Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 22.10.2002 року за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом і зареєстрованим за №1987 від 07.11.2002 року Білоцерківським БТІ, вони набули від дарителя [PERSON] у спільну часткову власність житловий будинок та господарські будівлі на присадибній земельній ділянці площею 0, 08 га за адресою: [ADDRESS]. Згідно архівного витягу з рішення виконкому Ставищенської селищної ради від 27.11.1996 року [PERSON] (батьку дарителя [PERSON]) надано для приватизації земельну ділянку площею 0, 08 га за зазначеною вище адресою. Відповідно до відповіді виконкому Ставищенської селищної ради від 07.05.2013 року рішення щодо виділення частини земельної ділянки за цією адресою не приймалось. Межі їх земельної ділянки з моменту її набуття не змінювались. Територія присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS] по периметру була огороджена дерев'яним парканом. На момент вчинення договору дарування і після нього вона не змінювалась. Їх сусідом по суміжній земельній ділянці за вказаною адресою виявився [PERSON] (батько відповідача по справі [PERSON]). В 2010 році [PERSON] звернувся до неї, тобто [PERSON] з проханням підписати акт узгодження меж по їх спільній межі - дерев'яному паркану. На це вона погодилась, зазначивши, що є не єдиним власником і користувачем будинку та ділянки по [ADDRESS], співвласником є також її онука [PERSON] (позивач по справі), інтереси якої представляє її мати. Згодом [PERSON] розібрав існуючий дерев'яний розподільчий паркан, відгородивши ним же впоперек частину їх земельної ділянки з площі 0, 08 га, якою вони користувались з часу її набуття у 2002 році. Таким чином, їх частина земельної ділянки з городиною відійшла до сусідньої суміжної ділянки по [ADDRESS] (власник - відповідач по справі [PERSON]). Майже відразу після захоплення відповідач [PERSON] збудувала на їх бувшій земельній ділянці гаражне приміщення. Звернувшись до Ставищенського РВ ГУ МВС України в Київській області і до Ставищенської селищної ради вони дізнались, що власником двох земельних ділянок по [ADDRESS] на підставі державних актів серії ЯК №386360 від 03.08.2010 року реєстраційний №011095500590 на площу 0,15 га та серії ЯК №196680 від 27.10.2010 року реєстраційний №011095500780 на площу 0,526 га є відповідач [PERSON]. Рішенням 47-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради №1204 від 19.05.2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0, 2026 га, з них - 0,15 га для обслуговування житлового будинку і 0,0526 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням 46-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради №1166 від 21.04.2010 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності громадян на земельні ділянки без виділення часток з розподілом: [PERSON] - 0,10 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,075 га, для особистого селянського господарства - 0,025 га; [PERSON] - 0,10 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,075 га, для особистого селянського господарства - 0,025 га. Рішенням 10-ї сесії 24-го скликання Ставищенської селищної ради №186 від 27.02.2004 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян, які набули право власності на будівлі і споруди, зокрема [PERSON] по [ADDRESS] на земельну ділянку площею 0,085 га; [PERSON] (відповідач [PERSON]) по [ADDRESS] на земельну ділянку площею 0, 085 га (разом - 0,17 га) на підставі договору дарування житлового будинку №823409 від 31.01.2003 року. Рішенням виконкому Ставищенської селищної ради від 27.11.1996 року №164 [PERSON] (баба [PERSON]), дозволено приватизувати земельні ділянки згідно поданих заяв: загальна площа земельної ділянки в користуванні - 0,17 га, розмір ділянки, що приватизується - 0,15 га, залишок - 0,02 га, за технічною документацією можливо було приватизувати лише 0,17 га, збільшену площу можливо приватизувати лише за проектом відведення. Землевпорядна організація ПП «Кадастр» приступила до розробки та виготовлення технічної документації по [ADDRESS] ще до надання дозволу (25.03.2010 року) Ставищенською селищною радою - рішення від 21.04.2010 року. 25.03.2010 року комісійно узгоджені межі земельної ділянки по [ADDRESS] без її, тобто [PERSON] та представника її онуки - [PERSON] підписів. Невірно вказані межі і сусіди - суміжні землекористувачі, їх: [PERSON] та [PERSON] взагалі немає. Викладені факти підтверджуються висновками державної інспекції сільського господарства. Приватизаційні документи на земельну ділянку по [ADDRESS], як і дозвільні рішення Ставищенської селищної ради підлягають скасуванню. Також вони дізналися, що від імені [PERSON] (позивача) написано заяву про надання дозволу на приватизацію нею земельної ділянки по [ADDRESS] (рішення 48-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 23.06.2010 року), якої вона не подавала. Від її імені подано заяву до відділу Держземагенства в Ставищенському районі і, навіть, виготовлено технічну документацію на залишок її з онукою земельної ділянки. Такої заяви вона теж не подавала. Вказана технічна документація затверджена 51-ю сесією 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 30.08.2010 року №1284. Відповідно до вказаної технічної документації площа їх з онукою земельної ділянки по [ADDRESS] становить 0,749 га, кадастровий номер її був скасований, і вона накладалася на земельну ділянку відповідача [PERSON]. Тому підтвердженням є викопіювання з матеріалів топогеодезичної зйомки смт. Ставище. На ділянці по [ADDRESS], власником, якої є відповідач [PERSON], було два оглядових колодязя, один з яких розташований біля роздільного паркану. Даний колодязь сполучався з Ставищенським маслозаводом і подавав воду до домогосподарств по [ADDRESS] і їх по [ADDRESS]. Майже відразу після їх заселення на [ADDRESS], сусіди із [ADDRESS], відключили їх від цього розподільчого колодязя, бо їм не вистачає води для власних потреб. В травні 2011 року вона (позивач [PERSON]) звернулась із заявою до Ставищенського житлово-комунального підприємства щодо підключення до централізованого водопостачання, замовивши і оплативши відповідні технічні вимоги. Проте, до цього часу питання водопостачання залишилось не вирішеним, так як підключення до водопостачання за технічними умовами можливе лише через ділянку по [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON], а остання перешкоджає цьому. Позивачі просять суд встановити сервітут на право прокладення трубопроводу через сусідню суміжну земельну ділянку по [ADDRESS] до ділянки по [ADDRESS] смт. Ставище для підключення до централізованого водопостачання; визнати недійсними і скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON]: серії ЯК №386360 від 03.08.2010 року реєстраційний №011095500590 кадастровий №3224255100:01:053:0026, серії ЯК №196680 від 27.10.2010 року реєстраційний №011095500780 кадастровий №3224255100:01:020:0054, скасувавши їх реєстрацію та кадастрові номери; скасувати - рішення 47-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 19.05.2010 року №1204 щодо [PERSON] і [PERSON], рішення 46-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 21.04.2010 року №1166 щодо [PERSON] і [PERSON], рішення 48-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 23.06.2010 року щодо [PERSON], рішення 51-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 30.08.2010 року №1284 щодо [PERSON] та [PERSON]; відновити межі ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] смт. Ставище; зобов'язати Ставищенську селищну раду надати дозволи і затвердження технічної документації на ділянку [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати відділ Держземагенства в Ставищенському районі Київської області надати погодження, висновки щодо технічної документації на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати Ставищенське житлово-комунальне підприємство провести підключення домогосподарства по [ADDRESS] смт. Ставище [PERSON] та [PERSON] згідно технічних вимог до централізованого водопостачання через домогосподарство по [ADDRESS] ([PERSON]) і згідно встановленого сервітуту. Представник позивача [PERSON] подала до суду доповнення до позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди на суму 11353,86 грн., моральної шкоди в розмірі 200000 грн. та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги з урахуванням доповнень до них підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] про місце і час розгляду справи сповіщена належним чином, причини своєї неявки в судове засідання по справі не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність до суду від неї не надходило. Відповідач відділ Держземагенства України в Ставищенському районі Київської області про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду з відділу надійшов лист про розгляд справи за відсутності його представника. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Третя особа: Ставищенське житлово-комунальне підприємство про місце і час розгляду справи повідомлене належним чином. До суду від представника підприємства надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просить розглянути на розсуд суду. Третя особа: [PERSON] про місце і час розгляду справи сповіщена належним чином, причини своєї неявки в судове засідання по справі не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність до суду від неї не надходило. Представник відповідача - Ставищенської селищної ради Салмін Б.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що межі земельних ділянок погоджуються з ПП «Кадастр». Акт межових земельних знаків, погодження конфігурації земельної ділянки підписали сторони і в т. ч. позивачі по справі. Ставищенська селищна рада діяла, приймаючи свої рішення, на підставі документації, яка була надана їй заінтересованими особами та ПП «Кадастр», тому рішення селищної ради, які хочуть оспорити позивачі по справі винесені обґрунтовано і відповідають законодавству. Крім того, позивачі та їх представник пропустили строки позовної давності звернення до суду з даним позовом, так як уже пройшло чотири роки з того часу. Оскільки предметом даного спору є державний акт на право приватної власності на землю та рішення Ставищенської селищної ради, як суб'єкта владних повноважень, то дана справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Щодо скасування спірних державних актів, то селищна рада їх не друкувала і не видавала, цими питаннями займався відділ Держземагенства України в Ставищенському районі. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він з 2008 року працює приватним підприємцем у сфері надання послуг щодо приватизації землі - розробляє проекти відведення та технічну документацію на приватизацію земельних ділянок, на суміжні земельні ділянки. На позивачів по справі він ніяких документів він не оформляв. Склав лише акт про встановлення меж земельної ділянки та передачу межових знаків за 2014 рік та з виїздом на місце склав акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання датований 11.02.2014 року, хоч фактично виїзд на місце відбувався в квітні місяці 2014 року. Дату вказаного акту - 11.02.2014 року він вказав, виходячи із дати укладення договору на виконання робіт, зазвичай він так завжди робить. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює в Ставищенській селищній раді на посаді інженера-землевпорядника, приймає громадян з заявами до селищної ради по земельних питаннях, в т. ч. стосовно приватизації земельних ділянок, перевіряє наявність необхідних документів, що повинні бути додані до таких заяв та виносить їх на розгляд виконавчого комітету, сесії селищної ради. Крім того, він в комісійному порядку бере участь в погодженні меж суміжного землекористування, про що складаються відповідні акти. Зокрема, такий акт погодження меж землекористування щодо спірної земельної ділянки було складено комісійно за участю позивача [PERSON], про що в ньому міститься її підпис. Більше того, до спірної земельної ділянки по [ADDRESS] робили виїзд проектні організації стосовно встановлення та погодження меж землекористування за участю [PERSON]. Остання зверталась до Ставищенської селищної ради в січні місяці 2010 року з приводу приватизації земельної ділянки по [ADDRESS]. Її заяву було задоволено і в серпні місяці 2010 року вона приватизувала земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0749 га. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює на посаді директора ПП «Кадастр» смт. Ставище Київської області, здійснюючи загальне керівництво даним підприємством. В квітні місяці 2010 року, коли вона працювала в зазначеному підприємстві на посаді землевпорядника, до них звернулись [PERSON] та [PERSON] з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів з оформленням державного акту на земельну ділянку в смт. Ставище по [ADDRESS]. Було укладено відповідний договір. Вона особисто готувала дану технічну документацію. Під час підготовки документації здійснювався виїзд на місце розташування земельної ділянки з метою узгодження меж землекористування. В результаті [PERSON] отримала два державні акти на право власності на земельну ділянку з додатками, в яких зазначено список співвласників земельної ділянки. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], їх представника [PERSON], представника відповідача - Ставищенської селищної ради Салміна Б.Є., покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до архівного витягу архівного відділу Ставищенської райдержадміністрації Київської області рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 27.11.1996 року №164 [PERSON] приватизовано земельну ділянку в розмірі 0,08 га в [ADDRESS] ( Т. 1 а. с. 23). Згідно з архівним витягом архівного відділу Ставищенської райдержадміністрації Київської області рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 27.11.1996 року №164 [PERSON] приватизовано земельну ділянку в розмірі 0,17 га в смт. Ставище Київської області по [ADDRESS] а (Т. 1 а. с. 23). Відповідно до договору дарування від 22 жовтня 2002 року, в той же день посвідченого державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] (позивачам по справі) житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] (тепер [ADDRESS]). Даний договір зареєстровано в Білоцерківському БТІ 17.11.2002 року за №1987 (Т. 1 а. с. 22, 24). Згідно листа Ставищенської селищної ради від 27 березня 2014 року №187 земельна ділянка в [ADDRESS] знаходиться у користуванні ТОВ «Ставищенський маслозавод» (Т. 1 а. с. 83). Відповідно до договору дарування від 31 січня 2003 року, в той же день посвідченого державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала [PERSON] (після одруження [PERSON] - відповідач) та [PERSON] (до одруження [PERSON] - третя особа), житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Київської області. Даний договір зареєстровано в Білоцерківському БТІ 31.01.2003 року за №867 (Т. 1 а. с. 167 - 168, 173-175). Згідно архівного витягу архівного відділу Ставищенської райдержадміністрації Київської області рішенням 10-ї сесії 24-го скликання Ставищенської селищної ради від 27.02.2004 року №186, - [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують їх право на земельні ділянки площею 0,085 га по [ADDRESS] Київської області (Т. 1 а. с. 37). 25.03.2010 року погоджено зовнішні межі земельної ділянки по [ADDRESS] Київської області та передачу на зберігання межових знаків [PERSON] і [PERSON], а також узгоджено межі землекористування між землекористувачами, в т. ч. із позивачем [PERSON] (Т. 1 а. с. 39-40, 164-165). 15.04.2010 року узгоджено межі землекористування для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] Київської області (Т. 1 а. с. 166). Погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів з оформлення державних актів на земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] Київської області (Т. 1 а. с. 169 -172). Рішенням 46-ї сесії 5-го скликання №1166 від 21.04.2010 року Ставищенської селищної ради надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності громадян на земельні ділянки без виділення часток з розподілом: [PERSON] - 0,10 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,075 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,025 га; [PERSON] - 0,10 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,075 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,025 га (Т. 1 а. с. 36, 160). Рішенням 47-ї сесії 5-го скликання №1204 від 19.05.2010 року Ставищенської селищної ради затверджено виготовлену ПП «Кадастр» технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, в т. ч. [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0, 2026 га, з них - 0,15 га для обслуговування житлового будинку і 0,0526 га для ведення особистого селянського господарства (Т. 1 а. с. 34-35, 161-163, 176-177). Відповідач [PERSON] отримала державні акти серії ЯК №386360 від 03.08.2010 року реєстраційний №011095500590 та серії ЯК №196680 від 27.10.2010 року реєстраційний №011095500780 на право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га і 0,0526 га з додатками (Т. 1 а. с. 32-33, 178-179, 202-203). Співвласником земельних ділянок згідно додатків до державних актів ЯК №386360 від 03.08.2010 року реєстраційний №011095500590 та серії ЯК №196680 від 27.10.2010 року реєстраційний №011095500780 є [PERSON] (Т. 1 а. с. 202-203). Рішенням 48-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 23.06.2010 року №1226 дозволено позивачам виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без виділення часток, з таким розподілом: [PERSON] - 0,0675 га, [PERSON] - 0,0125 га. Площа земельної ділянки зазначена орієнтовна (Т. 1 а. с. 47). Рішенням 51-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 30.08.2010 року №1284 передано безкоштовно у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0749 га (Т. 1 а. с. 48-49). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено в роз'ясненнях, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (п.25), при розгляді позовів, які виникають з земельних правовідносин, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд, зокрема: документи про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості). Житловий будинок по [ADDRESS] попередньому власнику [PERSON] належав на підставі договору дарування, посвідченого Ставищенською районною державною нотаріальною конторою 22.07.1999 року, реєстровий №1552, про що зазначено в договорі дарування жилого будинку від 22.10.2002 р. (Т. 1 а. с. 22). З 1 січня 2002 року правовідносини з приводу землекористування регулюються Земельним кодексом України 2001 року. За змістом 125 ЗК України 2001 року, який діяв на час придбання позивачами будинку, і з якого позивачі обґрунтовують наявність у них в користуванні земельної ділянки, право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а у відповідності із ст. 125 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникало з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. п. „ґ" п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України 1990 р. до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України лише на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Доказів про передачу попереднім власником будинку [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] у власність позивачам шляхом укладення цивільно-правової угоди, суду надано не було і в судовому засіданні їх не встановлено. Як пояснили позивачі та їх представник на запитання суду, - цивільно-правова угода щодо даної земельної ділянки не укладалася. Позивачами на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що на час набуття ними права на вказаний будинок по [ADDRESS] за віжчужувачем [PERSON], як за землекористувачем, була закріплена належним чином із встановленням межових знаків, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, земельна ділянка за вказаною адресою. Доказів про встановлення землевпорядними організаціями меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) попередньому землекористувачу та позивачам (до часу видачі державних актів на ім'я [PERSON], яких позивачі просять скасувати) останніми суду не надано і в судовому засіданні їх не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачі не надали суду доказів, які б підтверджували виникнення у них права користування або права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] на час видачі зазначених вище оспорюваних державних актів. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами від 19.03.2010 внесені Постановою N 2) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; витребування майна з чужого незаконного володіння тощо. За правилами ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 22.11.2010 року №3-27гс10). На момент винесення оспорюваних позивачами рішень Ставищенської селищної ради позивачі не мали, передбаченого статтею 125 ЗК України статусу користувача або ж власника суміжної з відповідачем земельної ділянки. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). У відповідності до вимог статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до вимог статті 202 ЗК України (в редакції чинній з 01.01.2002 року) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Позивачами на підставі належних та допустимих доказів не доведено неправомірності дій Ставищенської селищної ради по розгляду поданої від імені [PERSON] заяви про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] (рішення 48-ї сесії 5-го скликання Ставищенської селищної ради від 23.06.2010 року) та розгляду заяви про затвердження технічної документації 51-ю сесією 5-го скликання Ставищенської селищної ради (30.08.2010 року рішення №1284). Окрім того, не подано доказів звернення з відповідними заявами до Ставищенської селищної ради про скасування вказаних рішень, спору між ними фактично ще не виникло. Позивачами не надано доказів накладання площі земельної ділянки по [ADDRESS] на земельну ділянку відповідача [PERSON]. Суд не приймає викопіювання з матеріалів топо-геодезичної зйомки смт. Ставище (Т. 1 а. с. 45) як належний доказ порушення права позивачів на користування земельною ділянкою, оскільки із вказаного документу таке порушення не вбачається. Оцінюючи протокол проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файла від 13.05.2011 року про відмову в присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці по [ADDRESS] в зв'язку з накладанням меж земельної ділянки на сусідню земельну ділянку (Т. 1. а. с. 46), суд зазначає, що знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови в державній реєстрації земельної ділянки згідно з ч.6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» (від 07.07.2011 року), проте не свідчить про порушення права саме позивачів, а може бути наслідком помилки в технічній документації. Відсутність в Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки по [ADDRESS] Київської області, її власника або користувача, свідчить про відсутність у неї статусу самостійної земельної ділянки в розумінні статті 79-1 ЗК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачами та їх представником всупереч вимогам ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України на підставі належних та допустимих доказів не доведено у судовому засіданні, земельною ділянкою якої площі користувалася попередній власник житлового будинку по [ADDRESS] та якою користуються позивачі з часу придбання даного будинку, не надано суду доказів її виділення, встановлення меж цієї земельної ділянки. Саме ці обставини надали б суду можливість встановити наявність порушення прав позивачів на користування земельною ділянкою. При таких обставинах суд вважає, що позивачами не надано доказів порушення їх права на земельну ділянку, на якій був розташований належний їм житловий будинок внаслідок видачі відповідачу вищевказаних державних актів на право власності на земельну ділянку. Стосовно вимог позивачів про зобов'язання Ставищенської селищної ради надати дозволи і затвердження технічної документації на ділянку [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати відділ Держземагенства в Ставищенському районі Київської області надати погодження, висновки щодо технічної документації на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] суд вважає, що в задоволенні даних вимог слід відмовити, оскільки позивачі не надали суду доказів про звернення з відповідними заявами до вказаних відповідачів, спору між ними фактично ще не виникло, а набуття земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень і у судовому порядку це питання вирішується в разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність. Відповідно до вимог ст. 98 та ч. 2 ст. 100 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Згідно порядку встановлення сервітутів передбаченого статтями 100-101 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. В п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК України, частина перша статті 101 ЗК України), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК України). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Позивачі не надали суду доказів того, що вони безпосередньо зверталися до відповідача [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Вони не зазначили суду, на яких саме умовах (платній чи безоплатній) має бути встановлений сервітут, де саме його слід встановити, у якій частині земельної ділянки, у яких розмірах земельної ділянки, його строки дії. Чи не будуть порушуватися права власника земельної ділянки, де встановлюється сервітут; які обмеження у використанні належної відповідачу земельної ділянки, у зв'язку із встановленням сервітуту, виникнуть; яка грошова компенсація має бути стягнута з позивачів за втрати, які понесе власник (відповідач) у зв'язку із встановленням сервітуту. Не надано суду і належних доказів, які б доводили неможливість задовольнити потреби позивачів в інший спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Позовні вимоги позивачів до Ставищенського житлово-комунального підприємства стосовно проведення підключення до централізованого водопостачання не можуть бути задоволені, так як вони заявлені до підприємства, що є по справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Позивачі не надали суду доказів того, що їм діями чи бездіяльністю було завдано моральну шкоду з вини відповідача [PERSON] і в чому вона саме полягала. Позивачі також не довели суду факту завдання їм майнової шкоди відповідачем [PERSON]. Із копій квитанцій, фіскальних чеків, наданих суду позивачами (Т. 1 а. с. 224-232) не можливо встановити нанесення останнім майнової шкоди з вини відповідача [PERSON]. Згідно п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи (Т. 1 а. с. 223) міститься договір про оплату представницьких послуг в суді. Проте, представник позивачів [PERSON] не надала суду документально підтверджених доказів, що вона є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, а тому в суду не має підстав щодо стягнення витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачів про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на землю, скасування рішень Ставищенської селищної ради, відновлення меж земельної ділянки, встановлення обмежень (земельного сервітуту), зобов'язання провести підключення до централізованого водопостачання, стягнення моральної та матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає, що із позивачів солідарно, в рівних частках, необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок на користь спеціального фонду Державного бюджету, так як при поданні ними до суду доповнень до позовних вимог по справі, останні не сплатили судовий збір, як це передбачено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved