overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 18.07.2003 року її батько [PERSON], який помер 03.12.2005 року, посвідчив у Павелківській сільській раді заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 83 згідно якого все своє майно заповів своїм дітям : [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Заявник прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотконтори, однак вона не може реалізувати своє право на її оформлення, оскільки у заповіті при написанні її прізвища було допущено механічну помилку, а саме записано прізвище не "Ріпенчук" а "Репінчук". Просить встановити факт належності їй - [PERSON], зазначеного заповіту . Заявник надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій вимоги підтримує з підстав, викладених в заяві та просить її задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON], в судове засідання не з"явився, направив заяву в якій просив справу розглянути в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.07.2003 року Павелківською сільською радою посвідчено заповіт зареєстрований у реєстрі за № 83 від імені [PERSON] на користь дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом (а.с.4). Однак згідно копії паспорта, копії свідоцтва про одруження прізвище заявника "Ріпенчук", а не "Репінчук" (а.с.5,7). Також в свідоцтві про народження заявника її батьком записаний [PERSON], що підтверджує родинні відносини між батьком та дочкою (а.с.6). Виходячи із аналізу наведених доказів, та визнанням заяви заінтересованою особою, суд прийшов до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу, а саме заповіту від 18.07.2003 року знайшов своє підтвердження матеріалами справи. Підтвердження факту належності вказаного заповіту в даний час не можливе в позасудовому порядку в зв"язку зі смертю спадкодавця та необхідне заявнику для реалізації спадкових прав. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт належності документу, а саме акту передачі в приватну власність житлового будинку побудованого колгоспом ім. Мічуріна в с. Новокостянтинівка від 1992 року на ім'я "Дюльгер Івана Івановича", затвердженого рішенням виконкому Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області № 18 від 26.10.1994 року. В судове засідання заявник не зявився, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, посилаючись на викладені у ній обставини. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву, про розгляд справи за відсутності представника. Розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява обґрунтована, виходячи з наступних підстав. Відповідно до акту від 1992 року, головою колгоспу ім. Мічуріна Братського району Миколаївської області переселенцю [PERSON] переданий будинок з господарськими спорудами, що побудований у 1981 році колгоспом ім. Мічуріна в с. Новокостянтинівка, де прізвище переселенця, тобто заявника вказано як "Дюльгер" замість "Дюлгер". Рішенням виконавчого комітету Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області № 18 від 26.10.1994 року було затверджено акт передачі в приватну власність переселенцю житлового будинку, побудованого колгоспом ім. Мічуріна в с. Новокостянтинівка, та вирішено питання про реєстрацію Вознесенським МБТІ виданих документів, де прізвище переселенця внаслідок помилки вказано як "Дюльгер" замість вірного "Дюлгер". В свідоцтві про народження та паспорті прізвище заявника вказано як "Дюлгер". Виправити вказану помилку, яка могла виникнути при перекладі з російської на українську мови, заявник на даний момент не має можливості. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник не має іншої можливості усунути розбіжності у написанні прізвища в акті передачі в приватну власність переселенцю житлового будинку побудованого колгоспом ім. Мічуріна в с. Новокостянтинівка від 1992 року. За таких обставин заява підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що 30 грудня 1997 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Заповіт не змінювався та не скасовувався. 02 серпня 1998 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яка складається із домоволодіння в с.Давидівка, Сторожинецького району, Чернівецької області та права на земельну частку пай, що розташований на території с.Давидівка, Сторожинецького району Чернівецької області, розміром 1,58 га. За позивачем, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.11.2014 року по справі №723/2316/14-ц визнано право власності на спадкове майно за заповітом, яке складається із житлового будинку літ. "А-1", сараїв літ. "Б, В, Г", що по вул.Мічуріна, 83, в с.Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області. Однак отримати право на земельну частку (пай) в нотаріальному порядку позивач не може, у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0148793, який видавався на ім'я [PERSON] 08 червня 1996 року втрачено. Посилаючись на обставини викладені вище позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 1,58 га, що розташований в с.Давидівка, Сторожинецького району Чернівецької області та належав [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0148793 від 08.06.1997 р. В судове засідання позивач [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада, в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечувала проти задоволення позову. Судом встановлено, що 30 грудня 1997 р. [PERSON] склала на імя позивача заповіт, згідно якого заповіла позивачу належне їй майно. Заповіт складено в Давидівській сільській раді та зареєстровано в реєстрі за № 45 (а.с.7). Судом, згідно Свідоцтва серії 1-МИ №028369 про смерть виданого 16.01.2007 р., встановлено, що 02.08.1998 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. Спадкове майно знаходиться в с.Давидівка Сторожинецького району, по вул.Мічуріна, 83, та складається з будинковолодіння та права на земельну частку (пай) розміром 1,58 га, яка перебуває у колективній власності селянської спілки "Заповіт". Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області за позивачем визнано право власності на будинковолодіння (а.с.6). Інших спадкоємців судом не встановлено. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Стаття 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Зважаючи на визнання відповідачем позову та відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай), суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на земельну частку (пай). Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 1216, 1220, 1233, 1258, 1261, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що згідно з рішенням Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 80 від 21 серпня 1996 року їй була передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,053 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №075931, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Однак у вказаному державному акті було допущено помилку та замість правильного "[PERSON]" прізвище власника записано як "[PERSON]". Але при намаганні отримати кадастровий номер на земельну ділянку відділом Держземагенства у Овідіопольському районі їй було роз'яснено, що для внесення змін у прізвище власника земельної ділянки та видачі відповідних документів необхідно встановити факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку дійсно належить заявниці. У зв'язку з викладеним заявниця просить суд встановити юридичний факт належності їй державного акту серії І-ОД № 075931 на право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,053 га за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала, а заінтересована особа вимоги заяви визнав та підтвердив, що заявниця є його дружиною та є власником земельної ділянки загальною площею 0,053 га за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши пояснення заявниці та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно з паспортом, який виданий 07 травня 2010 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, прізвище заявниці є "[PERSON]". Рішенням Сухолиманської сільської ради від 21 серпня 1996 року заявниці у приватну власність було передано земельну ділянку загальною площею 0,053 га за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення складено російською мовою та прізвище заявниці зазначено як "[PERSON]". 09 вересня 1996 року Сухолиманська сільська рада Овідіопольського району Одеської області видала заявниці державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №075931, відповідно до якого власником земельної ділянки площею 0,053 га за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] З врахуванням вищенаведених встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що у державному акті на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 075931, виданого 09 вересня 1996 року Сухолиманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, прізвище власника земельної ділянки помилково вказано як "[PERSON]" замість правильного "[PERSON]" та цей правовстановлюючий документ дійсно належить заявнику [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що в нього є сестра [PERSON], їх батьком був [PERSON], який помер 12.03.2018 року в м. Шаргород Вінницької області. \~ \~ \~ \~15.06.2003 року батько отримав в Шаргородській райдержадміністрації Державний акт на право власності на земельну ділянку ВН № 090260, яка знаходиться на території Шаргородської міськради. \~ \~ \~ \~Після смерті батька він та його сестра [PERSON] прийняли спадщину, однак не можуть оформити своїх спадкових прав, оскільки в свідоцтві про смерть прізвище батька записане, як «Підпалок», а не «Підпалюк». Він та його сестра в свідоцтвах про народження записані «Підпалюк». \~ \~ \~ \~Для виправлення помилки він звернувся до органів ДРАЦС, однак отримав відмову. Просить встановити факт, що [PERSON], який помер 07.03.2018 року в м. Шаргород Вінницької області був його батьком. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених у ній. Заінтересована особа представник Шаргородської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав суду листа, в якому просить справу розглянути у відсутності її представника, заявлені вимоги визнає. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження заявника (а.с. 8), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 6), в яких імя та по-батькові батька заявника та померлої особи однакові; трудовою книжкою виданою на ім'я "Підпалюк Адольф Станіславович", в якій прізвище змінено на "Підпалок", згідно паспорта І-АМ 735-991, виданого РВ УМВС Шаргородського райвиконкому 24.11.1976 року, пенсійним посвідченням серії Д-1 № 253165, виданим 10.04.2003 року на ім'я "Підпалок Адольф Станіславович"; рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 року, яким встановлено факт, що [PERSON], [INFO], що помер 07.03.2018 року був батьком [PERSON] (а.с. 29-31), відповідно до виписки з погосподарської книги Шостаківської сільської ради за 1974-1976 роки, 1977-1979 роки [PERSON] - голова сім'ї, [PERSON] - дружина, [PERSON] та [PERSON] - сини, [PERSON] - невістка (а.с. 55-57) (а.с. 58-59); виписками з погосподарських книг Шостаківської сільської ради за 1961-1963 роки (а.с. 44-45), за 1964-1966 роки (а.с. 40-41), за 1967-1969 роки (а.с. 46-49), згідно яких [PERSON] голова двору, [PERSON] племінник, [PERSON] племінниця, [PERSON] син, [PERSON] дочка, [PERSON] - син; випискою з погосподарської книги Шостаківської сільської ради за 1980-1982 роки, згідно якої [PERSON] - голова сім'ї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (а.с. 60-61).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) через свого представника Сухецького Р.В. в березні 2020 року заявили позов про стягнення з [PERSON] 39 055,51 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, в порядку регресу. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 31.03.2020 року по зазначеній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 р. вищезазначена справа передана до мого провадження. Ухвалою судді від 02.11.2020р. справа прийнята до провадження та призначена за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Матеріали справи містять клопотання позивача щодо ухвалення у справі заочного рішення. Судом встановлено таке. 10.06.2016 р. о 16:15год. в в м. Києві на перехресті вул. Міська - пр. Ак. Палладіна в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів "Тойота", р.н. [NUMBER] , «Мерседес», р.н. [NUMBER] та "Нісан" р.н. [NUMBER] внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2017 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст 124 КУпАП. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП не була застрахована, то власник автомобіля "Нісан" р.н. [NUMBER] [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро, визнали ДТП страховою подією і сплатили потерпілому страхове відшкодування в сумі 38 147 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4387рв від 24.05.2017р. Крім того, МТСБУ поніс витрати за послуги аварійного комісара в сумі 908 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6422/4рв від 23.11.2016р.). Згідно зі ст. 1191 ч. 1 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Право МБТСУ на зворотню вимогу до винної особи, напряму закріплено п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача компенсації витрат на страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі, а також вправі вимагати покриття витрат на оцінку шкоди, оскільки ці витрати безпосередньо повязані з подією. Отже позов, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, підлягає задоволенню повністю. Судові витрати, за вказаного рішення, суд відносить на рахунок відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 21015,90грн страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що позивач як страховик поніс витрати на дослідження та виплатив страхове відшкодування 21015,90грн власнику автомобілю ТОВ "ОТП Лізинг" в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу 17.02.2012р. у ДТП з вини відповідача. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач також заявив про підтримку позову, відповідач - про його визнання. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 17.02.2012р. о 02-30год. рухаючись по території "Дніпро-Богунського морського порту" в м.Миколаєві відповідач [PERSON], знаходячись за кермом автомобілю «DAF FT95», реєстраційний номер [NUMBER], при початку руху не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив наїзд напівпричепом на стоячий праворуч автомобіль марки "Scania G380", р/н [NUMBER] з напівпричепом Wielton NS3D, реєстраційний номер [NUMBER], під керування водія [PERSON] В результаті ДПТ були спричинені пошкодження обох транспортних засобів. За даним фактом відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу, що підтверджується копією постанови судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.03.2012р.(справа №3/1412/817/12). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Scania G380", р/н [NUMBER], був пошкоджений, на підставі звіту експерта №12-024 про експертну оцінку колісного транспортного засобу та згідно зі страховим актом №1500006734 від 25.12.2012р., приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" сплатила страхове відшкодування у розмірі 21015,90грн. страхувальнику на підставі договору добровільного страхування, що підтверджується наявними у справі копіями полісу, заяви страхувальника, платіжного доручення, видаткового касового ордеру. Відповідно до вимог ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. Отже, за фактичними обставинами справи та наведеними правовими нормами вимоги позивача слід задовольнити. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стгнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн., спричинену внаслідок ДТП, яке відбулось з вини відповідача 18.10.2013 р. по бульвару 50-річчя Перемоги у м.Біла Церква внаслідок зіткнення автомобіля "Чері Амулет" р/н [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля "Форд Транзит" р/н [NUMBER], що належить позивачеві. На підтвердження вини відповідача надав письмову розписку про зобов'язання протягом трьох місяців сплатити шкоду у розмірі 2000 грн. Оскільки відповідач добровільно шкоду не відшкодував, просив стягнути з нього 2000 грн. за рішенням суду. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час його проведення повідомлений за місцем його реєстрації, про причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Суд, вислухавши представника позивача та ухваливши за його згодою про заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду , оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). З пояснень представника позивача судом встановлено, що 18.10.2013 р. о 12 годині 10 хвилин за участю автомобілів "Чері Амулет" р/н [NUMBER] та "Форд Транзит" р/н [NUMBER] відбулась дорожньо-транспортна пригода. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, право власності на автомобіль "Форд Транзит" р/н [NUMBER] зареєстровано за Товаристовм з обмеженою відповідальністю "АЛАВЕР-БУД". З письмової розписки від 18.10.2013 р. вбачається, що автомобілем "Чері Амулет" на відповідній правовій підставі керував [PERSON], що проживає у [ADDRESS], який визнав факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди та зобов'язався відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн. З наданого позивачем рахунку №12 від 25 жовтня 2013 року судом встановлено, що позивач сплатив фізичній особі-підприємцю [PERSON] 2000 грн. за проведення ремонтних робіт автомобіля "Форд Транзит" р/н [NUMBER]. Доказів того, що він виконав своє зобов'язання та відшкодував спричинену шкоду, відповідач суду не надав. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач довів свої вимоги, а тому задовольняє позов у повному розмірі.

Outcome: approved