Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

26.05.2015 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з цивільним позовом до прокуратури Жовтневого району м. Харкова, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3410 грн. Позивач у первісному позові зазначав, що 03 лютого 2015 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Макаров В.А. постановив ухвалу по справі № 639/12032/14-к про задоволення його скарги від 9 грудня 2014 року в рамках кримінального провадження №12014220500000088. Даною ухвалою слідчий суддя повторно зобов'язав прокурора району Набоку В.В. протягом трьох днів після отримання матеріалів кримінального провадження і копії ухвали провести ознайомлення з матеріалами кримінального провадження [PERSON], належним чином сповістивши його про дату и місце проведення ознайомлення. 20.02.2015 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Макаров В.А. постановив ухвалу по справі № 639/12032/14-к про роз'яснення ухвали від 03.02.2015 року. В резолютивній частині ухвали від 20.02.2015 року зазначено наступне: «Відповідно до ч.5 ст.125 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Фактичне невиконання працівниками прокуратури Жовтневого району м. Харкова ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2014 р. є порушенням норми Конституції України». 2 березня 2015 року [PERSON] зазначає, що він був вимушений знову звернутися до Жовтневого районного суду м. Харкова по справі з заявою про часткове виконання ухвали по справі 639/12032/14 від 03 лютого 2015 року. Виходячи з цього позивач вважає, що прокурор району Набока В.В. не виконував належним чином свої службові обов'язки і вимоги ст.ст. 1-6,11,28, 55,56,219,220,221, 223-225 КПК України чим спричинив йому значну моральну шкоду. Позивач зазначив, що обов'язок прокуратури Жовтневого району м. Харкова щодо компенсації моральної шкоди виник при наступних обставинах: наявність негативних змін в психічній сфері, які виразилися в зазнані ним фізичних и моральних страждань; неправомірні умисні дії прокуратури, які суперечать з нормами об'єктивного права. Обґрунтуванням завдання моральної шкоди прокуратурою Жовтневого району м. Харкова своїми незаконними діями і її розрахунок позивач знаходить в монографіях російського правознавця [PERSON], В цьому методі позивач зазначає враховуються всі законодавчо установлені критерії. Таким чином, позивачем проведено розрахунок по формулі, який склав розмір 2,8 мінімальних розмірів заробітної плати. На момент подання вказаних уточнень мінімальний розмір заробітної плати праці в України складав 1218 грн. на місяць, тобто всього 3410 грн. 09.06.2015 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з доповненням і уточненням позовної заяви по справі 639/4913/15-ц, залучивши у якості третьої особи прокуратуру Харківської області, та зазначив, що прокурори Грюк В.В. і Набока В.В. систематично не виконували судові рішення Жовтневого районного суду м. Харкова . що доказує ухвала вищезазначеного суду по справі № 639/12032/14-к від 03 і 20 лютого 2015 року та його заява від 02 березня 2015 року. Позивач наголошує на тому, що йому не зрозумілий контроль прокуратури Харківської області даної ситуації, оскільки в справі № 639,12032,14-к відсутнє повідомлення до суду від прокуратури Харківської області про виконані дії. 24.06.2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова позивач подав уточнення і доповнення до позову де просив доповнити його мотивуванням, виклавши обставини отримання ним копії декларації про майновий стан прокурора. 25.06.2015 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з доповненням до позову по справі №639/4913/15-ц де зазначив, що 03 березня 2015 року він звернувся до прокурора Харківської області зі скаргою. Однак на його думку були порушені його конституційні права оскільки розгляд його скарги був проведений без його участі всупереч нормам діючого законодавства України. 24.09.2015 року доповнив мотивуванням позову заяву по справі 639/4913/15-ц , залучивши у якості відповідача прокуратуру м. Харкова. У даній заяві виклав обставини отримання ним копії декларації про майновий стан прокурора. 11.02.2016 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду з заявою про заміну відповідачів. Позивач зазначив, що 16 грудня 2015 року в органах прокуратури сталася реорганізація. Прокуратури Київського і Жовтневого районів м. Харкова об'єднали в Харківську місцеву прокуратуру №2.У зв'язку з цим він вимушений повідомити про заміну відповідачів у справі, а саме прокуратури Жовтневого району м. Харкова і прокуратури м. Харкова на відповідних відповідачів: Харківську місцеву прокуратуру №2 і прокуратуру Харківської області. 11 березня 2016 року [PERSON] звернуся до Жовтневого районного суду м. Харкова залучивши у якості відповідача головуючого по справі - суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Іванову І.В., та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] було передано до апеляційного суду Харківської області для визначенні підсудності. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.03.2016 року було визначено підсудність щодо розгляду вказаної цивільної справи Дзержинському районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової І.В., прокуратури Харківської області, Харківської місцевої прокуратури № 2, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди залишені без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.07.2017 року скасовано зазначену ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року і справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. 29.08.2017 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про залучення відповідача по справі головуючого по справі - судді Дзержинського районного суду м. Харкова Руднєвої Є.А. Він зазначив, що 10 травня 2016 року ухвалою суду головуюча суддя залишила його позов без розгляду. В червні 2017 року він отримав скасування ухвали суду від 10 травня 2016 року, справу було повернуто в суд першої інстанції для продовження розгляду. Тому позивач залучив суддю Руднєву Є.А. в якості відповідача по справі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2017 року визначено підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до судді Жовтневого районного суду міста Харкова Іванової Ірини Володимирівни,судді Дзержинського районом суду м. Харкова Руднєвої Олени Олександрівни, прокуратури Харківської області,Харківської місцевої прокуратури № 2, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди - Ленінському районному суду м. Харкова. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2017 року цивільну справу прийнято до розгляду. 28.11.2017 року позивачем подано уточнення до позовної заяви, яким змінено склад відповідачів та виключено третю особу. Позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути солідарно з відповідачів з бюджетних асигнувань на його користь моральну шкоду у розмірі 8960 грн., тобто з кожного по 2986 грн. 67 коп. 11.12.2017 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, яким у якості відповідачів позивачем залишені прокуратура Харківської області, суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Іванова І.В. Мотивування даної заяви доповнено посиланнями на порушення допущені прокуратурою та слідчими в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12014220500000088, в якому він є потерпілим. Того ж дня, 11.12.2017 року, [PERSON] подав уточнену позовну заяву вказавши відповідачів прокуратуру Харківської області, суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Іванову І.В. та Головне управління НП в Харківській області, та просив стягнути з бюджетних асигнувань з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 8960 грн. Та стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України,Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2017 року розгляд справи за позовом [PERSON] до прокуратури Харківської області, судді Жовтневного районного суду м. Харкова Іванової І.В., Головного управління НП в Харківській області про стягнення моральної шкоди продовжено в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення/виклику сторін). 12.01.2018 року прокуратура Харківської області подали до суду відзив на уточнену позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог позивача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року судом залучено у якості третьої особи Державну казначейську службу України. Письмова заява від третьої особи до суду не надходила. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2018 року провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, прокуратури Харківської області, Головного Управління НП в Харківській області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, в частині вимог щодо судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що СВ Жовтневого ВП ГУМП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженню №12014220500000088 щодо заволодіння шахрайським шляхом майном членів ГК «Ясна поляна», за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2015 року прокурора Жовтневого району м. Харкова та прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова було повторно зобов»язано провести ознайомлення з матеріалами кримінального провадження потерпілого [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання своїх обов"язків правоохоронними органами досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, в якому він є потерпілим, йому спричинено моральну шкоду, яку він, із врахуванням уточнень, оцінює на суму 8960 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідачі не виконують своїх обов"язків належним чином, бездіють, порушують і продовжують порушувати його конституційні і процесуальні права, вимоги законодавства України, відповідні відомчі накази і інструкції, йому завдається моральна шкода, яка відповідно норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними, противоправними діями, бездіяльністю. В процесі розгляду справи позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги щодо складу відповідачів, розміру завданої йому шкоди. На день розгляду справи позивачем заявлено що моральна шкода складає 8960 гривень, які він просить стягнути солідарно з відповідачів з бюджетних асигнувань. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова зобов"язано провести ознайомлення з матеріалами кримінального провадження [PERSON], однак не визнано неправомірною бездіяльність слідчого, прокурора, а лише зобов"язано вчинити певні дії, що в даному випадку не може служити безспірною підставою для відшкодування з відповідачів моральної шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії органу досудового розслідування не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання позивача на неодноразові звернення до суду із скаргами та зобов"язання слідчим суддею вчинити певні дії є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого, прокурора незаконними та винними. Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Проте, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається доказів, що внаслідок дій та бездіяльності працівників прокуратури безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди. Позивач обмежився лише загальними посиланнями, розрахунок наданий до суду зроблений з особистих переконань позивача, не довівши факту наявності такої шкоди, в чому вона полягає у відповідності до статті 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона була завдана, наявність причинного зв'язку між протиправною бездіяльністю слідчих, прокурорів та можливим завданням такої шкоди. Суд вважає, що в справі відсутні докази незаконності чи наявності вини у діях чи бездіяльності відповідачів, завдання [PERSON] моральної шкоди, спричиненої саме протиправністю дій відповідачів та причинний зв'язок між ними. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зст.1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що він переносить глибокі моральні страждання, несе додаткові витрати, в результаті спричиненням неправомірних дій правоохоронними органами. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження. Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивач зазначив у якості відповідачів прокуратуру Харківської області, Головне Управління НП в Харківській області. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Державу Україна у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] заявлені до неналежних відповідачів. Таким чином, усе зазначене у сукупності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed