Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Червоноармійської райдержадміністрації, мотивуючи його тим, що згідно Контракту від 01.04.2011 року між Червоноармійською районною державною адміністрацією в особі її голови та позивачем, як керівником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району його призначено на посаду директора цього центру на термін з 01 квітня 2011 року по 29 грудня 2012 року . За розпорядженням голови райдержадміністрації №11-К від 30.03.2012 року строк дії Контракту продовжено на один рік з 01.04.2012 р. по 31.03.2013 року. Розпорядженням голови Червоноармійської РДА №52-к від 25.12.2012 року він був звільнений з вказаної посади за власним бажанням, у зв"язку з виходом на пенсію . На підставі п.18 вище згаданого Контракту, розпоряджень №52-К від 25.12.12року, №25-Б від 25.04.2013 року , після звільнення він мав право на виплату грошової допомоги в розмірі 5-ти посадових окладів. Про те на неодноразові усні та письмові звернення до відповідача, з вимогою провести вказані виплати, відповідач відповідав відмовою,з посиланням на відсутність коштів. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену грошову допомогу в розмірі п"яти посадових окладів та кошти в розмірі 19 посадових окладів за час затримки цих виплат ,тобто за період з 29.12.12 року по 01.08.2014 року , що становить -44 479 грн. 19 коп. (2341 грн. х 19 міс. = 44 479 грн). Крім того, просив суд стягнути з Червоноармійської РДА на його користь завдану йому моральну шкоду ,яку оцінив в розмірі -5000,0 грн., посилаючись на те ,що безпідставні зволікання з виплатою коштів викликали у нього моральні страждання, що в свою чергу вимагало додаткових зусиль для організації життя та побуту. Ухвалою суду від 04.09.2014 року в якості співвідповідача по даній справі було залучено Територіальний центр соціального обслуговування в Червоноармійському районі. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили стягнути з відповідачів на користь позивача невиплачену грошову допомогу у розмірі п"яти посадових окладів , кошти за весь час затримки її виплат по день розрахунку в розмірі 34 880,0 грн. та 5 000,0 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Червоноармійської РДА в судовому засіданні позов не визнала зазначивши, що райдержадміністрація не може відповідати за вимогами позивача ,оскільки заробітну плату працівникам територіального центру не нараховує та не сплачує. Територіальний центр соціального обслуговування в районі є окремою юридичною особою, який має здійснювати відповідні виплати. Крім того зазначила , що згідно Контракту,після звільнення позивача з посади директора територіального центру , рішенням сесії районної ради від 05.04.2013 року було погоджено виплату позивачу п"яти посадових окладів, а безпосередньо розпорядження голови РДА про їх виплату прийнято 25.04.2013 року та Територіальний центр перерахував позивачу вказані кошти на його банківський картковий рахунок , за винятком преміальних виплат ,які було відраховано за поданням прокуратури, як незаконно нараховані та виплачені [PERSON] , що було виявлено під час проведеної в територіальному центрі ревізії . Представник співвідповідача Територіального центру сорціального обслуговування в Червоноармійському районі в судовому засіданні заперечувала позов повністю та пояснила суду, що з позивачем в день його звільнення було проведено всі належні виплати, які перераховано на його картковий рахунок у Банку Аваль. . Після прийнятого районною радою рішення та розпорядження голови Червоноармійської РДА , в квітні 2013 року кошти в розмірі п"яти посадових окладів, за винятком відрахувань на податок було перераховано на картковий рахунок позивача у Банку поетапно ,по мірі наявності коштів на вказані цілі , а саме : у червні 2013 року в сумі -1016, 05 грн.; у липні 2013 року в сумі -143,27 грн. та у грудні 2013 року в сумі- 3432,30 грн.. Крім того з цих коштів, згідно наказу по терцентру, на підставі подання прокуратури було відраховано незаконно нараховані та отримані [PERSON] в період його роботи преміальні виплати в розмірі 2765,08 грн. , про що позивач був повідомлений. Тому у позові просила відмовити повністю за його безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, спеціаліста, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в позові повністю, виходячи з наступного . Так, трудові відносини працівників регулюються статтею 1 Кодексу Законів про працю України . Згідно ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують своє право на працю, шляхом укладення трудового договору, особливою формою якого відповідно до ст.24 КЗпП ,є контракт. За правилами статті 20 КЗпП України , оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. За змістом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ст. 2 Закону України "Про оплату праці", основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати,до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідностві до п..3.6 Інструкції зі статистики заробітної плати , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1145/8713 від 27.01.2004 року та затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року, одноразова грошова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективним договором, включаючи грошову допомогу державного службовця та наукових (науково -педагогінчих працівників), відноситься до інших виплат , що не належать до фонду оплати праці. Як встановлено судом 01.04.2011 року Червоноармійською РДА з [PERSON] - керівником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району укладено Контракт ,за яким позивача призначено на посаду директора вказаного центру на термін з 01.04.2011 року по 31 березня 2012 року. (а.с. 6-8). Розпорядженням голови районної державної адміністрації за №11-к від 30.03.2012 року термін дії вище згаданого Контракту продовжено на один рік, тобто з 01.04.2012 року по 31 березня 2013 року (а.с.9). Відповідно до п.1.2 Контракту , трудові відносини між керівником та райдержадміністрацією , виникають на підставі укладеного контракту. Пунктом 18 Контракту передбачено, що у разі виходу Керівника на пенсію , йому за рішенням райдержадміністрації , погодженим районною радою , виплачується грошова допомога в розмірі п"яти посадових окладів. За розпорядженням голови Червоноармійської РДА №52-к від 25.12.2012 року, [PERSON] звільнено з посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району 29.12.2012 року за власним бажанням ,у зв"язку з виходом на пенсію. Пунктом 3 цього розпорядження на Територіальний центр соціального обслуговування району покладено обов"язок по проведенню відповідних розрахунків з [PERSON] (а.с.10). Першим пунктом рішенням вісімнадцятої сесії 6-го скликання №278 від 05.04.2013 року, (а.с.11 зворот), погоджено виплату директору Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району [PERSON] вихідної допомоги, у зв"язку з його виходом на пенсію, відповідно до Контракту від 01.04.2011 року. У пункті 2 другому вказаного рішення вказано ,що витрати на виплату вихідної допомоги, зазначені у пункті першому рішення, слід віднести за рахунок кошторису Територіального центру. 25.04.2013 року головою Червоноармійської РДА винесено розпорядження за № 25-б про виплату [PERSON] вихідної допомоги, у зв"язку з виходом на пенсію в розмірі п"яти посадових окладів, згідно контракту. Витрати на виплату вище зазначеної вихідної допомоги віднести за рахунок кошторису Територіального центру соціального обслуговування району, (а.с.11). На виконання розпорядження голови райдержадміністрації № 25 -б від 25.04.2013 року, Територіальним центром соціального обслуговування району, в зв"язку з виходом на пенсію з посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району [PERSON] винесено наказ №19 від 24 травня 2013 про нарахування вихідної допомоги в розмірі п"яти посадових окладів ,відповідно до контракту, що становить- 8720,0 грн..та в зв"язку з недостатністю фінансування територіального центру виплату здійснити двома частинами, першу в червні в розмірі 2,68 % від загальної суми виплати в сумі 4682 грн., другу в третьому кварталі 2013 року (а.с.73). За даними Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійського району( відповідь Червоноармійській РДА за №79 від 06.08.2014 року), [PERSON] проведено нарахування вихідної допомоги в розмірі п"яти посадових окладів, тобто в сумі 8720,0 грн.(виходячи з розміру посадового окладу на момент укладення контракту, який становив 1744 грн.) та проведено її виплати, шляхом перерахунку коштів на особисту банківську картку [PERSON] в два етапи, за винятком відрахувань прибуткового податку та стягнень за актом ревізії . (а.с.24). Факт перерахування коштів у червні 2013 року Територіальним центром соціального обслуговування району на адресу Банку Райфайзен Банк Аваль, зокрема на картковий рахунок у вказаному банку на ім"я [PERSON] стверджується :платіжним дорученням за № 120 від 27.06.2013 року , відомістю про нарахування коштів на карткові рахунки співробітників терцентру і зведеною відомістю до платіжного доручення (список на заробітну плату за червень 2013 року) з вказанням даних позивача та суми нарахувань у розмірі 143 ,27 грн. (а.с.63-65). Про те, що на картковий рахунок у Банку Райфайзен Банк Аваль, який належить позивачу територіальним центром вносились кошти в розмірі 1016,05 грн. свідчить квитанція за № ОАРР56077 від 17.06.2013 року(а.с.76). Згідно платіжного доручення № 251 від 25.12.2013 року та відомості про нарахування коштів на карткові рахунки співробітників терцентру, з вказанням даних позивача на картковий рахунок останнього перераховано кошти в розмірі 3432,30 грн.(а.с.66-67) Із наданої позивачем та дослідженої судом роздруківки про рух коштів на банківській картці на ім"я [PERSON] за період з 13.01. по 27.12.2013 року , вбачається, що на рахунок позивача внесено кошти ,зокрема 17.06.2013 року готівкою внесено -1016,05 грн., платіжним дорученням від 13.07.2013 року - 143,27 грн. та платіжним дорученням від 27.12.2013 року- 3432 грн. 30 коп.(а.с.107). Як зазначив позивач вказані кошти-це його заробітна плата, яка не була своєчасно виплачена йому при звільненні, а саме: лікарняні та компенсація за невикористану відпустку. Бо саме так цей вид грошових надходжень вказано у оглянутому судом документі .Крім того позивач зазначив, що після звільнення з посади директора територіального центру в період 2013 року, він не перебував у трудових відносинах з іншими підприємствами,установами та організаціями та будь-яких інших видів доходів не мав. Однак наведене позивачем щодо того, що кошти,які надійшли на його картковий рахунок в Банку в період червня -грудня 2013 року є його заробітною платою, спростовується доказами дослідженими у судовому засіданні. Так, довідки Територіального центру соціального обслуговування за №174 та № 176 від 30.09.2014 року(а.с.116-117) ,які підтверджуються наказами про відпустки працівників територіального центру за № 23 від 10.08.2011 року; № 53 від 17.11.2011 року та № 39 від 27.07.2012 року, (а.с.60-62), а також табелями обліку використання робочого часу, відомостями про нарахування заробітної плати, (а.с.98-102) свідчать про те, що усі належні виплати [PERSON], проведено у день звільнення позивача та заборгованості з цих виплат перед [PERSON] територіальний центр, не має. Усі належні відпустки позивач використав до звільнення із займаної посади. Із пояснень в судовому засіданні спеціаліста Райфайзен Банк Аваль - Іванова Л.І., вбачається згідно програми Банку, усі кошти, що надходять на банківські карткові рахунки кліентів з місця їх роботи не містять поділу на види цих надходжень, а проходять по банківському рахунку, як "заробітна плата", незалежено від того, чи ці кошти є нарахуванням відпускних, грошової допомоги, чи лікарняних. На виконання подання прокуратури району за № 174 від 13.02.2013 року Територіальним центром соціального обслуговування району винесено наказ № 19-а від 24.05.2013 року, пунктом 3 якого зазначено, що з [PERSON] підлягають утриманнню до державного бюджету зайво нараховані йому кошти в розмірі - 2969,90 грн.. Вказані кошти було утримано з грошової допомоги [PERSON], що стверджується квитанцією про здійснення банківської операції (а.с.75). Правомірність даного наказу ніким не оспорювалась. Як пояснив суду позивач, йому від прокурора району було відомо, що актом ревізії проведеної податковою службою, встановлено факт нарахування йому не передбачених контрактом коштів на суму 2969 грн.. Йому також було відомо про подання прокурора , спрямоване до Територіального центру про усунення цих порушень. Наказ № 19-а від 24.05. 2013 року , він не оскаржував. За правилами ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів ,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб ,поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. З врахуванням наведених вище доказів , суд приходить до висновку про те,що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо невиплати йому відповідачем грошової допомоги в розмірі п"яти посадових окладів та це спростовується іншими доказами, наданими стороною відповідача, які є належними та допустимими, а тому в цій частині у задоволенні позову суд відмовляє, за його безпідставністю. Позов в частині стягнення коштів за час весь час затримки виплат грошової допомоги з посиланням на ст.ст.116 та 117 КЗпП України є необгрунтованим та безпідставним. Так, зокрема для проведення виплат грошової допомоги встановлено особливий порядок, зазначений у п.18 Контракту, згідно якого ці виплати проводяться за рішенням райдержадміністрації та погодженням з районною радою, тому вони не могли бути виплачені позивачу в день його звільнення. Крім того, грошова допомога, відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" та п.3.6 Інструкції зі статистики заробітної плати, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1145/8713 від 27.01.2004 року та затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року, працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективним договором, включаючи грошову допомогу державного службовця та наукових (науково -педагогінчих працівників), відноситься до інших виплат що не належать до фонду оплати праці. Тому суд приходть до висновку про відмову у позові і в цій його частині. Відповідно до ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно врахувати, що відповіднодо ст.237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Заявлений позивачем позов про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки він є похідним від позовних про стягнення грошової допомоги та коштів за затримку її виплат, у задоволенні яких судом відмовлено.

Outcome: dismissed