Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0916 га, з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забір`я , цільове призначення ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом серії [NUMBER] від 27 лютого 2008 року. В квітні 2011 року позивачка звернулася із заявою до Забірської сільської ради Києво- Святошинського районну Київської області про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель, призначених для ведення особистого селянського господарства, на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд. Рішенням Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №77 від 28 квітня 2011 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянка з ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд в [ADDRESS] . 25 грудня 2012 року рішенням 16 сесії шостого скликання Сільської Ради № 277/1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється , а саме, земельну ділянку 0,0916 га розподілено на дві земельні ділянки та змінено цільове призначення однієї з них, а саме: земельної ділянки площею 0,0790 га з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, а земельну ділянку 0,0126 га залишено з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 04.03.2013 року Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку площею 0,0790 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0126 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER] . В цей же день земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] перенесено до архівного шару. Однак, згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від 04.03.2013 № НВ-3200175762013 вбачається, що зазначена площа 0,0916 має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не відповідає дійсності. Саме таку земельну ділянку було зареєстровано в подальшому державним реєстратором та внесено відомості до державного реєтру. В квітні 2013 року позивачка подала заяву на реєстрацію земельних ділянок після перерозподілу, та пояснила, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] була поділена на дві земельні ділянки, які необхідно зареєструвати, та надала дві копії витягів з Державного земельного кадастру з новими кадастровими номерами, однак, позивачці було відмовлено у реєстрації. Пізніше, після тривалих з`ясувань обставин, 07.11.2013 року Державним реєстратором Новіцькою Н.К. було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 13800948. В 2017 році позивачка мала намір відчужити належну їй земельну ділянку, але з`ясувалось, що згідно Реєстру у її власності знаходиться земельна ділянка, яка не обліковується та якої не існує в Державному земельному кадастрі, оскільки вона була поділена на дві земельні ділянки, що належать їй на праві власності, а саме земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,090 га, та земельна ділянка площею 0,0126 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER] . 22.08.2017 року позивачка звернулась за державною реєстрацією речових прав на вказані земельні ділянки з видачею відповідних свідоцтв та подала відповідні документи, серед яких були два витяги з Державного земельного кадастру, а також документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на земельну ділянку до її поділу. 29.08.2017 року їй було відмовлено, оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, позивачка не має можливості зареєструвати земельні ділянки з причини того, що державним реєстратором Реєстраційної служби Києво- Святошинського районного управління юстиції Київської області вже було помилково зареєстровано земельну ділянку з старим кадастровим номером, із зазначенням її цільового призначення, яке не відповідає державному акту, а тому позивачка змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забір`я , та належить [PERSON] , індексний номер: 8346099 від 26.11.2013 року, а також зобов`язати відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Києво-Святошинської районної державної адміністрації здійснити державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0790 га, та на земельну ділянку площею 0,0126 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER] . В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подана заява про розгляд справи у відсутності представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0916, з кадастровим номером [NUMBER] , що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , с. Забір`я , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 27.02.2008 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському району Київської області. Рішенням Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №77 від 28.04.2011 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянка з ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд в [ADDRESS] . 25 грудня 2012 року рішенням 16 сесії шостого скликання Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №277/1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, внаслідок чого, земельну ділянку 0,0916 га розподілено на дві земельні ділянки та змінено цільове призначення однієї з них, а саме: земельної ділянки площею 0,0790 га з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, а земельну ділянку 0,0126 га залишено з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0000734592017 від 07.08.2017 року в результаті поділу та на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення сформовано та зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку 0,0790 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, додано відповідний кадастровий план земельної ділянки та картографічні матеріали. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0000734582017 від 07.08.2017 року в результаті поділу та на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни їх цільового призначення сформовано та зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку 0,0126 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, додано відповідний кадастровий план земельної ділянки та картографічні матеріали. Однак, в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Новіцькою Н.К. помилково зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,0916 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Однак, такої ділянки не існує. В 2017 році позивачка з`ясувала про наявність помилки реєстратора під час здійснення реєстраційної дії, а тому звернулась до державного реєстратора із заявами щодо реєстрації права власності на належні їй земельні ділянки - земельну ділянку 0,0790 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку 0,0126 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Рішенням №36804806 від 29.08.2017 року позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровим номером [NUMBER] у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Також рішенням №36803824 від 29.08.2017 року позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] також у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Для з`ясування обставин позивачка звернулась за роз`ясненням до ДП «Національні інформаційні системи» та з листа №2988/08.2-15 від 23.06.2017 року отримала інформацію про те, що Держгеокадастром було завантажено інформаційний файл RRPDZK_27_11_2013_12_07_32.xml, до якого було включено, зокрема, відомості про реєстрацію права власності №3549051 на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . Також з листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №К-4839/0-0.213-2902/6-17 від 14.07.2017 року вбачається, що 04.03.2013 року на підставі заяв позивачки та доданих документів державним реєстратором Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області зареєстровано в Державному земельному кадастрі земельну ділянку 0,0790 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку 0,0126 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 04.03.2013 року земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] перенесено до архівного шару. Відомості про державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки: з кадастровим номером [NUMBER] та з кадастровим номером [NUMBER] 5018 в порядку інформаційного обміну від органу державної реєстрації прав до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпеня не надходили. Зазначено, що в архіві Управління наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, розроблений ДП «Київський інститут землеустрою» у 2011 році. Вказано також, що зареєструвати право власності на земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та з кадастровим номером [NUMBER] буде можливо лише після скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , право власності на яку було зареєстровано помилково. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного. Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (далі - Закон). Відповідно до статті 2 даного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають лише з моменту такої реєстрації. Згідно зі статтею 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Статтею 26 Закону передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У випадку скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На виконання вимог норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок). Згідно з пунктом 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (пункт 18 Порядку). Відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, який поділено чи частку з якого виділено, або на об`єкти нерухомого майна, що об`єднано, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та відкриває закритий (закриті) розділ (розділи) Державного реєстру прав та відповідну (відповідні) реєстраційну (реєстраційні) справу (справи) на підставі прийнятого ним рішення про відкриття закритого розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи. Внесення записів про скасування рішення державного реєстратора здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст. У результаті внесення записів про скасування рішення державного реєстратора у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування відповідного рішення. Отже, законодавством прямо передбачені дії посадових осіб у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, що є підставою для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону. Зі змісту статті 14 вказаного закону вбачається, що відкривається новий розділ у Державному реєстрі прав та формується нова реєстраційна справа у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна лише у випадках поділу, виділу частки з об`єкта, об`єднання об`єктів нерухомого майна, а також у разі державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва. Таким чином, державний реєстратор повинна була зареєструвати в реєстрі речових прав право власності на дві земельні ділянки, які утворились в результаті поділу, були зареєстровані в Державному земельному кадастрі з присвоєнням нових окремих кадастрових номерів, однак державний реєстратор помилково здійснила запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку [NUMBER] , площею 0,0916 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), тобто на неіснуючу земельну ділянку. Тобто, таке прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вимогам ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки державний реєстратор фактично зареєстрував земельну ділянку, якої не існує, натомість не здійснивши реєстрацію на новоутворені внаслідок поділу земельні ділянки: кадастровим номером [NUMBER] та з кадастровим номером [NUMBER] , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію прав на земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та з кадастровим номером [NUMBER] , то суд зазначає наступне. При проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор відповідно до встановленого Законом порядку, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації приймає на власний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин. Суд не може підміняти собою чи перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень у сфері адміністративного управління. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію прав на земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та з кадастровим номером [NUMBER] , є формою втручання у виключні дискреційні повноваження відповідача, виходить за межі завдань судочинства, а тому суд приходить до переконання, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial