Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Заочним рішенням\~Ріпкинського районного\~суду Чернігівської\~області від\~26\~квітня 2021\~року позов [PERSON] , до АТ «АЛЬФА-БАНК» про визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області ЛИЧУКОМ Т.В., який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~110\~про стягнення\~з [PERSON] на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» грошових коштів в сумі 15 756,65 доларів США, що еквівалентно 444 337 грн 53 коп та 1 500 грн витрат за вчинення виконавчого напису, стягнуто з АТ «АЛЬФА-БАНК» користь [PERSON] : 908 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду, з позовної заявою; 454 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду, з заявою про забезпечення позову. 05 травня 2021 року адвокат ПИСАРЕНКО О.О. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача адвокатський гонорар в сумі 42000 грн., судовий збір в сумі 908 грн. за подання позову та 454 грн. за заяву про забезпечення позову. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат ПИСАРЕНКО О.О. не з`явився, в заяві про винесення додаткового рішення просив справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надав клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу та проводити розгляд справи про ухвалення додаткового рішення без його участі. Вказане клопотання представника відповідача мотивоване тим, що вартість послуг, заявлених представником позивача є суттєво завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи, тому витрати на професійну правничу допомогу вартістю 42000 грн. не підлягають задоволенню та мають бути зменшені. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача адвокатом ПИСАРЕНКО О.О. була надана відповідна заява 05.04.2021 року. Згідно ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.\~137\~ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс\~проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Іатрідіс проти\~Греції» (Iatridisv.\~Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру. У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulis and othersv. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2021 року між [PERSON] та адвокатом ПИСАРЕНКО О.О. укладено договір № 24/02 про надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт сплачує фіксований гонорар за послуги в розмірі 70000 грн. без ПДВ, з яких авансом 42000. З акту про надання правничої допомоги від 27 квітня 2021 року та квитанції №24/02 від 24.02.2021 року вбачається, що клієнт [PERSON] сплатив адвокату ПИСАРЕНКО О.О. гонорар в розмірі 42 000 грн. Звіт про виконання правничої допомоги підписані [PERSON] та адвокатом ПИСАРЕНКО О.О. містять опис послуг та їх вартість. Надані документи та ордер про надання правової допомоги є належними і допустимими доказами, які доводять виконання адвокатом робіт та послуг, зазначених у переліку та обов`язок, що виник по їх оплаті у передбачені договором строки. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі № 734/2313/17. У зв`язку з чим, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, складності справи, виконаних адвокатом робіт, часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з відповідача на користь позивача частково підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу на загальну суму 42000 грн. підлягають частковому відшкодуванню позивачу з урахуванням розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи і враховуючи практику ЄСПЛ щодо «гонорару успіху», всього до стягнення підлягає 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial