 03.01.2012 року позивачем не повідомляється. Жодних доказів встановлення відсотку втрати працездатності у зазначений період часу позивачем не надано. Відповідно до довідки МСЕК від 04.01.2012 року позивачу встановлено 20% втрати працездатності та рекомендовано медичне лікування внаслідок, проте яких травми, у довідці МСЕК не зазначається. А у довідці МСЕК від 27.11.2019 року навіть не зазначено у зв`язку з чим позивачу встановлено 20% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Оскільки травмування позивача відбулося внаслідок неправомірних дій [PERSON] , який спричинив тілесні ушкодження позивачу, то вина АТ "Марганецький ГЗК", як обов`язкова складова, відсутня, а отже і обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди позивачу відсутній. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , заведеної 21 липня 1977 року на ім`я [PERSON] . За час роботи на даному підприємстві, а саме: 22 жовтня 2005 року, позивач отримав травму на виробництві, а саме: струс головного мозку, перелом лівої виличної кістки", що підтверджується Актами форми Н-1 та Н-5. За даним нещасним випадком складені акти за формами Н-1 та Н-5 від 28 листопада 2005 року. Висновком МСЕК від 11.12.2006 року [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20%, групу інвалідності не встановлено. При повторних переоглядах, а саме: 27.11.2019 року йому безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20; та третю групу інвалідності. Виходячи з медичних документів, акту № 48/7 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 22 жовтня 2005 року та акту розслідування нещасного випадку, який стався 22 жовтня 2005 року 0 10.00 годині суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з незабезпеченням безпечними умовами праці, позивач отримав виробничу травму. Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач має постійний головний біль який призводив до запаморочення та нудоти, загальну слабкість, відчуття хиткості при ході, підвищення АТ. У нього присутнє постійне відчуття стомлюваності, тривоги, емоційне пригнічення та переживання, які викликані наслідками виробничої травми. Крім того, останній позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, вимушений постійно приймати лікарські препарати, відчуває наслідки травми, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, все це вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, що порушує нормальні життєві зв`язки [PERSON] . Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача, яка завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 30 000 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial