Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач керуючи автомобілем [NUMBER] в порушення правил дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а його автомобіль фактично було знищено. Зазначені обставини призвели до втрати у позивача душевної рівноваги і душевного спокою, зміни життєвих планів, що проявилось у моральних стражданнях та переживаннях. Тому позивач вважав можливим відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 358976,14 грн з урахуванням отриманого страхового відшкодування та моральну шкоду оцінену у 5000 грн. Ухвалою суду від 17.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.10.2017 року накладено арешт на автомобіль Volkswagen Transporter, вантажний/фургон 2013 року випуску зареєстрований за [PERSON] Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру № 0541 від 03.11.2017 року транспортний засіб Volkswagen Transporter станом на 31.10.2017 року за [PERSON] не зареєстрований, тому накласти обтяження на проведення реєстраційних дій не видається можливим. Ухвалою суду від 13.11.2017 року постановленою без виходу до нарадчої кімнати витребувано з ПАТ СК «Універсальна» належним чином завірені матеріали страхової справи (рішення про виплату [PERSON] суми страхового відшкодування, калькуляцію – розрахунок суми страхового відшкодування) по страховому випадку згідно якого [PERSON] виплачено страхове відшкодування. Ухвалою суду від 11.12.2017 року витребувано з Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області інформацію про власників транспортного засобу «Mitsubishi L200» д.н.з. [NUMBER] після 28.07.2015 року, копію довідки – рахунку серії [NUMBER] від 28.07.2015 року та інші документи які стали підставою для реєстрації транспортного засобу в Регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області. 12.12.2018 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи проведенням ремонту пошкодженого автомобіля та отриманням доходу від його відчуження відповідно до копії довідки рахунку від 28.07.2015 року , виданої ФОП [PERSON] 100000грн. . У зв'язку з цим просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну внаслідок скоєння ДТП матеріальну шкоду у розмірі 327978,39 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Також просила суд стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору – 3589,76 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 01.03.2018 року від сторони відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Відповідач вважає, що заходи щодо встановлення вартості автомобіля після ДТП позивачем не вживались. Докази відновлення автомобіля перед продажем, спростовують висновки експерта про вартість відновлювального ремонту та фізичну знищеність ТЗ. Відповідач вважає, що відсутні також докази підтверджуючі ціну додаткового обладнання яке було встановлене на автомобіль та вартість яких включається до розрахунку матеріальної шкоди. Наведені аргументи на думку відповідача свідчать про не доведення заявленого [PERSON] розміру матеріальної шкоди. Відповідач вважає, що відсутня також доказова база на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди. 27.04.2018 року представник позивача в судовому засіданні подала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 200786,84 грн, моральну шкоду 5000 грн та понесені судові витрати у розмірі 8589,36 грн. У зв'язку із закінченням повноважень на здійснення правосуддя судді Волошина С.В. на підставі повторного автоматизованого розподілу, 23.05.2018 року справу передано судді Гриневичу В.С. Ухвалою суду від 30.05.2018 року справу прийнято до провадження судді Гриневича В.С. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.09.2018 року з метою визначення утилізаційної вартості, вартості додаткового обладнання, вартості ремонтно-відновлювальних робіт та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi L200, в результаті його пошкодження у ДТП, що сталось 11.09.2014 року (без врахування додаткового обладнання та з урахуванням додаткового обладнання) призначено судову авто товарознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. [PERSON] оплату послуг проведення експерти призначеної ухвалою суду від 25.09.2018 року не здійснив, внаслідок чого судовим експертом складено повідомлення про неможливість проведення експертизи датоване 21.01.2019 роком. У зв'язку із закінченням повноважень на здійснення правосуддя судді Гриневича В.С. на підставі повторного автоматизованого розподілу, 01.02.2019 року справу передано судді Ан О.В. Ухвалою суду від 04.02.2019 року справу прийнято до провадження судді Ан О.В. Провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача відмовився від проведення автотоварознавчої експертизи, оскільки згідно листа Вінницького науково-дослідного експертно- екриміналогічного центру ( на 27 а.с. 2 т.) визначення утилізаційної вартості колісного транспортного засобу можливе лише принаявності в матеріалах справи акту дефектування технічно справних складників. Ухвалою суду від 18.03.2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала зменшені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник не заперечувала факту продажу [PERSON] автомобіля після ДТП, посилалась на висновок автотоварознавчої експертизи, проведеної по кримінальному провадженню, висновку спеціаліста, вказала,що ремонт транспортного засобу не рентабельний. Позивач частково відремонитував транспортний засіб. Представник зазначила, щов результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, перебував на лікуванні, не міг користуватися належним йому майном, через його пошкодження. Хоча в судових засіданнях приймала участь вона, проте просить відшкодувати судові витрати, сплачені адвокату [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві, вважав позовні вимоги не доведеними та просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд критично оцінює висновок експерта № 176 від 29.12.2014 року ( на 6- 8 а.с., 102- 106 а.с. ) та звіт про визначення розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ ( на 172-174 а.с.), не приймає їх доуваги, оскільки вказані документи не відповідають дійсним намірам і діям позивача. У справі №753/21303/16-ц ВСУ зазначив, що розмір відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. Вивчивши матеріали справи суд встановив: - факт дорожньо-трансполртної пригоди 11.09.2014 року, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб автомобілем [NUMBER], що належав позивачу [PERSON], а сам позивач отримав тілесні ушкодження ( постанова Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2015 року на 4 а.с.1т), факт причинення позивачу тілесних ушкоджень : забою м"яких тканин лобної ділянки, забій шийного відділу хребта, забій лівого плечового суглоба та лівого надпліччя, забій та шкірна гематома середньої третини лівої гомілки, гостро закрита ЧМТ, струс мозку ( виписка з історії хвороби, виписки з медичної картки, консультативний висновок спеціаліста на 33-35 а.с. 1т.) Транспортний засіб «Mitsubishi L200» 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] з 14.03.2012 року по 28.07.2015 року; 08.07.2015 року знятий з обліку для реалізації та відчудження на підтаві доідки рахунку № ААЕ 221394 від 28.07.2015 року ( відомості з листа регіонального сервісноо центру в Вінницькій області на 81 а.с.1 т), заява на 85-86 а.с.с 1т.). Згідно страхового акту сума трахового відшкодуваненя склала 50000грн ( страховий акт на 95 а.с. 1т). В подальшому проводилась неодноразова реєстрація транспортного засобу в зв"язку зі зміною власника ( заяви про реєстрацію на 124, 127, 131, 134 а.с. 1т) транспортний засіб не обноразово знятий з обліку для реалізації та відчудженя та, на разі, перебуває на реєстрації в Тячівському районі Закарпатської обл. 02.03.2015 року проводились роботи по відновленню автомобіля на сумум 74011грн 25 коп ( нараяд замовлення на 146 а.с. 1 т., свідоцтва ФОП на 147-149 а.с. 1 т.. квитанції про оплату 74000 грн на 150 а.с. т.1) . Вивчивши докази, суд приймає до уваги те, що позивач не визнав транспортний засіб «Mitsubishi L200» д.н.з. [NUMBER] знищеним, провів його ремонт, зняв транспортний засіб з реєстрації для подальшого відчудженн і в подальшому продав. Так, [PERSON] не передав залишки свого автомобіля ні страховій компанції та відповідачу. На разі, вказаний транспортний засіб продовжує експлуатуватися. Згідно ст. 1166 ЦК УКраїни, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Неправомірність дій відповідача встановлена постановою Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2015 року. Згідно ст. 187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно постанови Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2015 року [PERSON] керував трансполртним засобом марки "Шевроле Круз" реєстраційний номер [NUMBER], отже, на відповідній правовій основі керував транспортним засобом, яке є джерелом підвищеної небезпеки. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано належних доказів, що про те, яких пошкоджень зазнав автомобіль в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вартість автомобіля на момент ДТП, доказів встановлення на транспортному засобі додаткового обладнання, його вартість, процент зносу, тощо. Тому при визначенні розміру матеріального збитку, суд приймає до уваги вартість відновлюваних робіт на сумум 74011грн 25 коп ( нараяд замовлення на 146 а.с. 1 т., свідоцтва ФОП на 147-149 а.с. 1 т.), квитанції про оплату 74000 грн ( на 150 а.с. т.1). Суд приймає до уваги факт продажу транспорптного засобу за 100000 грн ( довідка-рахунок на 125 а.с.), відсутність інших доказів, зокрема про зменшення вартості транспортного засобу в зв"язку з ДТП, втрати товарного виду, тощо. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови ПВСУ № 4 від 30.05.2005 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачеві було спричинено моральну шкоду., що виразилась отриманні фізичного болю, душевних стражданнях у зв’язку із отриманими тілесними ушкодженнями та пошкодженням транспортного засобу, вимушених змінах в його житті внаслідок лікування та неможливості використання автомобіля після його пошкодження. Згідно п. 9 зазначеної вище Постанови ПВСВ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує перебування позивача на амбулатоному та стаціонарному лікуваннях ( виписка з історії хвороби на 33.а.с.1т.; виписка з медичної картки на 34 а.с. 1т.; консультативний висновок спеціаліста на 35 а.с. т; лікарняні листи на 36-40 а.с. 1т), характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних та психічних страждань позивача, при визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди в розмірі 5000 грн відповідає обставинам справи й ступеню її моральних страждань, у зв’язку з чим підлягає стягненню з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд керується ст. 133, ЦПК України, приймає до уваги те, що сплата судових витрат позивачем здійснювалась адвокату [PERSON], тоді як в судовому засіданні інтереси позивача представляла [PERSON] та виходить з принципів розумності, а також передбаченого ч.4 ст. 137 ЦПК України принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вказаних обставин, суд вважав співмірним оплату правових послуг в розмірі 3000 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 8589,76 грн які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial