Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 січня 2013 року помер [PERSON] - її та відповідача [PERSON] батько. В зв'язку з його смертю відкрилась спадщина на житловий будинок №99 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Виноградова в с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. Заповіту батько не залишив, тому спадкоємцями його майна за законом являються його діти: дочка [PERSON], позивачка, та син [PERSON] - відповідач. Позивачка [PERSON], своєчасно подала заяву до Кисво-Святошипської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини батька, в зв'язку з чим нотаріальною конторою 23 січня 2013 року була відкрита спадкова справа за №36/2013 до майна батька [PERSON]. Інший спадкоємець її брат та відповідач [PERSON], заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини батька не подавав Таким чином її брат [PERSON], відповідач у справі, являється таким, що відмовився від спадщини батька [PERSON]. [PERSON] не являється спадкоємцем, так як розірвала шлюб зі своїм чоловіком, їхнім батьком, [PERSON], ще 20 травня 2002 року. Після збігу 6 місяців з дня смерті батька 18 квітня 2014 року, позивачка [PERSON], звернулась з заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності за законом на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за №99 по вул. Виноградова в с. Малютянка, але отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про що нотаріусом була видана постанова від 18 квітня 2014р. за № 967/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Її батько [PERSON], проживаючи разом зі своїм батьком, [PERSON] на час його смерті 12 вересня 2001 року, фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Також фактично прийняв спадщину після смерті 31 травня 1998року своєї дружини, та її бабусі [PERSON] і дід [PERSON], але юридично не оформив своїх спадкових прав. Свого часу, ще Центральним статистичним управлянням СРСР були затверджені 12.05.1985р. за №5-24-26 "Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів». За змістом зазначеного підзаконного акта виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. На виконання постанови РМ УРСР від 11.03.1985р. №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатковими списками громадян, яким ці будинки належали. Проте незважаючи на внесення записів в погосподарські книги, спадкодавці [PERSON], та після її смерті її чоловік [PERSON] своє право власності на житловий будинок в БТІ не зареєстрували. Наказом Держжитлокомунгоспу 13.12.1995р. за №56 було затверджене "Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", зареєстроване в МЮ України 18.02.2002р.(з подальшими змінами), і зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації власності до часу набрання чинності ЦК України 2003р. та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивачка зазначила, що її баба та дід в зв'язку з похилим віком, поганим станом здоров'я та правовою необізнаністю не змогли належним чином оформити своє право власності на житловий будинок. ЇЇ батько [PERSON], який раптово помер 14 січня 2013 року у віці 44 років, хоч фактично і прийняв спадщину, також юридично не оформив своїх спадкових прав. Тому, позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок №99 з відповідними господарськими будівлями та спорудами по вул. Виноградова в с.Малютянка Києво-Свягошинського району Київської області. Позивачка в судове засідання не зявилася. До суду направила заяву, в якій просила суд справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився. До суду також направив заяву про розгляд справи без представника сільської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився. До суду направив заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, проти позову не заперечував, від спадщини відмовився в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивачки підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.01.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-ОК № 269078, актовий запис № 03 від 16.01.2013 року, місце реєстрації виконавчий комітет [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Померлий [PERSON] був батьком позивачки [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії І-ОК № 224893, актовий запис № 11 від 29.08.1992 року, місце реєстрації виконавчий комітет [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. До майна [PERSON], померлого 14.01.2013 року, Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 36/2013. Згідно копії спадкової справи вбачається, що до складу спадкового майна [PERSON] увійшов житловий будинок № 99 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташовані по вул. Виноградова в с. Малютянка, Києво-Святошинського району Київської області, належного померлій 31.05.1998 року [PERSON], яка була матірю [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії І-АГ № 364325, спадкоємцем якої за законом був її чоловік [PERSON], який помер 12.09.2001 року, котрий спадщину, що залишилася після смерті дружини фактично прийняв, але юридично не оформив своїх прав, спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON], який спадщину, що залишилася після смерті батька також фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Факт належності житлового будинку, що за адресою: вул. Виноградова, 99, с. Малютянка, Києво-Святошинського району Київської області, та поживання в ньому [PERSON] бабусі позивачки та відповідача [PERSON], а також [PERSON], їхніх дітей [PERSON] та [PERSON], підтверджується витягом із погосподарських книг за 1971-1973 року та за 1974-1976 року. Відповідно до довідки Київського обласного державного архіву № 01-17-1343 від 14.08.2015 року, згідно архівного фонду № 13, що знаходиться на зберіганні в Київському обласному державному нотаріальному архіві, після смерті гр. [PERSON], померлої 31.05.1998 року, спадкова справа не заводилась та не видавалась з 31.05.1998 року по 2000 року включно. Згідно відповіді комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 642 від 20.08.2013 року право власності на будинок № 99, що розташований в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Виноградна не зареєстровано. Загальна площа будинку складає 28.4 кв.м., житлова 25,6 кв.м. Домоволодіння має наступні господарські будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А», сарай «Б», погріб літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа 1-2. Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що житловий будинок № 99, що розташований в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Виноградна, як [PERSON], [PERSON] так і [PERSON] за життя юридично не було оформлено, а тому державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 967/02-31 від 18.04.2014 року, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст.1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved