Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

05.04.2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Гусакової О.Б. про ухвалення додаткового рішення, у якому прохає суд поновити строк на подання заяви та прийняти додаткове рішення суду, яким стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн. Заяву обґрунтовує наступним чином. [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення пені за несплату аліментів, у якому зазначила, що планує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., а також, що відповідні докази будуть надані суду у 5-ти денний строк з дня ухвалення рішення по суті спору. Заочним рішенням суду від 25.03.2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, рішення суду ухвалено у відсутність сторін, що є об`єктивною та поважною причиною для подання цієї заяви разом з доказами витрат на правничу допомогу у п`ятиденний строк з дня отримання представником позивача копії рішення, яким є 01.04.2021 року. 03.11.2020 року між адвокатом Гусаковою О.Б. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 78, за умовами якого гонорар адвоката за одну годину складає 1800 грн., але всього становить не більше 15 000 грн. Вартість підготовки адвоката до кожного судового засідання становить 1000 грн. Позивач понесла витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн., що підтверджується договором № 78 про надання правової допомоги від 03.11.2020 року, копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру від 03.11.2020 року, 15.11.2020 року, 15.12.2020 року, актом приймання-передачі виконаних робіт від 01.02.2021 року. Виконані адвокатом Гусаковою О.Б. роботи з надання правової допомоги були неминучими та фактичними, а тому підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В силу вимог ч. 2 ст.246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши надані докази, суд вважає можливим ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат без виклику сторін. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що заочним рішенням суду від 25.03.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів задоволено. Копію рішення суду від 25.03.2021 року отримано представником позивача адвокатом Гусаковою О.Б. 01.04.2021 року, про що свідчить її розписка у матеріалах справи. Беручи до уваги той факт, що справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів, розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а в силу вимог ч. 8 ст. 279 ЦПК України судові дебати при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводяться, суд вважає, що право позивача на компенсацію витрат на правничу допомогу не може бути обмежено внаслідок віднесення її справи до категорії малозначних, оскільки одним з основних принципів цивільного судочинства є право на відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до вимог ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Оскільки 24.12.2020 року позивач подала до суду позовну заяву, у якій вказала очікуваний розмір витрат на правничу допомогу та про майбутнє надання відповідних доказів у 5-ти денний строк з прийняття рішення, а законодавцем не унормовано порядок подання доказів понесення витрат на правничу допомогу у випадку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, коли дебати не проводяться, не визначено процесуальний обов`язок сторони такого провадження з подання доказів витрат на правничу допомогу у певний строк чи одночасно із вчиненням іншої процесуальної дії, тим самим не дотримано якості закону, зважаючи і на те, що цю заяву подано представником позивача у п`ятиденний строк з дня отримання копії рішення, суд вважає, що відповідний процесуальний строк не є пропущеним, а заява є прийнятною. Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення по суті, суд виходить з наступного. З оглянутих судом матеріалів цивільної справи вбачається, що позовну заяву готувала та подала до суду адвокат Гусакова О.Б. Договором про надання правової допомоги від 03.11.2020 року за № 78 визначено, що вартість гонорару адвоката становить 1800 грн. за одну годину, але не більше 15 000 грн., за винятком сплати вартості підготовки адвоката до кожного судового засідання, що складає 1000 грн. Відповідно до прибуткових касових ордерів №№ 49, 66, 71, позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги № 78 грошові кошти у сумі 15 000 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 01.04.2021 року, вартість робіт адвоката становить 21 600 грн., однак обмежена розміром гонорару за договором, що становить 15 000 грн., та складається з: консультації клієнта тривалістю одна година, вартістю 1800 грн.; ознайомлення з виконавчим провадження № 60199747 в Шевченківському ВДВС упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; аналізу законодавства та документів, що здійснені упродовж однієї години, вартістю 1800 грн.; збору доказів, на що витрачено три години, вартістю 5400 грн.; складення скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; подання скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; складення позовної заяви, на що витрачено дві години, вартістю 3600 грн.; копіювання додатків до позову у кількості сторін, на що витрачено одну годину, вартістю 1800 грн.; здійснення представництва у суді у вигляді подання позову до канцелярії, на що знадобилось одна година, вартістю 1800 грн. З цього приводу суд зазначає наступне. Предметом розгляду у даній справі скарга на дії державного виконавця не була, тому підстави для відшкодування витрат на її складенні відсутні. Справа про стягнення пені за несплату аліментів є малозначною. Складення позовної заяви, з урахуванням наявної правової позиції Верховного Суду щодо порядку нарахування пені, не вимагає довготривалого аналізу законодавства чи консультування клієнта. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факт, що адвокатом вживались дії зі збору доказів, оскільки відповідні запити чи заяви про ознайомлення з виконавчим провадження суду не надані, тому суд вважає, що відповідні докази були надані адвокату позивачем, як стягувачем у виконавчому провадженні. Обсяг письмових доказів є незначним та зводиться до копії виконавчого листа, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії довідки про наявність заборгованості у виконавчого провадженні, копії розрахунку заборгованості за аліментними платежами. За вказаних обставин, суд критично ставиться до твердження представника позивача про вчиненні неї дії зі збору доказів, а також не вважає обґрунтованим консультування позивача щодо «відповідності» доказу у вигляді довідки про заборгованість по аліментам, оскільки договором про надання правової допомоги консультації з приводу належності, допустимості доказів, не передбачені. За відсутності доказів ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зазначені в акті виконаних робіт витрати на вчинення цієї дії відшкодуванню не підлягають. Виготовлення за допомогою оргтехніки копій чотирьох письмових доказів, що доводять порушене право, які надані позивачкою самостійно, не може тривати годину, як зазначено адвокатом, як не може тривати годину і подання до канцелярії суду заяви по суті справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За викладених обставин, суд вважає доведеними виключно роботи адвоката зі складення позовної заяви, що коштувало позивачу 3 600 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині виконання робіт або не підтверджується, або не відповідає фактичним витратам часу, який адвокатом, на думку суду, штучно завищено, тому заява про ухвалення додаткового рішення суду підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial