Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договору про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Під час розгляду справи позивач змінила прізвище на [PERSON]. В обгрунтування позову зазначила, що їй належить земельна ділянка, що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 5,0201 у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], але державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації речового права, так як заявлене право вже зареєстровано за іншою особою. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON], щодо земельної ділянки № [NUMBER], яка розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області, визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.05.2014 року, видане на ім'я [PERSON], визнати недійсним договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 31.07.2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати за нею, право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 5,0201 у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO]. Крім того, просила зобов'язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Кіровоградської районної державної адміністрації вчинити певні дії по реєстрації її права власності та скасування записів про державну реєстрацію. Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та надали пояснення по обставинах справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнала. Вважає, що її доверитель [PERSON] жодного закону не порушував та земельною ділянкою користується на законних підставах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. При проведенні підготовчого судового засідання позовні вимоги не визнав. Представник Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області, приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Бєлінський Ігор Дмитрович, представник Кіровоградської районної державної нотаріальної контори в судові засідання не з"явилися. Письмово повідомили суд про розгляд справи без їх участі. Приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Бондаренко Алла Вячеславівна в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON], про що виконавчим комітетом Осяниківської сільської ради Кіровоградського району та області 01.12.2004 року складено відповідний актовий запис № 10, що також підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського РУЮ у Кіровоградській області 11.06.2015 року. На момент смерті [PERSON] з нею разом проживали дід позивача - [PERSON], та батько [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчий комітет Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області не посвідчував. Вказані обставини підтверджуються довідкою Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області №02-30/226 від 12.04.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого 31.08.1999 року Овсяниківською сільською радою Кіровоградського району та області Згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, дід та батько позивача, як спадкоємці першої черги, фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не відмовились від неї, проте за час свого життя свої спадкові права не оформили. [INFO] помер [PERSON], про що Осяниківською сільською радою Кіровоградського району та області [INFO] складено відповідний актовий запис № 10. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського РУЮ у Кіровоградській області 11.06.2015 року. На день смерті діда з ним у будинку був зареєстрований та проживав [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчий комітет Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, не посвідчував. Вказані обставини підтверджуються довідкою Овсяниківської сільської ради Кіровогградського району, Кіровоградської області № 02-30/225 від 12.04.2016 року. Таким чином, на підставі вимог ч.3 ст.1268 ЦК України батько позивача, як спадкоємець першої черги, фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не відмовився від неї, проте за час свого життя свої спадкові права не оформив. [INFO] помер батько позивача -[PERSON], про що Осяниківською сільською радою Кіровоградського району та області 10.12.2008 року складено відповідний актовий запис № 17. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського РУЮ у Кіровоградській області 29.04.2009 року. На момент смерті батько був зареєстрований та проживав один. Заповіт від імені [PERSON] виконавчий комітет Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, не посвідчував. Вказані обставини підтверджуються довідкою Овсяниківської сільської ради Кіровогградського району, Кіровоградської області № 02-30/224 від 12.04.2016 року. Згідно вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Разом з тим вимогами ч.4 ст.1268 ЦК України встановлено додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини. На час смерті [PERSON] позивач була неповнолітньою, заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька не подавала, а тому позивач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги. 11.01.2011 року до Кіровоградської районної державної нотаріальної контори звернувся рідний брат батька позивача, а її дядько [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. 10.02.2011 року Кіровоградською районною державною нотаріальною конторою по спадковій справі № 2/2011 [PERSON] було відмовлено у видачі видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], про що є відповідна постанова. [INFO] [PERSON] помер, але на випадок своєї смерті він склав заповіт, згідно якого вищезазначену земельну ділянку він заповів [PERSON]. 06.05.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на зазначену земельну ділянку, яке було видане приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В. (номер запису в Державному реєстрі речових прав №5567472). Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими випадками визнання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька позивача - [PERSON] на ім'я [PERSON] підлягає визнанню недійсним, оскільки особа, якій воно видане, не мав права на спадкування, так як був спадкоємцем другої черги, в той час як спадщину прийняла позивач - спадкоємець першої черги, як неповнолітня. Отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON], яке було видане приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В. 06.05.2014 року, підлягає визнанню недійсним, оскільки видачею зазначеного свідоцтва про право на спадщину порушуються права позивача, як власника зазначеної земельної ділянки. 31.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. (номер запису в Державному реєстрі речових прав № 6516122). Згідно вимог ст. 215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, укладений 31.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) суперечить змісту вищевказаних правових норм, оскільки він укладений поза волею позивача,як власника земельної ділянки. Крім того, згідно вимог ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом п. 1 ч. 2, ч. 3 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Що стосується до позовних вимого про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину видане [PERSON], щодо земельної ділянки № [NUMBER], яка розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району та області, то судом встановлено,що дане свідоцтво [PERSON], не видавалося. Вирішуючи питання про зобов"язання реєстратора речових прав на нерухоме майно вчинити певні дії суд вважає, що данні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону,до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення суду про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, договорів про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності та права постійного користування та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та права постійного користування може бути підставою для звернення до суду з окремим позовом, лише у разі відмови реєстраційною службою внести зміни про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial