Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача. Працюючи на підприємстві, він підпадав під вплив фібро генного пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустиму через недосконалість технологічного процесу. 02.08.2007 Українським НДІ промислової медицини позивачу встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. Причиною виникнення професійного захворювання визначено: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі, вільного двоокису кремнію від 10 до 70 %. Згідно з довідкою МСЕК від 01.10.2007 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по ХОЗЛ безстроково. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я відповідно до висновку ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 13.12.2011 позивачу уточнено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), фаза загострення. ЛН другого ступеню. У зв`язку з хронічними професійними захворюваннями порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що позначається на його душевному та фізичному станах. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 118075 грн. Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести робота у шкідливих умовах, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Крім того, позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, підприємство надає необхідні при виконанні робіт засоби індивідуального захисту, додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з десятивідсотковою оплатою від загальної вартості путівки. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] працював у відповідача: з 05.01.1978 по 23.08.1978 в цеху технічного водопостачання і шламового господарства слюсарем-ремонтником шламової дільниці хвостового господарства; з 23.08.1978 по 23.10.1978 на руднику слюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання в кар`єрі; з 23.10.1978 по 15.03.1982 на руднику змінним механіком в кар`єрі; з 15.03.1982 по 02.08.1982 на руднику механіком планово-попереджувальних ремонтів екскаваторів в кар`єрі; з 02.08.1982 по 23.03.1984 на руднику змінним механіком в кар`єрі; з 23.03.1984 по 01.04.1986 на руднику механіком ППР в кар`єрі; з 01.04.1986 по 16.02.1988 на руднику майстром виробничої дільниці з ремонту гірничого обладнання в кар`єрі; з 16.02.1988 по 01.04.1988 майстром з ремонту в кар`єрі на виробничій дільниці з ремонту механічного обладнання на руднику; з 01.04.1988 по 17.09.2001 на руднику механіком виробничої дільниці з ремонту обладнання в кар`єрі змінним; з 17.09.2001 по 01.12.2004 в кар`єрі механіком з ремонту обладнання на виробничій дільниці з ремонту механічного обладнання; з 01.12.2004 по 01.02.2005 в цеху поточних і капітальних ремонтів гірничого дробильно-збагачувального обладнання РЗФ-1, РЗФ-2, ДФ механіком з ремонту обладнання в кар`єрі дільниці з сервісного обслуговування обладнання кар`єра; з 01.02.2005 по 17.05.2005 старшим механіком з ремонту обладнання в кар`єрі в цеху поточних і капітальних ремонтів гірничого дробильно-збагачувального обладнання РЗФ-1, РЗФ-2, ДФ дільниці з сервісного обслуговування обладнання кар`єра; з 17.05.2008 по 30.11.2009 в цеху поточних і капітальних ремонтів майстром ремонтної групи; 30.11.2009 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 42-51). З 12.01.2005 по 21.01.2005, з 29.12.2005 по 13.01.2006, з 18.04.2007 по 04.05.2007, з 25.07.2007 по 09.08.2007 позивач знаходився на стаціонарному обстеженні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини (а.с.15-22). 02.08.2007 зазначеним закладом [PERSON] встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. Про встановлене позивачу професійне захворювання відповідачу направлено повідомлення за формою П-3 (а.с.11). Відповідно до акту №9 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.08.2007 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача, встановленого 02.07.2007 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Згідно з п. 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з слюсарем-ремонтником в цеху технічного водопостачання та шламового господарства (05.01.1978 - 28.08.1978), слюсарем черговим і з ремонту гірничого обладнання в кар`єрі (28.08.1978 - 23.10.1978), змінним механіком в кар`єрі (23.10.1978 - 15.03.1982, 02.08.1982 - 23.03.1984), механіком ППР (15.03.1982 - 02.08.1982, 23.03.1984 - 01.04.1986), майстром і механіком виробничої дільниці в ремонту обладнання в кар`єрі (01.04.1986 - по час розслідування) [PERSON] підпадав під вплив фібро генного пилу, концентрація якого перевищувала ГДК внаслідок недосконалості технологічного процесу. Причиною професійного захворювання визнано: тривала робота (29 років 7 місяців) в умовах впливу фібро генного пилу (а.с.12-14). 25.09.2007 відповідачем направлено позивача на огляд у СМЕ (а.с. 8). При огляді МСЕК 03.10.2007 [PERSON] первинно встановлено профзахворювання з 01.10.2007 безстроково з втратою професійної працездатності - 25 %. Група інвалідності не встановлена (а.с.9-10). Відповідно до висновку ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 13.12.2011 позивачу уточнено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), фаза загострення. ЛН другого ступеню (а.с. 31). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я через загострення професійного захворювання позивач в період з 08.04.2008 по 25.04.2008, з 11.03.2009 по 24.03.2009, з 11.10.2010 по 29.10.2010, з 28.11.2011 по 16.12.2011, з 05.02.2013 по 26.02.2013, з 03.03.2014 по 14.03.2014, з 31.03.2015 по 21.04.2015, з 18.04.2016 по 06.05.2016, з 03.04.2017 по 19.04.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини (а.с.23-41). Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 50 % безстроково із встановленням ІІІ групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника ПРАТ «ІНГЗК», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 45000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial