Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні виоги мотивує тим, що з 01 липня 2001 року і до 28 січня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 17.11.1990 року позивачу було виділено земельну ділянку для будівниицтва гаражу по вулиці Черняховського, 36 в м.Виноградів та виданий будівельний паспорт. До розірвання шлюбу сторонами спільно збудовано гараж, а саме зведено стіни, поставлено дах та вхідні двері. На даний час гараж незавершений будівництвом. Позивачка зазначила, що вона має намір добудувати гараж та подарувати його їхнім спільним дітям. Після розірвання шлюбу відповідач зачинив гараж і перешкоджає ним користуватись позивачці та їхнім дітям. Оскільки гараж будівництвом незавершений, то позивачка вважає себе власником будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі цього будівництва. Вартість незавершеного будівництом гаража відповідно до довідки Виноградівського РБТІ становить 28489,00 грн. Позивачка зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою у квартирі батьків відповідача за адресою м.Виноградів вул.Черняховського 1/12, а відповідач долею дітей не цікавиться, не доглядає за ними, додаткових витрат не надає, не сплачує ані за комунальні послуги, ані за харчування, одяг чи навчання синів. Відповідно до рішення суду він повинен сплачувати мізерні аліменти, однак і такий обов"язок не виконує належним чином. Саме у зв"язку з цією обставиною позивачка просить суд відступити від засади рівності часток у праві спільної сумісної власності і поділити майно із збільшенням її частки (задля дотримання прав та інтересів малолітніх дітей), визнавши за нею право власності на 2/3 частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого в м.Виноградові по вулиці Черняховського, 36 та визнати за нею права забудовника на 2/3 частини не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою м.Виноградів, вул. Черняховського № 36. Відповідачем [PERSON] подано заперечення на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги позивачки він визнає частково, не заперечує, щоб за позивачкою було визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання і визнання за нею прав забудовника на 1/2 частину даного гаража. Відповідач стверджує, що при розірванні шлюбу позивачка забрала багато спільного нажитого під час шлюбу майна - вітальню, куплену за 1000,00 грн., диван з кріслами вартістю 4000,00 грн., дитячу стінку вартістю 1000,00 грн., посуд та килими вартістю близько 1000,00 грн., телевізор вартістю 3000,00 грн., а разом на 10000,00 грн. Також відповідач зазначив, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину, а сплачувати аліменти в більшому розмірі він не має можливості, так як від підприємницької діяльності він має невеликі доходи, при цьому щомісячно сплачує орендну плату 807,00 грн., внесок до пенсійного фонду 452,00 грн. та податок 124,00 грн. Зідно до доданої декларації про майновий стан за 2013 рік доходи відповідача становили 14000,00 грн., що становить 1166,00 грн. на місяць, з яких 1000,00 грн. йде на сплату аліментів. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та пояснив, що для нормального проживання дітей та їх розвитку щотижня необхідні кошти в розмірі 4811,00 грн. Розмір аліментів, які одержує позивачка на дітей, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування, а тому представник позивачки просить відступити від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні та задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що в даний час він припинив займатись підприємницькою дільністю, немає реальних доходів, а тому не заперечує, щоб за позивачкою було визнані права на спірний гараж в 1/2 частині. Додав, що позивачка разом з дітьми проживає у квартирі його батьків, які повністю оплачують комунальні послуги, а він відповідно до рішення суду регулярно сплачує аліменти на дітей. Крім цього відповідач звернув увагу на те, що позивачка ніде не працює, хоч має можливість працювати. Відповідач згідний отримати від позивачки грошову компенсацію за належну йому частину в гаражі, або сплатити їй грошову компенсацію. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково посилаючись на мотиви, викладені в запереченні на позовні вимоги. Заслухавши сторони, дослідивши подані письмові докази, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, з"ясувавши усі фактичні обставини, що необхідні для вирішення справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.7 зв., 8). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області №703/3388/12 від 28.01.2013 року, шлюб укладений 21.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Виноградівського районного суду від 06.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11.09.2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у вигляді твердої грошової суми по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с.10). З поданих відповідачем доказів вбачається, що таким сплачуються аліменти на утримання двох дітей, так [PERSON] сплачено на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей всього в сумі 18460,00 грн. Останній платіж здійснений 20.03.2015 року (а.с.37-39, 167). Позивачкою складено приблизний розрахунок необхідних продуктів для дітей на один тиждень. В підсумку позивачкою нараховано витрати на двох дітей в загальній сумі 4811,00 грн.(а.с.97 а). Подано суду докази на проведення оплати комунальних послуг, придбання меблів, побутової техніки, витрати на поповнення мобільного звязку, кухонного приладдя, дитячого велосипеду, лікарських засобів, шкільного приладдя, продуктів харчування та будівельних матеріалів (а.с.98-159). Наразі позивачка з дітьми проживає в квартирі за адресою м.Виноградів, вул. Черняховського, 1/12, яка на праві приватної власності належить батькам відповідача ([PERSON] та [PERSON]). Рішенням восьмої сесії Виноградівської міської ради «Про надання земельних ділянок для будівництва гаражів мешканцям міста» [PERSON], мешканцю м.Виноградів, вул.Черняховського, 1/12 надано земельну ділянку №36 площею 24 кв.м. в районі вул.Черняховського для будівництва гаража (а.с.6). Згідно довідки Виноградівського РБТІ №484 від 31.08.2013 року, гараж за адресою м.Виноградів, вул.Черняховського, ділянка №36 станом на серпень 2013 року будівництвом не завершений та вартість його становить 28489,00 грн. Згідно архівних даних гараж за даною адресою рахується за [PERSON] (а.с.6 зв.). Як вбачається з довідки завідувача сектору містобудування та архітектури Виноградівської РДА № К-46/01-10/593 від 02.07.2014 року, даним відділом виданий будівельний паспорт [PERSON] від 27.03.2007 року №138 на будівництво гаражу за адресою вул.Черняховського ділянка №36 в м.Виноградів та погоджений головним архітектором району 30.07.2007 року (а.с.7). З довідки про подану декларацію про майновий стан і доходи №34/К/1700 від 29.01.2014 року, виданої [PERSON] слідує, що загальна сума отриманого доходу останнього за 2013 рік складає 14000,00 грн. (а.с.40). Відповідач, згідно договору №2 оренди земельної ділянки від 01.06.2012 року, був орендарем торгового місця в м.Чоп по вул.Квіткова, 27, загальною площею 11,00 м.кв. Проводив орендну плату в розмірі 807,00 грн., сплачував внесок до пенсійного фонду 452,00 грн. та податок 124,00 грн. (а.с.41-42, 43). Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, 24.02.2015 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.166). 17.02.2015 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на гараж по вул.Черняховського біля будинку ділянка №36 в м.Виноградів (а.с.49-50). Зі звіту про оцінку майна ТОВ «Експерт» на виконання ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2015 року вбачається, що ринкова вартість обєктів оцінки, а саме будівельних матеріалів, які використані для будівництва гаража, який знаходиться за адресою м.Виноградів, вул.Черняховського, ділянка №36 проведена витратним підходом та станом на 12.02.2015 року становить 12059,00 грн. (а.с.51-86). Згідно довідки Виноградівського РБТІ №33/15 від 31.01.2015 року, готовність гаражу за адресою м.Виноградів, вул.Черняховського, ділянка №36 будівництвом незавершений (58% готовності) (а.с.72). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що розмір аліментів, які відповідач сплачує на утримання двох дітей є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування, аліменти сплачуються несвоєчасно, у звязку з чим її частка майна може бути збільшена. Встановлені фактичні обставини справи, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Сімейного Кодексу України. Частиною 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином недобудований гараж є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. В судовому засіданні судом було зясовано у сторін можливість та бажання отримання кожного з них грошової компенсації за частину спільного сумісного майна. Відповідач згідний був отримати від позивачки грошову компенсацію за належну йому частку гаражу або сплатити позивачці грошову компенсацію за цю частку. Однак, представник позивача заперечив щодо такої можливості та бажання. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Тобто, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. Пункт 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] проживає разом з двома дітьми в квартирі за адресою м.Виноградів, вул. Черняховського, 1/12, яка на праві приватної власності належить батькам відповідача ([PERSON] та [PERSON]) отримує аліменти на утримання двох дітей щомісячно по 500,00 грн. на кожну дитину. При розірванні шлюбу позивачка забрала багато спільного нажитого за час шлюбу майна, про що не заперечувала в судовому засіданні. На даний час відповідач припинив підприємницьку діяльність, є не працевлаштованим, його матеріальне становище є скрутним. Суд бере до уваги положення ст.180 СК України, за змістом якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. Також матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин зазначених в ч.2 ст.70 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відступлення від засади рівності часток, у зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід виходити з того, що частки подружжя є рівними. Позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] в період шлюбу було набуте майно у вигляді будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва гаражу на виділеній відповідачу земельній ділянці. Вказане майно, враховуючи принцип спільності майна, придбаного чоловіком та дружиною в період шлюбу та відсутності в матеріалах справи жодних доказів його набуття в період припинення між ними сімейних відносин або за рахунок коштів одного з них, вважається їх спільною сумісною власністю. Як вбачається з матеріалів справи незавершений будівництвом гараж за адресою м.Виноградів, вул.Черняховського, №36 не прийнятий до експлуатації, забудовник не отримав правовстановлюючого документа на майно та не зареєстрував своє право власності щодо нього в установленому законом порядку. Виходячи зі змісту частини другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України). За встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи рівність часток подружжя, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення і за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу та права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою м.Виноградів, вул.Черняховського, №36.

Outcome: partial