Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 10019,88 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 02.08.2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/0412/82/0200416. Між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ "КІБ" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/0412/82/0200416. 28.11.2017 між АТ "КІБ" та ТОВ "ФК" "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення права вимоги № 20171128, у відповідності до умов якого АТ "КІБ" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК" "ЄАПБ" приймає належні АТ "КІБ" права грошової вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 6 від 16.03.2018 до Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 р., ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10019,88 грн. Відповідач умови кредитного договору не виконує. Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 10019,88 грн., яку просили стягнути. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судові засідання двічі поспіль не з`явився, без повідомлення причин, відзив на позов не надавав, про зміну адреси проживання відповідач суд також не повідомляв. За заявою позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "ЄАПБ" у повному обсязі. Так, судом встановлено, що 02.08.2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/0412/82/0200416, згідно якого відповідач отримав поточний ліміт кредиту у сумі 8200 грн. (а.с.5-7). 28.11.2017 р. між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк" було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ "КІБ" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/0412/82/0200416 (а.с.13-14). 28.11.2017 між АТ "КІБ" та ТОВ "ФК" "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення права вимоги № 20171128, у відповідності до умов якого АТ "КІБ" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК" "ЄАПБ" приймає належні АТ "КІБ" права грошової вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.15-17). Відповідно до Реєстру боржників № 6 від 16.03.2018 до Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 р., ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10019,88 грн. (а.с.18). Відповідач користувався кредитними коштами, однак заборгованість по кредиту не погашав, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 10019,88 грн. (а.с.21). Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604- 609 ЦК. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання. Боржник, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого грошового зобовязання. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог банку та необхідність їх задоволення. Документально підтверджені судові витрати позивача складають 2102,00 грн. (а.с.2).

Outcome: approved