Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив змінити дату його звільнення з роботи в ПАТ "Таврійська будівельна компанія" з 30.09.2014 року на день отримання трудової книжки 25.06.2016 року, визнати причини звільнення неправильними та такими, що не відповідають чинному законодавсту. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 22.09.2003 року наказом ВАТ "Херсонський КСВМ" від 22.09.2003 року №144 к/пр, був прийнятий на посаду електромонтер по ремонту і обслуговуванню 3 розряду в цех №1. 01.02.2005 року підприємство ВАТ "Херсонський КСВМ" реорганізовано шляхом приєднання до ЗАТ «Таврійська будівельна компанія», а з 31.05.2011 перейменовано на ПАТ ««Таврійська будівельна компанія».18.08.2014 року він звернувся до прокуратури м. Херсона щодо дотримання вимог законодавства про працю. Звернення перенаправили до державної інспекції з питань праці у Херсонській області, яка встановила порушення трудового законодавства, в тому числі і порушення термінів виплати заробітної плати. Оскільки відповідачем були порушені строки виплати заробітної плати, а саме затримка у виплаті заробітної плати з листопада 2013 по 23.09.2014, то він на ім'я директора ПАТ «Таврійська будівельна компанія» написав заяву про звільнення з 30.09.2014 року на підставі п. 3. ст. 38 КЗпП України від 23.09.2014 року у зв'язку із порушенням підприємством трудового законодавства. В цей же день, прийшов на підприємство, щоб зареєструвати заяву про звільнення, але посадовими особами підприємства безпідставно було відмовлено у реєстрації документа. 23.09.2014 року заяву про звільнення з підприємства за порушення трудового законодавства було відправлено поштою на адресу ПАТ «Таврійська будівельна компанія» із повідомленням про отримання та описом листа. 30.09.2014 року підприємством отримано дану заяву. 03.10.2014 року він прийшов на підприємство забрати наказ про звільнення, так як по графіку йому потрібно було виходити в нічну зміну. Оскільки, працівники наказ відмовились видавати, вимушений був безпосередньо звернутись до директора, який запевнив, що заява в нього на столі і в термін 15 днів отримає наказ і проведуть з ним повний розрахунок. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 02.03.2016, залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18.04.2016 року його визнано звільненим за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 30.09.2016 р., трудовий договір з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» розірвано. Відповідно до записів в копії трудової книжки наказом № 14к- зв від 21.06.2016 року був звільнений з посади за ст. 38 КзпП України за власним бажанням, в результаті чого він втратив право на вихідну допомогу до ст. 44 КЗпП, а тому з ним не проведено повного розрахунку. Вищезазначеними рішеннями встановлено, розірвання трудового договору з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок не виконання відповідачем вимог чинного законодавства. Вказує, що роботодавець, ПАТ «Таврійська будівельна компанія», отримавши його заяву про звільнення з 30.09.2014 року на поставі п. 3. ст. 38 КЗпП України від 23.09.2014 року у зв'язку із порушенням підприємством трудового законодавства та рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 02.03.2016 р. самостійно змінив визначену працівником і судом, причину звільнення з роботи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.11.2017 року справу прийнято до провадження судді Хайдарової І.О. та призначено судовий розгляд. 28.02.2018 року представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив від відповідача не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсон від 02.03.2016 року позов [PERSON] до ПАТ «Таврійська будівельна компанія» про розірвання трудового договору, визнання звільненим за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зобов'язання надати довідку про роботу на підприємстві задоволено, поновлено [PERSON] строк звернення до суду з вказаним позовом; розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк між [PERSON] та ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудового законодавства з 30.09.2014 року; зобов'язано ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати [PERSON] довідку про роботу на даному підприємстві з зазначенням спеціальності та кваліфікації. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.04.2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсон від 02.03.2016 року залишено без змін. Вказаними вище рішеннями встановлено, що 23.09.2014 року [PERSON] було направлено рекомендованими листами з повідомленням відповідачу заяву про звільнення його з посади електромонтера з 30.09.2014 року на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудового законодавства України, яку уповноважена відповідачем особа отримала 30.09.2014 року. З 30.09.2014 року позивач перестав виходити на роботу до ПАТ «Таврійська будівельна компанія». 14.10.2014 року позивачем було направлено відповідачу заяву з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі з листопада 2013 року, провести кінцевий розрахунок та видати трудову книжку. До часу винесення рішення, позивача не повідомлено відповідачем про результати розгляду зазначеної заяви, трудова книжка на видана, заборгованість по заробітній платі не виплачена, розрахунок при звільнені не здійснений. Встановлено, що відповідач своєчасно, в повному обсязі не проводив оплату праці позивача, з листопада 2013 року по 30.09.2014 року,суд прийшов до висновку щодо наявності правових підстав для звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, згідно з поданою ним заявою з 30.09.2014 року. Відповідно до вимог ч. ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно запису у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER], наказом №14-к -зв від 21.06.2016 року, 30 вересня 2014 року його звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвати трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. Згідно із ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильними або такими, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розділу 4 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Затримка видачі трудової книжки, яка не співпадає з днем видачі наказу про звільнення, не тягне за собою юридичних наслідків щодо видачі нового наказу про звільнення. Дане питання врегульоване ч.5 ст. 235 КЗпП України, яка зазначає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, чого в свою чергу і добивається позивач. [PERSON] не надав суду жодного належного доказу, що саме з вини ПАТ "Таврійська будівельна компанія" була затримка видачі трудової книжки, яку він, як зазначено у позовній заяві отримав 25.06.2016 року. Однак, знову ж таки, відповідні докази про отримання трудової книжки саме 25.06.2016 року в матеріалах справи відсутні. Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в практиці Європейського суду з прав людини (далі - Євросуд) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. У свою чергу, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Євросуд, означає, що: «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру» (п. 52 рішення Євросуду по справі «Рябих проти Росії» (2003). З огляну на викладене, з заявлених позовних вимог [PERSON] вбачається зловживання останнім своїми правами, оскільки при наявності виконаного рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 02.03.2016 року, яким було розірвано трудовий договір, визнано [PERSON] звідьненим за п. 3 ст. 38 КЗпП у зв'язку з порушенням трудового законодавства з 30.09.2014 року, останній намагається схилити суд до винесення нового по суті рішення суду, знову ж таки про зміну дати в наказі про звільнення. За викладених обставин, позивачем не було доведено неправомірність дій відповідача щодо видачі наказу та трудової книжки, в зв'язку з чим даний позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed