Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського виробничого підприємства "Рутенія-М" Кривоозерського району (далі ПСВП "Рутенія-М") про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 066677, вона являється власником земельної ділянки площею 3,45 га., розташованої в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерскього району Миколаївської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За договором оренди вона передала земельну ділянку в оренду відповідачу. Вважаючи, що термін дії договору оренди сплинув, звернулася до керівництва ПСВП "Рутенія-М" про повернення земельної ділянки, на що їй було відмовлено та відвідавши влітку 2014 року Кривоозерський відділ "Держкомзему" дізналася про укладення 16 березня 2010 року від її імені договору оенди ції ж земельної ділянки з ПСВП "Рутенія-М" строком на 10 років. Посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки від 16.03.2014 року з відповідачем вона не укладала та не підписувала, не уповноважувала його підписувати і членів своєї родини, [PERSON] просила про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що протягом 2010-2013 р.р. умови договору виконувалися сторонами, проведена державна реєстрація договору оренди, а тому підстав для визнання його недійсним не має. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 066677 від 17 грудня 2003 року (а.с.7) належить земельна ділянка площею 3.45 га, яка розташована в межах Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 16 березня 2010 року (а.с. 8-10) володіє та користується ПСВП "Рутенія-М". Договір оренди земельної ділянки від 16.03.2010 року між позивачкою та відповідачем, є укладеним, так як останній зареєстрований 14.12.2010 року у Кривоозерському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" за № 041047600022 (а.с.8-10). Частина 4 статті 124 ЗК України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. -2- У відповідності до ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого набуває чинності. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Про існування договору оренди земельної ділянки, укладеного з ПВСП "Рутенія-М", позивачка дізналася в відділі Держземагенства у Кривоозерському районі у 2014 році , в зв'язку з чим звернулася із позовною заявою до суду. Обставина, що договір оренди земельної ділянки від 16.03.2010 року позивачка не підписувала, підтверджується експертним висновком № 894 від 10 жовтня 2014 року (а.с.116-118). Отже в суді знайшли підтвердження факти, що позивачка не здійснювала передачу об'єкта оренди відповідачеві і не підписувала договір оренди землі, акт погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, акт прийому-передачі об'єкта оренди. Укладання та реєстрація договору оренди від 16.03.2010 року проведена без відома та волевиявлення позивачки, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 15 та ст. 17 Закону України "Про оренду землі" та суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, тому наявні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Що стосується позовних вимог про зобов'язання ПСВП "Рутенія-М" повернути позивачці земельну ділянку площею 3.45 га, розташовану в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерськоого району, суд виходить із положень ст.ст. 215, 216 ЦК України щодо правових наслідків недійсності правочину та ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», якими визначено, що у разі недійсності правочину , кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку. Отже, з урахуванням вищевикладеного, земельна ділянка підлягає поверненню власниці - [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати. На підставі ст. ст. 203, 210, 215, 640 ЦК України, ст. ст. 15, 17, 18, 34 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 124, 125 Земельного кодексу України,

Outcome: approved