Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом 21.07.2020 року обґрунтовуючи тим, що 23.07.2007 року між нею та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №784/ФКВ-07 «Споживчий кредит з щомісячним поверненням частини кредиту та щомісячною сплатою процентів», згідно якого банк зобов`язався надати їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США в порядку і на умовах, визначених цим з метою кредитування - поточні потреби (п.1.4 кредитного договору). Відповідно до п.3.1 в якості забезпечення виконання нею своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, вона уклала з банком договір іпотеки нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав їй на праві власності. 30.06.2010 року, відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань права кредитора від ТОВ «Український промисловий банк» перейшли до ПАТ «Дельта Банк». 18.03.2019 року через електронний майданчик електронної торгової системи dgf.рrozorro.sale було здійснено продаж даного активу ПАТ «Дельта Банк» - права вимоги за вищезазначеним кредитним договором із забезпеченням будинком - лот F11GL37050. Початкова (стартова) ціна лоту 2 407 447,19 грн. Відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b переможцем електронного аукціону став учасник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП», ціна продажу лоту становить 794 457,57 грн. За результатом проведеного аукціону, оформленого вищезазначеним протоколом, 12.04.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним вищезазначеним договором. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» звернувшись до державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є. зареєстрував право власності на будинок, внаслідок прийняття державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є. рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 15.08.2019 року про реєстрацію права власності на будинок, за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» внесеного державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є., номеру запису про право власності 32840884. Перехід права власності на будинок, реєстрація якого відбулась на підставі рішення державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є. від 15.08.2019 року, є незаконним. За умовами вищезазначеного кредитного договору ТОВ «Український промисловий банк» надав їй кредитні кошти у розмірі 50 000,00 доларів США. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими їй кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, позивач та банк визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як в судовому порядку, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчувати майно іпотекодавця без згоди останньої на його відчуження, дія якого продовжувалась на момент прийняття оскаржуваного рішення. Тобто, будинок, який використовується нею як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за відповідачем ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» як забезпечення виконання позивачем умов вищезазначеного кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Отже, у державного реєстратора Науменко О.Є. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП». 14.05.2019 року вона отримала від ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» вимогу про усунення порушення від 08.05.2019 року. Аналогічні вимоги отримали в цей же день і треті особи. У цій вимозі відповідачем вказано, що до нього перейшло право вимоги за іпотечним договором від 23.07.2019 року, а також те, що у разі залишення даної вимоги без задоволення, відповідач почне процедуру стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 23.07.2019 року. 23.07.2019 року вона не укладала будь-якого іпотечного договору з будь-якою особою, більше того - на момент отримання цієї вимоги до настання дня - 23.07.2017 року залишилося більше двох місяців. Таким чином, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» у листі від 08.05.2019 року не було дотримано імперативних вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо вимоги про усунення порушень щодо: змісту порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» у цій частині не було дотримано встановленої законом форми вимоги про усунення порушення, а тому ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» був не вправі приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до Додатку №1 до вищезазначеного договору купівлі-продажу майнових прав (відступлення права вимоги) від 12.04.2019 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» та п.1.1 цього Договору, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» отримав право вимоги до нього та поручителя у загальному розмірі 3101047,40 грн. 14.05.2019 року вона отримала від ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» вимогу про усунення порушення від 08.05.2019 року у якій ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» вимагав сплатити на його користь 84407,96 доларів США та 836393,83 грн. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» мав би право правомірно вимагати від позивача та/або поручителя виконання зобов`язання у іноземній валюті за умови виданої Національним банком України індивідуальної ліцензії або наявності судового рішення про стягнення боргу з позивача у іноземній валюті. Вона стверджує, що у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» не має такої ліцензії, а також не існує судових рішень про стягнення з неї боргу за вищезазначеним кредитним договором у іноземній валюті. Отже, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП», у цій частині, не було дотримано встановленої законом форми вимоги про усунення порушення щодо валюти та дійсного розміру виконання боржником зобов`язань, а тому ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» був не вправі приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Крім, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 року у справі №357/6928/13-ц стягнуто з неї та поручителів на користь ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 675 472,13 грн., як заборгованість за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року: тіло кредиту - 476 649,37 грн., відсотки - 198 822,76 грн. Вищезазначене судове рішення є в наявності у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП», про що свідчить акт приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги від 12.04.2019 року. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Отже, кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Таким чином, дійсне право вимоги до неї та інших осіб за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року є фіксованим у розмірі 675 472,13 грн. і не може змінюватись. Тому, вона має виконувати порушене зобов`язання за цим кредитним договором у розмірі 675 472,13 грн., а не будь-якому більшому розмірі. 14.05.2019 року вона отримала від ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» лист з назвою «Повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення» від 08.05.2019 року №08-05(9). Будь-які документи, у тому числі докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні до даних листів не додавалось, а також ніяким чином не передавались. За таких обставин, не отримавши від ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» доказів переходу до нього, як до нового кредитора прав у зобов`язанні за вищезазначеним кредитним договором, вона має право лише на погашення заборгованості первісному кредитору, тобто ПАТ «»Дельта Банк». Пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки було надано державному реєстратору такі документи: договір відступлення права вимоги від 12.04.2019 року; вимога ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» про усунення порушень; додаткова угода №1 до іпотечного договору від 23.07.2007 року; іпотечний договір від 23.07.2019 року; звіт про оцінку майна від 09.08.2019 року; технічний паспорт на будинок від 30.07.2019 року. Ні вона, ні члени її сім`ї не допускали будь - кого для огляду та обміру будинку, у тому числі: ні представників ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» ні будь-яких інших осіб, що склали за його дорученням технічний паспорт та будинок від 30.07.2019 року. Отже, технічний паспорт на будинок від 30.07.2019 року виготовлено з порушенням інструкцій і не відповідає вимогам законодавства. Крім цього, державному реєстратору не надано жодного документа, який би свідчив про факт передачу права вимоги за основним зобов`язанням від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, подані ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» документи (вимога про усунення порушень, технічний паспорт), що разом з іншими документами розглядалась державним реєстратором і мали наслідком прийняття ним оскаржуваного рішення, не відповідають вимогам, встановленим законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. За таких обставин державний реєстратор мав утриматись від прийняття оскаржуваного рішення і відмовити ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» в державній реєстрації прав. Тому, просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень індексний номер: 48263544 від 15.08.2019 року про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», внесеного державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Оленою Євгеніївною, номер запису про право власності: 32840884 та стягнути судові витрати. 07.08.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.08.2020 року державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Оленою Євгеніївною подано відзив, в якому зазначено, що до неї, як до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, звернувся представник за довіреністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» Сорокін Олександр Валерійович з заявою про реєстрацію прав власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Проаналізувавши документи, подані заявником, із дотриманням строків, передбачених законодавством, нею було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з подальшою реєстрацією права власності на підставі договору іпотеки, як задоволення вимог іпотекодержателя на даний об`єкт нерухомого майна. [PERSON] , як представником ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», для реєстрації права власності було надано всі необхідні документи, а саме: договір про відступлення права вимоги від 12.04.2019 року №601, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»; іпотечний договір від 23.07.2007 року №3317, 3318, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.Г.; додаткова угода №1 від 20.09.2007 року №3976. Посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.Г.; технічний паспорт від 30.07.2019 року; звіт про оцінку майна від 09.08.2019 року, виданий товариством з обмеженою відповідальністю «Харківексперт»; вимога про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором; рекомендоване повідомлення від 08.05.2019 року №0910809307022, отримане 14.05.2019 року. За результатами розгляду заяви, державним реєстратором Науменко О.Є. прийнято рішення від 15.08.2019 №48263544, на підставі якого відкрито розділ №1895111232103, зареєстровано записи про іпотеку 32840873, про обтяження №32840875 та внесено запис про право власності №32840884 за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Позивач надсилав скаргу до Міністерства юстиції України в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав та отримав відмову у задоволенні скарги у зв`язку з тим, що державним реєстратором прийнято рішення відповідно до законодавства. Просила позовні вимоги залишити без задоволення. 31.08.2020 року позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що аналіз змісту наказу МЮУ від 03.01.2020 року №9/7 вказує на те, що підстави з яких вона просила Міністерство юстиції України скасувати оскаржуване рішення державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олени Євгеніївни відмінні від підстав наведених у позовній заяві, тому просила врахувати цю відповідь при розгляді справи. 29.09.2020 року представник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», адвокат Щебуняєв Михайло Вікторович подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 23.07.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №784/ФКВ-07. Відповідно до умов даного договору банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 50000,00 доларів США, з розрахунку 14,6% річних за весь час фактичного користування кредитом, для поточних потреб. Відповідно до п.3.1 Договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, позичальник 23.07.2007 року уклав з банком іпотечний договір. Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок, загальною площею 181 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності позивачу. Іпотечний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В. за реєстровим номером 3317. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». Відповідно до п.4.1 зазначеного договору, в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» право вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року та іпотечним договором від 23.07.2007 року. 12.04.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №1289/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» право вимоги за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року. 12.04.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» був укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №3317 від 23.07.2007 року. Відповідно до вищезазначених договорів відступлення права вимоги було змінено кредитора з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». У зв`язку з тим, що позивач не виконала свої договірні зобов`язання та не сплатила суму заборгованості ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», останній задовольнив свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки (будинку) у власність в рахунок виконання основного зобов`язання відповідно до п.4.4.1 іпотечного договору та ст.37 Закону України «Про іпотеку». Позивач є громадянином Грузії та має паспорт громадянина Грузії [NUMBER] , це підтверджується кредитним договором від 23.07.2007 року №784/ФКВ-07 та іпотечним договором від 23.07.2007 року реєстровий №3317. У зв`язку із тим, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», які на думку позивача були порушені при проведенні державної реєстрації права власності на будинок, не розповсюджуються на нерезидентів України, такі підстави позову не можуть бути прийнятті судом при розгляді даної справи. Пунктом 4.4 розділу 4 Іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет шляхом набуття права власності відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». На виконання п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» були направлені повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення позивачу та третім особам, які ними були отриманні, про що позивач зазначає в позовній заяві. В інформаційні довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в графі «підстави виникнення права власності» не зазначено як підставу виникнення права власності звіт про оцінку майна від 09.08.2019 року та технічний паспорт на будинок від 30.07.2019 року. Відтак посилання позивача, що документи, які були надані державному реєстратору для реєстрації права власності не відповідають вимогам встановленим законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно є безпідставними та необгрунтованими. Станом на дату подачі цих пояснень договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором 3317 від 23.07.2007 року та договору купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року №1289/К не визнано недійсними та борг за основним зобов`язанням не погашено. Посилання позивача про те, що вона не згодна із сумою заборгованості на дату відступлення права вимоги не є підставою для скасування державної реєстрації права власності. 11.10.2019 року та 12.11.2019 року позивачем були подані скарги до Міністерства юстиції України в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав. 03.01.2020 року наказом №9/7 комісія Міністерства юстиції України повідомила позивача про здійснення державної реєстрації прав на будинок здійснена державним реєстратором відповідно до норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав. На підставі викладеного, вважає, що у позивача відсутні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, 11.11.2020 року подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, представник відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», надав суду письмові пояснення по суті позову, які зводяться до того, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на позивача, так як положення цього закону у редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, не розповсюджувалась на позивача, яка на момент отримання позики і укладення іпотечного договору не була громадянкою України. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було дотримано усі вимоги Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення на іпотечне майно, а тому він не повинен був передавати боржникові (позивачу) доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Інші доводи позивача, наведені у позовній заяві представник відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не спростовує. Позивач вважає, що письмові пояснення представника відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не грунтуються на положеннях чинного законодавства, не спростовуються фактичними обставинами виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку не виконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусового стягувати (відчужувати без згоди власника). На момент прийняття України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач є громадянкою України і, відповідно, продовжувала нести зобов`язання за кредитними та іпотечними договорами, як громадянка України. ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не було дотримано приписів ст.517 ЦК України в частині надання позивачу доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім цього, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не дотримано приписи 2 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Як зазначено у позовній заяві і не заперечується ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», останній не передав позивачу докази переходу до ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» прав у кредитному зобов`язанні за кредитним договором. Таким чином, в цій частині, доводи представника відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» також не є слушними. Щодо інших доводів, наведених у позові, представником відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не наведено будь-яких спростувань або заперечень. Також, представник відповідача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» зазначає, що у результаті скарги позивача Міністерством юстиції України останньому відмовлено у скасуванні оскаржуваного рішення наказом МЮУ від 03.01.2020 року №9/7. Аналіз змісту наказу вказує на те, що підстави з яких позивач просив Міністерство юстиції України скасувати оскаржуване рішення ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» відмінні від підстав наведених у позовній заяві. Відповідач, Державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олена Євгеніївна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третіх осіб, [PERSON] , в судовому засіданні позов визнав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , є громадянкою України (ідентифікаційний код: [NUMBER] ) та проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.169-170). 23.07.2007 року був укладений кредитний договір №784/ФКВ-07 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] . Відповідно до п.1.1 банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення. Строковості та платності грошові кошти у сумі 50 000 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2 договору строк кредитування - 180 місяців. Відповідно до п.1.3 договору, дата повернення кредиту - 22.07.2022 рік. Відповідно до п.1.4 договору, мета кредитування - поточні потреби. Відповідно до п.2.1 договору, для видачі кредиту банк відкриває рахунок № [NUMBER] в КРУ ТОВ «Укрпромбанк». Днем надання кредиту є день перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника або за його заявою - рахунок контрагента-продавця товарів/робіт/послуг або день одержання позичальником готівкових котів із каси банку. Відповідно до п.2.4 договору, повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менше як 277 доларів США 78 цент по 20 число (включно) кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до п.3.1 договору, виконання позичальником зобов`язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій. Інших платежів, передбачених договором) забезпечується іпотекою житлового будинку за адресою [ADDRESS] , заставною вартістю 474 700 грн. 00 коп., який належить [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Міністерством юстиції Грузії в травні 2005 року, тимчасова посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] , видана відділом ГІРФО ГУ МВС України в Київській області, 02.06.2004 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] та порукою [PERSON] та [PERSON] 23.07.2007 року був укладений Додатковий договір №1 до кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] (а.с.23-26), з п.1 якого вбачається, що внесено зміни та викласти п.1.1, п.2.4 кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року в наступній редакції, а саме п.1.1 сума кредиту 64722 доларів США 00 центів; п.2.4 повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менше як 363 доларів США 61 цент по 20 число (включно) кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту. П.2 даного Додаткового договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року залишаються без змін. 13.11.2002 року був укладений договір дарування жилого будинку між [PERSON] та [PERSON] (а.с.15), з якого вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок в цілому має 113,6 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці з такими надвірними будівлями та спорудами: гараж, повітка-літня кухня з льохом, альтанка з льохом, гараж, огорожа. Договір посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.В. 23.07.2007 року був укладений договір поруки №784/1/ZФПОР-07 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] (поручителем), що проживає за адресою: [ADDRESS] , тимчасова посвідка на постійне проживання серії [NUMBER] видана відділом ГІРФО ГУ МВС України в Київській області, 16.01.2007 року, та [PERSON] (боржник) уклали цей договір про те, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, за яким останній зобов`язаний до 22.07.2022 року повернути кредит у розмірі 50000 доларів США 00 центів, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. 20.09.2007 року був укладений додатковий договір №1 до договору поруки №784/1/ZФПОР-07 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] (поручителем), та [PERSON] (боржник)(а.с.28), з п.1 якого вбачається, що внесено зміни в п.1 Договору поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, а саме поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, за яким останній зобов`язаний до 22.07.2022 року повернути кредит у розмірі 64722 доларів США 00 центів, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. П.2 даного додаткового договору №1 до договору поруки передбачено, що всі інші умови договору поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року залишаються без змін. Судом встановлено, що 23.07.2007 року був укладений іпотечний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В., зареєстровано в реєстрі за №3317 (а.с.31-34). Відповідно до п.1.1 даного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладений між іпотекодержателем і іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний іпотекодержателю до 22.07.2022 року повернути кредит у розмірі 50000 доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14,6% річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.1.2 даного договору предметом іпотеки є житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Відповідно до п.1.3 даного договору сторони оцінюють предмет іпотеки у 474 700 грн. 00 копійок. Судом встановлено, що відповідно до іпотечного договору від 23.07.2007 року банк є Іпотекодержателем, а позивач Іпотекодавцем. За цим договором Іпотекодавець надав в іпотеку Іпотекодержателюбудинок, який розташований в [ADDRESS] у якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 23.07.2007 року №784/ФКВ-07. 23.07.2007 року була укладена Додаткова угода №1 до іпотечного договору (а.с.35) з якої вбачається, що пункт 1.1 Іпотечного договору викладено в наступній редакції: «Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року та додатковим договором №1 від 20.09.2007 року (також будь-якими змінами і доповненнями до нього, в тому числі стосовно зміни процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту) укладеними між іпотекодержателем та іпотекодавцем за умовами якого останній зобов`язаний іпотекодержателю до 22.07.2022 року повернути кредит у розмірі 64 722 доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14,6 річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках передбачених кредитним договором та додатковим договором №1 від 20.09.2007 року, інші умови пункту 1.1 та умови іпотечного договору залишаються без змін. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Як вбачається з Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b (а.с.36-37), 18.03.2019 року відбувся електронний аукціон щодо продажу лоту, а саме право вимоги за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладений з фізичною особою. Житловий будинок загальною площею - 181,00 кв.м., житловою площею 113,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Іпотекодавцем є позичальник. Договір поруки із фізичною особою. Продаж відбувся за згодою заставодержателя. Переможець електронних торгів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп». Сума, яка підлягає сплаті 794 457,57 грн. 12.04.2019 року був укладений договір №1289/К купівлі-продажу майнових прав(а.с.38-40), з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, уклали договір №1289/К купівлі-продажу майнових прав. 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки(а.с.43-44) з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року. Відповідно до п.1.1 на умовах цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/2/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258. 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки(а.с.45-46), з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року. Відповідно до п.1.1 на умовах цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», а новий кредитор набуває права вимоги за договором поруки №784/1/ZФПОР-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258. 12.04.2019 року був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором(а.с.47-48), з якого вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» уклали договір про купівлю-продаж (відступлення) права вимоги за іпотечним договором. Відповідно до п.1.1 на умовах цього договору, договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-01-28-000063-b від 18.03.2019 року,ПАТ «Дельта Банк» передає (відступає) новому іпотекодержателю ТОВ«ЕС.ДІ.СІ.Груп» за іпотечним договором б/н від 23.07.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим Сніговою К.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу зареєстрованим 23.07.2007 року за реєстровим №3317, що укладений між ТОВ Український промисловий банк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та боржником, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанку» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2258. З п.1.2 цього договору (а.с.47), вбачається, що відповідно до договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за основним договором, передав в іпотеку нерухоме майно,а саме житловий будинок, загальною площею 181,0 кв.м., житловою площею 113,6 кв.м., розташований в [ADDRESS] . Як вбачається з акту приймання-передачі кредитної справи, відповідно до договору №1289/К купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2019 року (а.с.49), ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» кредитну справу №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року. З акту приймання-передачі від 11.04.2019 року (а.с.50-51), вбачається, що [PERSON] заступник начальника відділу стягнення заборгованості фізичних осіб упрвавління примусового стягнення заборгованості департаменту по роботі з державною виконавчою службою та супроводження справ про банкрутство передала, а [PERSON] начальник управління адміністрування активних операції прийняла документи виконавчого провадження по [PERSON] , про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» згідно кредитного договору №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року. У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору та існуванням заборгованості, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» звернулося до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за собою як іпотекодержателем права власності на зазначену вище квартиру. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.67-70) вбачається, що12.08.2019 року державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району, Київської області Науменко Оленою Євгеніївною зареєструвала право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмежено відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп». Підстава виникнення права власності: договір відступлення права вимоги від 12.04.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, №601; вимога про усунення порушень та повернення заборгованості, серія та номер б/н, видавник ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп»; додаткова угода №1 до іпотечного договору від 23.07.2007 року, серія та номер:3317, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; іпотечний договір від 23.07.2007 року, серія та номер:3317, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 08.05.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були направлені повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення (а.с.52, 56, 60), з яких вбачається, що їх було повідомлено про те, що 12.04.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» було укладено договори про відступлення прав вимоги, за яким до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Починаючи з 12.04.2019 року усі платежі за вказаними вище договорами просили здійснювати за реквізитами ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп». Також, 08.05.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були направлені вимоги про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором №784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року. Сума заборгованості за основним зобов`язанням - 59 633,35 доларів США, заборгованість за нарахованими відсотками - 24 774,61 долар США, заборгованість за нарахованою пенею - 836 393,83 грн., загальна сума заборгованості складає: 84 407,96 доларів США та 836 393,83 гривні, що підтверджується вимогами (а.с.53-54, 57-58, 61-62). У п.4.1 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки; якщо у триденний строк після загибелі, пошкодження чи втрати предмета іпотеки іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п.3.1.8 цього договору; порушення іпотекодавцемобов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання; якщо інша, ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки. П.4.4договору передбачено, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги. 27.08.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі №357/6928/13-ц 2/357/2497/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.64-66), яким позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 675 472,13 грн. та судові витрати в розмірі 3441,00 грн. Рішення набрало законної сили 09.09.2013 року. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У п.4.3 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього договору. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» перед укладанням договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги з ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» не виконала вимоги ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги письмово не повідомила іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Згідно із частинами першою та другою статті 37 ЗУ «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, правовою підставою переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», міг бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності квартири за банком. Судом встановлено, що між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» і позивачем відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та правовою підставою для реєстрації права власності квартири за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп». Частиною третьою ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV)передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Статтею 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року (справа № 306/2053/16-ц провадження № 14-22цс19). Тобто, державний реєстратор має дотримуватись пункту 57 Порядку № 1127 і, крім документів, передбачених у п. 61 Порядку №1127, вимагати від іпотекодержателя подання документу, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину - перевірити розрахунок боргу, встановити розмір заборгованості, його безспірність. Документом, який підтверджує факт настання або ненастання події, з якими закон/договір іпотеки пов`язує можливість переходу права власності на предмет іпотеки, має в обов`язковому порядку вимагатися державним реєстратором в силу наведених приписів законодавства, і державна реєстрація може здійснюватися виключно за умови подання такого документа, незалежно від подання інших документів, що наведені у ст.10, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для з`ясування обставин порушення строків погашення кредиту та відсотків за його користування державний реєстратор повинен вимагати оригінали документів, що підтверджують факт порушення умов кредитного договору, зокрема: оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів, які слугували підставою для прийняття державним реєстратором, рішення про реєстрацію переходу права власності на будинок державний реєстратор прийняв за відсутності документів, які підтверджують факт порушення умов кредитного договору. Отже, державна реєстрація за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» права власності на будинок була проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 10 та 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому дане рішення є протиправним. Судом встановлено, що [PERSON] момент укладання кредитного договору мала тимчасову посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] , виданий відділом ГІРДО ГУМВС України в Київській області, 02.06.2005 року, ідентифікаційний код [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] . 23.12.2009 року [PERSON] Білоцерківським МВМ №1 ГУ МВС України в Київській області був виданий паспорт громадянина України, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] (а.с.169-170). Як вбачається з довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №15.2-03/3321 від 01.09.2020 року (а.с.171), вбачається, що [PERSON] з 26.12.2009 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що житловий будинок підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 250 кв. метрів. Доказів про наявність у власності [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного спірного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. Груп» укладено не було, а позивач як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зверталася із скаргою на дії державного реєстратора Науменко О.Є. до комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. З наказу №9/7 від 03.01.2020 року (а.с.136), вбачається, що [PERSON] відмовили у задоволенні скарги від 11.10.2019 року та 12.11.2019 року, у зв`язку з тим, що державним реєстратором прийнято рішення відповідно до законодавства. Підстава: висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.11.2019 за результатами розгляду скарг [PERSON] від 11.10.2019 року та 12.11.2019 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.10.2019 за №35759-33-19 та 14.11.2019 за №39665-33-19. Разом з тим, державним реєстратором при вчинені державної реєстрації прав на нерухоме майно не було враховано, що згідно умов договору іпотеки від 23.07.2007 року, житловий будинок [ADDRESS] , був переданий в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором кредиту №784/ФКВ-07, укладеним між позичальником та іпотекодавцем 23.07.2007 року, кредит наданий в іноземній валюті, будинок не перевищує площу у 250 кв.м. та не враховано дію мораторію на стягнення майна громадян. Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Разом з тим, суд вважає, що вимоги заявлені до відповідача - Державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олени Євгенівни не підлягають до задоволення з наступних підстав. Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду №570/3439/16-ц. Таким чином, враховуючи, що спір у [PERSON] виник саме з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» з приводу порушення останнім її права власності на житловий будинок внаслідок дій Товариства щодо реєстрації за ним такого права, отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначила співвідповідачем. В даному випадку державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того чи був від залучений у справі чи ні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 630 грн. 60 коп.

Outcome: partial