Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні [PERSON] належною їй на праві приватної власності квартирою № 21 в будинку № 40 по вул. Повітрянофлотській у м Кіровограді шляхом виселення [PERSON] з квартири за вищевказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у м Кіровограді. Право приватної власності на спірну квартиро зареєстроване позивачем 01.10.2014 року. У вищевказаній квартирі зареєстрована та проживає [PERSON], яка не є членом сімї позивача та проживає в квартирі без правових підстав. Неодноразові пропозиції позивача щодо виселення в добровільному порядку з квартири відповідачем залишені без реагування. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виселяється з квартири і не знімається з реєстраційного обліку, а її проживання і реєстрація за вказаною адресою створюють позивачу перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, як власника майна. В судовому засіданні 30.03.2015 року, 20.04.2015 року та 24.04.2015 року адвокат позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання 17.06.2015 року та 08.07.2015 року позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 83 92). Адвокат позивач подала до суду заяву (вх. № 23344 від 08.07.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 94). Відповідач в судовому засіданні 30.03.2015 року, 20.04.2015 року та 24.04.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Вважає, що у спірній квартирі проживає на законних підставах. Представник третьої особи, Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення, а.с. 31, 49, 77, 78, 84). Причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень суду не подавав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката позивача, відповідача та її представника, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] у м Кіровограді на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 770 (а.с. 6), про що свідчить також Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38513882 від 01.10.2014 року (а.с. 7) та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27527911 від 01.10.2014 року, надані приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 8). Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні, кримінальній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено і обставини. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.08.2013 року (ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2013 року, а.с. 14) визнано договір дарування квартири № 21, розташованої в будинку № 40 по вулиці Повітрянофлотській в м. Кіровограді, укладений 25.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 4-1209, недійсним (а.с. 10-13). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.12.2013 року (а.с. 15-16) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року (а.с. 17-18) вищевказане рішення суду залишено без змін. Таким чином, суд не приймає доводів відповідача про наявність правових підставі проживання у спірній квартирі, так як [PERSON], померлий чоловік відповідача, не був власником спірного майна, в якій зареєстрована [PERSON] як член сімї власника. Відповідно до довідки № 10483 від 05.11.2014 року, виданої Комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 9). Також реєстрація відповідачів за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запити суду, які здійснені у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 25, 89). Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що встановлено в частині 1 статті 321 Цивільного кодексу України. Позивачем направлялась вимога відповідачу про усунення перешкод власникові квартири від 01.10.2014 року (а.с. 19), яка останньою залишена без відповіді та реагування. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Враховуючі наведені норми, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості реалізувати його право власника спірної квартири, яке підлягає відновленню у спосіб, обраний позивачем, а відтак позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, яка є приватною власністю [PERSON]. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved