Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

у вересні 2019 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача та стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 18 квітня 201 року між сторонами у справі був укладений договір поставки, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов"язується передавати (поставляти) у встановлені строки покупцеві товар, а покупець зобов"язується приймати товар і сплачувати за нього певні грошові суми. Предметом даного договору є поставка керамічної плитки для ремонту у квартирі. Відповідно до пункту 3.1 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін. Специфікації, а також додатки до них, після погодження сторонами є невід"ємними додатками до цього договору. Відповідно до пункту 4.7 договору орієнтовний термін поставки товару по рахунку № 00759 та №00760 від 18.04.2019 р. прописаний в документі "рахунок на оплату по замовленню № 00759" та "рахунок на оплату по замовленню № 00760" навпроти кожної позиції. Відповідно до рахунку № 00759 відповідач зобов"язувався поставити товар на загальну суму 73 098,21 грн. Згідно рахунку № 00760 відповідач зобов"язувався поставити товар на загальну суму у розмірі 32 613,38 грн. При підписанні договору 18.04.2019 р. позивач сплатила обидва рахунки № 00759 та № 00760 на загальну суму 105 711,59 грн. шляхом передачі грошових коштів безпосередньо відповідачу, про що відповідач зазначив на рахунках. Проте, протягом строку, зазначеного у рахунках, відповідач поставив перші чотири позиції на загальну суму 49 725,21 грн., а саме керамічний граніт д/п Роял Рlace wood STR, 119,8*19, плитка керамічна д/с Belleville brown, 59,8*59,8. Інший товар відповідач не поставив та поставляти відмовляється, посилаючись на фінансові труднощі, які виникли у нього. Повертати грошові кошти, передані позивачем відповідачу, він також відмовляється. На підтвердження наявності боргу [PERSON] , який є комерційним директором та сином відповідача, написав розписку про те, що він зобов"язується повернути суму у розмірі 55 987 грн. до 01.08.2019 р. до 12 год. 00 год., повернення грошових коштів відповідно до рахунку 759 від 18.04.2019 р. за плитку. Однак зобов"язання із повернення грошових коштів ним так і не виконані, грошові кошти у сумі 55 987 грн. не повернуті. Сума боргу складається із заборгованості по рахунку № 00759 на суму 23 373 грн. та по рахунку № 00760 на суму 32 613,38 грн. і становить 55 986,38 грн. Позивач зазначає, що, враховуючи, що у накладній № 00759 строк поставки керамічної плитки настінної на суму 23 373 грн. був визначений як один місяць, то поставити товар, зазначений у накладній № 00759, відповідач повинен був не пізніше 18.05.2019 р. У накладній № 00760 строк поставки замовленого товару визначений як 1,5 місяці, тобто один місяць та 15 днів, тобто відповідач зобов"язаний був поставити товар не пізніше 03 червня 2019 р. Таким чином, з наступного дня до строків, коли відповідач повинен був поставити відповідний товар, але цього не зробив, а саме з 19.05.2019 р. та 04.06.2019 р., у позивача виникло право на повернення грошових коштів внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань із поставки товару. З урахуванням викладеного позивачем розраховані інфляційні збитки, а саме за накладною № 00759 на суму 140,24 грн. та за накладною № 00760 на суму 195,68 грн. Також позивачем розраховані 3% річних за користування грошовими коштами, зокрема за накладною № 00759 на суму 236,29 грн. та за накладною № 00760 на суму 286,82 грн. Крім того, посилаючись на ч. 5 ст. 10 Закону Украни "Про захист прав споживачів", згідно якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, позивачем розрахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання, а саме за накладною № 00759 у сумі 86 246,37 грн. та за накладною № 00760 на суму 104 688,95 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] суму заборгованості у розмірі 247 780,73 грн., що складається з 55 986,38 грн. заборгованість по рахунку № 00759 та № 00760, 335,92 грн. інфляційних збитків, 523,11 грн. 3 % річних за користування грошовими коштами та 190 935,32 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов"язання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 27) Відповідач ФОП [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 квітня 2019 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставляти ) у встановлені строки покупцеві товар, а покупець зобов`язується приймати товар і сплачувати за нього певні грошові суми. Предметом даного договору є поставка будівельних матеріалів для ремонту у квартирі, а саме поставка керамічної плитки. (а.с. 11) Відповідно до п. 3.1 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікою за згодою сторін. Специфікації, а також додатки до них, після погодження сторонами, є невід`ємними додатками до цього договору. Відповідно до пункту 4.7 договору орієнтовний термін поставки товару по рахункам № 00759 та № 00760 від 18.04.2019 прописаний в документі «рахунок на оплату по замовленню № 00759» та «рахунок на оплату по замовленню № 00790» напроти кожної позиції. Відповідно до рахунку № 00759 відповідач зобов`язувався поставити товар на загальну суму 73 098,21 грн. та відповідно до рахунку № 00760 - на суму 32 613,38 грн. Встановлено, що 18 квітня 2019 року позивачем було сплачено грошові кошти за рахунками № 00759 та № 00760 на загальну суму 105 711,59 грн. (а.с. 14, 15) Позивач зазначає, що протягом строку, зазначеного у рахунку № 00759, відповідач поставив товар на загальну суму 49 725,21 грн., інший товар на суму 55 986,38 грн. відповідач не поставив та грошових коштів не повернув, у зв`язку з чим свої зобов`язання відповідно до договору поставки від 18 квітня 2019 року не виконав. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач у позовній заяві посилалася на те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки, в той же час посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів». Визначення договору поставки, яке надане у статті 712 ЦК України та визначення поняття споживача, яке викладене у п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виключає можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» та суд, вирішуючи спір, вважає необхідним виходити лише з норм ЦК України, які регулюють договір поставки та питання виконання зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що протягом строку, зазначеного у рахунках, відповідач поставив перші чотири позиції на загальну суму 49 725,21 грн., а саме керамічний граніт д/п Роял Рlace wood STR, 119,8*19, плитка керамічна д/с Belleville brown, 59,8*59,8. Інший товар відповідач не поставив. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Оскільки відповідачем порушено умови договору поставки та поставлено позивачці меншу кількість товару, ніж це передбачено укладеним між ними договором, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з ФОП [PERSON] 55 986,38 грн. з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 335,92 грн. та 3% річних у розмірі 523,11 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 190 935,32 грн. пені. Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Суд також враховує, що питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків, а істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи період прострочення виконання зобов`язання, а також звертаючи увагу на ту обставину, що обрахований розмір пені в 190 935,32 грн. значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, яку вимагає стягнути позивач з відповідача, до суми 55 986,38 грн. Ступінь такого зменшення пені (неустойки) суд вважає пропорційним, розумним та справедливим, який при цьому не порушуватиме права позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення виконання зобов`язань за умовами договору. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 128, 32 грн.

Outcome: partial