Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У липні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "Армантіс" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказом ТОВ "Армантіс" від 22.06.2021 року № 22-06/21 звільнений з посади представника з реклами з 22.06.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказано провести розрахунок в порядку ст. 116 КЗПП України та виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Про вказаний наказ дізнався, отримавши його скан-копію електронною поштою 12 липня 2021 року. Оригінал наказу чи належним чином завірена копія, як і трудова книжка, не вручалися роботодавцем ні в день звільнення, ні станом на день пред`явлення даного позову. Вказав, що в день видачі наказу перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АЛА № 904466, виданим ТОВ "Центр медико-санітарної допомоги", про ці обставини письмово повідомив роботодавця листом, направленим 18.06.2021 року, який був отриманий директором товариства 22.06.2021 року. Після закриття листка непрацездатності 01 липня 2021 року направив його на адресу директора ТОВ "Армантіс" цінним листом з описом вкладення. Вважає наказ про звільнення незаконним та протиправним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). В порушення ч. 1 ст. 47 КЗпП України належним чином завірена копія наказу про звільнення та оформлена трудова книжка не були вручені в день звільнення. Внаслідок незаконного звільнення порушено його конституційне право на працю, оскільки він не отримує заробітну плату, починаючи з 22.06.2021 року, та не має змоги працевлаштуватися за іншим місцем роботи, оскільки його трудова книжка перебуває у відповідача. Просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання наказу про звільнення незаконним і поновити цей строк; визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ "Армантіс" від 22.06.2021 року № 22-06/21 "Про звільнення з посади" [PERSON] з 22.06.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді представника з реклами ТОВ "Армантіс" з 23.06.2021 року; стягнути з ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати. Ухвалою судді від 02.08.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. 26.08.2021 року від позивача [PERSON] на виконання вимог, викладених в ухвалі від 02.08.2021 року, до суду надійшла заява про усунення недоліків разом з позовною заявою, оформленою у відповідності з вимогами ст.ст. 175-177 ЦПК України, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання наказу про звільнення незаконним і поновити цей строк; визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ "Армантіс" від 22.06.2021 року № 22-06/21 "Про звільнення з посади" [PERSON] з 22.06.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді представника з реклами ТОВ "Армантіс" з 23.06.2021 року; стягнути з ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, що станом на день пред`явлення позову складає 43560 грн.; стягнути з ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 1816 грн. 00 коп.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Ухвалою суду від 30.08.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача ТОВ "Армантіс" адвокат Кобилецький О.І. надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував про безпідставність позовних вимог [PERSON] . Вказав, що позивач займав посаду "представник з реклами", 19.04.2021 року відповідачем ТОВ "Армантіс" на підставі Рішення Учасника товариства № 1/21 від 19.04.2021 року (з метою скорочення витрат на утримання товариства) видано наказ № 19-04/21 про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, відповідно до якого з 22.06.2021 року посада "представник з реклами", яку займав [PERSON] , підлягала скороченню та виключенню зі штатного розпису. 19.04.2021 року на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України позивачу був вручений примірник даного наказу та попередження про скорочення посади. В подальшому позивач в телефонному режимі був запрошений до ТОВ "Армантіс" 22.06.2021 року для вирішення питання працевлаштування, проте не з`явився. 22.06.2021 року у зв`язку зі скороченням посади "Представник з реклами" та відсутністю вакантних посад за відповідною професією та спеціальністю відповідачем видано наказ № 22-06/21 про звільнення позивача. У зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці копію наказу разом з повідомленням про звільнення та довідкою про нараховані працівнику при звільненні суми направлено поштою на адресу місця проживання. В цей же день скан-копії зазначених документів надіслані на електронну пошту позивача, повідомлену відповідачу останнім, а також на його номер мобільного телефону направлено смс-повідомлення, в якому повідомлено про звільнення та необхідність отримання трудової книжки, доведено до відому про направлення документів поштою. Позивач ухилився від отримання рекомендованого листа з вищевказаними документами. Зазначив, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, оскільки скан-копію наказу про звільнення направлено на його електронну адресу 22.06.2021 року, а тому місячний строк для звернення до суду сплинув 23.07.2021 року, при цьому позивач не надав доказів на підтвердження того факту, що копію наказу про звільнення отримав лише 12.07.2021 року. Також вказав про відсутність підстав для поновлення на роботі з огляду на висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61 -17196вв 19), від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц (провадження № 61-43676СВ18), від 16 червня 2020 року у справі № 750/8456/17 (провадження № 61- 22946св18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), згідно з якими наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі. Наголосив, що відповідач не отримував від позивача оригінал лікарняного листка, на підставі якого він міг би вчинити дії, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також самостійно змінити дату звільнення. Звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності не є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач звільнений на законних підставах, відповідачем не було допущено протиправних дій чи бездіяльності, унаслідок яких працівник був позбавлений можливості виконувати свої трудові обов`язки та отримувати за це заробітну плату. Оплата вимушеного прогулу у встановлених КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю, тоді як у випадку зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстави і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Щодо наданих позивачем доказів вручення 22.06.2021 року директору ТОВ "Армантіс" повідомлення про хворобу і відкриття лікарняного листка з 18.06.2021 року вказав, що 22.06.2021 року дійсно товариством отриманий конверт, під час розкриття якого виявлено лише копію заяви [PERSON] від 14.06.2021 року про відшкодування витрат на відрядження до м. Києва, без опису вкладення, що було зафіксовано в акті № 22/6/21-2 та стало підставою для звернення на гарячу лінію ПАТ "Укрпошта" зі скаргою на відсутність опису у вкладенні № 3601411613024, яке зареєстроване 22.06.2021 року за № 5855246. Таким чином, вказане поштове відправлення не містило документу, про який вказує позивач, а з опису, наданого суду позивачем, неможливо встановити, що він стосується відправлення № 3601411613024. Відтак відповідачу 22.06.2021 року не було відомо про перебування позивача на лікарняному. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Оцінюючи клопотання представника відповідача ТОВ "Армантіс" адвоката Кобилецького О.І. від 13.10.2021 року про повернення позовної заяви на підставі ст. 185 ЦПК України, з огляду на те, що заява про усунення недоліків позовної заяви подана позивачем до суду 26.08.2021 року, тобто з пропуском на 1 день строку, встановленого для усунення недоліків згідно з ухвалою суду від 02.08.2021 року, суд враховує той факт, що вказане клопотання подане під час розгляду справи по суті, питання про прийняття позовної заяви до провадження та відкриття провадження у справі вирішено ухвалою суду від 30.08.2021 року, тоді як положення ст. 185 ЦК України застосовуються на стадії до відкриття провадження по справі. Крім того, при вирішенні даного питання судом було враховано категорію справи, зміст спірних правовідносин, підстави та предмет позовних вимог, взято до увагу закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії у реалізації права на справедливий суд, обов`язковою умовою дотримання якого є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких формальних обмежень, перешкод, ускладнень та перепон, правову позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не може застосовуватися автоматично і не має абсолютного характеру, а при перевірці його виконання слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції", "Ільхан проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" тощо). Відтак, оскільки подача заяви про усунення недоліків разом з позовною заявою, оформленою у відповідності з вимогами ст.ст. 175-177 ЦПК України, вчинена на наступний день після завершення визначеного судом строку після чотирьох вихідних днів, що передували цьому, вказана обставина не може бути визнана підставою для припинення судового провадження. Відтак підстави для повернення позовної заяви згідно ст. 185 ЦПК України відсутні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Григоренко К.І. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідач ТОВ "Армантіс" адвокат Кобилецький О.І. заперечував проти задоволенні позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши доводи, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог, а представником відповідача - в обґрунтування заперечень проти позову, та докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ "Армантіс", з 05.04.2018 року на підставі трудового договору працював на посаді представника з реклами та був звільнений з роботи з 01.04.2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом директора Товариства від 30.03.2020 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року в справі № 553/757/20 [PERSON] поновлений на роботі. Згідно з наказом директора ТОВ "Армантіс" № 12-04/21 від 12.04.2021 року, виконуючи рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року по справі № 553/757/20 (провадження № 2/553/562/2020) та рішення Полтавського апеляційного суду від 17.03.2021 року справа № 553/757/20 (провадження № 22-ц/814/328/21), рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.12.2020 року у справі № 553/387/20 (провадження № 2/553/472/2020) та рішення Полтавського апеляційного суду від 23.02.2021 року по справі № 553/387/20 (провадження № 22-ц/814/418/21), [PERSON] поновлений з 02.04.2020 року на посаді "представник з реклами" в ТОВ "Армантіс", йому встановлено заробітну плату у розмірі посадового окладу, зазначеному на 01.12.2019 року, - 18634 грн. 00 коп. (згідно з рішенням суду), визначено, що він має стати до роботи з 19.04.2021 року. Разом з цим, Рішенням Учасника ТОВ "Армантіс" № 1/21 від 19.04.2021 року [PERSON] як учасник, якому належить частка у розмірі 1500 грн. 00 коп., що складає 100 % від Статутного капіталу Товариства, та відповідає 100 % голосів на Загальних зборах , вирішено з метою оптимізації видатків Товариства скоротити витрати на його утримання шляхом внесення змін до штатного розпису Товариства та скорочення посади "представник з реклами". Згідно з наказом ТОВ "Армантіс" № 19-04/21 від 19.04.2021 року на виконання Рішення Учасника ТОВ "Армантіс" № 1/21 від 19.04.2021 року, з метою скорочення витрат на утримання підприємства, внесено зміни до штатного розпису Товариства шляхом скорочення та виключення з 22.06.2021 року посади "представник з реклами"; наказано: працівника, що підлягає наступному вивільненню, повідомити про це в установленому порядку та запропонувати йому переведення за його згодою на вакантні посади. У разі відмови працівника від переведення або за відсутності в Товаристві роботи за відповідною професією чи спеціальністю, підготувати потрібні документи для звільнення такого працівника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 19.04.2021 року [PERSON] фактично був поновлений на роботі, був ознайомлений та отримав копії наказів № 12-04/21 від 12.04.2021 року та № 19-04/21 від 19.04.2021 року. Крім того, 19.04.2021 року [PERSON] було вручено попередження (повідомлення) про скорочення посади за вих. № 7 від 19.04.2021 року, згідно з яким у зв`язку з рішенням, прийнятим учасником ТОВ "Армантіс" № 1/21 від 19.04.2021 року про скорочення витрат на утримання товариства, відповідно до наказу № 19-04/21 від 19.04.2021 року "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників" та з урахуванням положень ст. 49-2 Кодексу законів про працю України попереджено його про скорочення посади "представник з реклами" у ТОВ "АРМАНТІС". Враховуючи зазначені обставини, він підлягаєте звільненню з 22.06.2021 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку на підставі ст. 44 Кодексу законів про працю України. Повідомлено, що наданий момент у ТОВ "АРМАНТІС" відсутні вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, така вакансія буде запропонована відповідно до чинного законодавства. З 19.04.2021 року позивач приступив до виконання службових обов`язків, роботу здійснював м. Полтаві, конкретне робоче місце [PERSON] сторонами трудового договору визначене не було, зв`язок здійснювався за допомогою засобів телефонного зв`язку та за допомогою електронної пошти. 18.06.2021 року ТОВ "Центр медико-санітарної допомоги" [PERSON] виданий листок непрацездатності серії АЛА № 904466, яким підтверджено факт тимчасової непрацездатності позивача та його звільнення від роботи в період з 18.06.2021 року по 30.06.2021 року включно. Стати до роботи [PERSON] повинен 01.07.2021 року. Разом з тим, наказом ТОВ "Армантіс" № 22-06/21 від 22.06.2021 року у зв`язку зі скороченням посади "представник з реклами" згідно з наказом ТОВ "АРМАНТІС" від 19.04.2021 року № 19-04/21 та відсутністю в ТОВ "АРМАНТІС" вакантних посад за відповідною професією та спеціальністю, [PERSON] звільнено з посади "представник з реклами" з 22 червня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 22-06/21 від 22.06.2021 року та поновлення на роботі, позивач вказував на те, що відповідач ТОВ "АРМАНТІС" станом на 22.06.2021 року був достовірно обізнаний про його тимчасову непрацездатність, проте прийняв рішення про звільнення в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вказував, що 18.06.2021 року надіслав директору ТОВ "АРМАНТІС" заяву, в якій повідомив, що знаходиться на лікарняному, тобто тимчасово втратив працездатність, у зв`язку з хворобою йому відкрито лікарняний лист з 18.06.2021 року у зв`язку із захворюванням на ГРВІ та гострий риносинусит. Вказав, що після закінчення лікування надасть лікарняний лист та повідомить про одужання. Вищевказана заява була направлена на ім`я директора ТОВ "АРМАНТІС" [PERSON] за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-а, оф. 08/1 , рекомендованим листом з повідомлення разом з описом вкладення та отримана адресатом 22.06.2021 року. На підтвердження вищевказаних обставин позивач надав суду копію заяви від 18.06.2021 року, виконаної ним власноруч, копію опису вкладення до листа ТОВ "Армантіс" від 18.06.2021 року на ім`я [PERSON] зі штампом АТ "Укрпошта", згідно змісту якого направлялась заява про відкриття лікарняного листа з 18.06.2021 року на 1 арк. оголошеною цінністю 100 грн., копії фіскальних чеків та накладної АТ "Укрпошта" від 18.06.2021 року щодо направлення відправлення № 3601411613024, а також копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з вищевказаним номером 22.06.2021 року адресату ТОВ "Армантіс" в особі Галіка І.В. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні наполягав на тому, що заява [PERSON] про відкриття лікарняного листа з 18.06.2021 року до ТОВ "Армантіс" не надходила. Вказував, що 22.06.2021 року ТОВ "Армантіс" дійсно отриманий конверт від [PERSON] , в якому надійшло відправлення за № 3601411613024. Під час розкриття конверту виявлено лише копію заяви [PERSON] від 14.06.2021 року про відшкодування витрат на відрядження до м. Києва. У вкладенні не було опису, що зафіксовано в акті № 22/6/21-2 та стало підставою для звернення на гарячу лінію ПАТ "Укрпошта" зі скаргою на відсутність опису у вкладенні № 3601411613024, яке зареєстроване 22.06.2021 року за № 5855246. На підтвердження своїх пояснень представником відповідача надано суду копію заяви [PERSON] від 14.06.2021 року про відшкодування витрат на відрядження до м. Києва, копію конверта, в якому за твердженням представника відповідача отримана вказана заява, акт розкриття конверта з поштовим відправленням № 22/6/21-2 від 22.06.2021 року (згідно якого 22.06.2021 року директор [PERSON] отримав поштове відправлення ПАТ "Укрпошта" № 3601411613024 від [PERSON] . На конверті з відправленням вказано, що до листа додавався опис документів, що вкладені у конверт. Водночас, в конверті міститься лише копія заяви [PERSON] від 14.06.2021 року про відшкодування витрат на відрядження до м. Києва, опис відправлення виявлено не було), а також лист ПАТ "Укрпошта" за вих. № 103.003.-1323-21 від 06.10.2021 року (згідно якого з номера 0634414604 в період з 19.06.2021 року по 04.10.2021 року було зафіксовано 2 дзвінки з питань відсутності опису вкладення у поштовому відправленні № 3601411613024, заявник свого прізвища не називав, підтвердити, що саме представник ТОВ "АРМАНТІС" здійснював дзвінки неможливо. Звернення щодо відсутності опису у поштовому відправленні № 3601411613024 зареєстровано 22.06.2021 року за № 5855246). Відповідно до п. 61 "Правил надання послуг поштового зв`язку", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. Оцінюючи доводи представника відповідача ТОВ "АРМАНТІС", суд бере до уваги, що на наданій копії заяви [PERSON] від 14.06.2021 року відсутній вхідний реєстраційний номер, що об`єктивно позбавляє суд можливості достовірно встановити дату її отримання товариством. Разом з тим, позивачем [PERSON] , який не оспорював в судовому засіданні факту належності йому вищевказаної заяви від 14.06.2021 року, не спростовано належними та допустимими доказами тверджень представника відповідача, та в свою чергу не надано суду доказів направлення вказаної заяви від 14.06.2021 року (фіскальних чеків, накладної, опису вкладення до відповідного відправлення) в іншу дати чи з іншим номером відправлення, тобто не надано жодних достовірних та об`єктивних даних, які доводять той факт, що відправлення за № 3601411613024, яке направлене ним 18.06.2021 року та отримане відповідачем 22.06.2021 року, містило саме заяву від 18.06.2021 року щодо відкриття листка непрацездатності, а не заяву від 14.06.2021 року з приводу відшкодування витрат на відрядження, тим паче, що наданий ним суду опис вкладення (щодо направлення заяви від 18.06.2021 року) не містить номеру поштового відправлення, відповідно, зміст вказаного документу не дає можливості зробити висновок про те, що він має відношення саме до відправлення за № 3601411613024. Аналізуючи вищевказані документи, суд приходить до висновку про недоведеність того факту, що відповідач ТОВ "АРМАНТІС" станом на 22.06.2021 року, тобто на дату винесення наказу про звільнення [PERSON] , був достовірно обізнаний про те, що останній перебуває на лікарняному. На підставі наказу ТОВ "Армантіс" № 22-06/21 від 22.06.2021 року у зв`язку зі скороченням посади "представник з реклами" згідно з наказом ТОВ "АРМАНТІС" від 19.04.2021 року № 19-04/21 та відсутністю в ТОВ "АРМАНТІС" вакантних посад за відповідною професією та спеціальністю, [PERSON] звільнений з посади "представник з реклами" з 22 червня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказано провести з [PERSON] розрахунок в порядку ст. 116 КЗпП України, виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Як вбачається з довідки про нараховані суми, належні працівникові при звільнення за вих. № 14 від 22.06.2021 року, вона видана [PERSON] про те, що він дійсно працював в ТОВ "Армантіс" з 05.04.2018 року по 22.06.2021 року на посаді "представник з реклами" (основне місце роботи), працівникові при звільненні належать наступні суми: заробітна плата за червень 2021 року - нараховано 13976 грн. 00 коп., належить до виплати після утримання суми ПДФО та військового збору 11250 грн. 68 коп., вихідна допомога - нараховано 18634 грн. 00 коп., належить до виплати 15000 грн. 37 коп., компенсація за невикористану щорічну відпустку - нараховано 19180 грн. 00 коп., належить до виплати 15439 грн. 90 коп., разом належить до виплати - 41690 грн. 95 коп. Копія наказу про звільнення та довідка були направлені відповідачем ТОВ "АРМАНТІС" на адресу [PERSON] разом з повідомленням про звільнення та необхідність отримання трудової книжки за вих. № 15 від 22.06.2021 року. Згідно змісту вказаного повідомлення, з причини звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням посади "представник з реклами" з 22.06.2021 року висловлено прохання з`явитись за отриманням трудової книжки за адресою: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. 1-а, офіс 308/1 . Режим роботи: з понеділка по п`ятницю з 9-00 до 18-00 (крім святкових днів). Вказано про можливість надати письмову згоду для направлення трудової книжки поштою на його адресу на території України та у такій згоді зазначити точну адресу для доставки. З дня відправлення цього повідомлення ТОВ "АРМАНТІС" не несе відповідальність за затримку видачі трудової книжки. Обґрунтовуючи позовні вимоги та вказуючи про наявність підстав для поновлення строку на звернення з позовом про визнання незаконним та скасування наказу ТОВ "АРМАНТІС" про звільнення № 22-06/21 від 22.06.2021 року, позивач [PERSON] послався на те, що копію наказу так і не отримав, 12.07.2021 року ознайомився з його скан-копією, яку разом з довідкою про нараховані суми, належні працівникові при звільнення за вих. № 14 від 22.06.2021 року та повідомленням про звільнення та необхідність отримання трудової книжки за вих. № 15 від 22.06.2021 року, відповідач направив на його електронну поштову скриньку. Відповідно, звернувшись до суду з даним позовом 30 липня 2021 року, він пропустив строк позовної давності з поважних причин, а відтак існують підстави для його поновлення. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказував, що оскільки в день звільнення 22.06.2021 року позивач [PERSON] не з`явився до офісу ТОВ "АРМАНТІС", незважаючи на те, що про необхідність явки в телефонному режимі повідомлявся напередодні директором, наказ про його звільнення разом з довідкою про нараховані та сплачені суми та повідомленням про необхідність явки до офісу товариства для отримання трудової книжки або направлення заяви про направлення трудової книжки поштою був направлений на адресу його проживання поштою, а також на електронну адресу, що були відомі відповідачу зі слів позивача. Також про винесення наказу про звільнення була направлено СМС-повідомлення на номер мобільного телефону [PERSON] . В цей день директор неодноразово намагався додзвонитись [PERSON] по мобільному телефону, проте останній на його дзвінки не відповів. На підтвердження вказаних тверджень представник відповідача надав суду копію конверту до поштового відправлення № 0200251033381, адресованого [PERSON] , з описом вкладення від 22.06.2021 року (про направлення повідомлення про звільнення та необхідність отримання трудової книжки від 22.06.2021 року, наказу ТОВ "Армантіс" № 22-06/21 від 22.06.2021 року, довідки про нараховані суми, належні працівнику при звільненні від 22.06.2021 року), фіскальний чек, повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також роздруківку з сайту АТ "Укрпошта" трекінгу відправлення № 0200251033381, яке спрямоване адресату 22.06.2021 року, прибуло в точку видачі 24.06.2021 року та повернуто адресанту за закінченням встановленого терміну зберігання 09.07.2021 року. Також представником відповідача надано суду ксерокопії роздруківок з текстом СМС-повідомлення від 22.06.2021 року "МП [PERSON] " з номером телефону [NUMBER] , з яких неможливо встановити достовірно відправника та дату їх одержання, роздруківку деталізації викликів по особовому рахунку 8-91-70 за червень 2021 року по номеру [NUMBER] , яка не містить відомостей про власника особового рахунку та користувача номера телефону й даних, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даному проваджені. Наданий представником відповідача ТОВ "Армантіс" скрін-шот сторінки з відображенням тексту повідомлення, направленого на ім`я " [PERSON] " на електронну адресу " [INFO] " підтверджує факт направлення листа від ТОВ "Армантіс", яким повідомлено про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням посади "представник з реклами" з 22.06.2021 року, необхідність з`явитись до товариства для отримання трудової книжки, зазначено про направлення разом з цим повідомленням наказу про звільнення № 22-06/21 від 22.06.2021 року та довідки про нараховані суми, належні працівнику при звільненні від 22.06.2021 року (скан-копії у вкладенні), приєднане вкладення "пакет документів на звільнення". Представник відповідача ТОВ "Армантіс" зазначив, що оскільки загально відомим є те, що електронні листи надходять на адресу електронної пошти адресата в день їх відправлення, позивач [PERSON] отримав копію наказу про звільнення разом з довідкою про нараховані суми, належні працівникові при звільнення за вих. № 14 від 22.06.2021 року та повідомленням про звільнення і необхідність отримання трудової книжки за вих. № 15 від 22.06.2021 року, саме в день їх направлення йому відповідачем, тобто 22.06.2021 року. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Таким чином, законодавець пов`язує початок перебігу строку позовної давності у справах про звільнення працівника саме з днем вручення йому копії наказу (розпорядження) про звільнення. При цьому, встановлені судом обставини та наявні у справі письмові докази об`єктивно доводять той факт, що позивач копію оскаржуваного наказу про звільнення № 22-06/21 від 22.06.2021 року не отримав ані в день звільнення, ані станом на час звернення до суду з даним позовом, ані на час розгляду справи судом. Ознайомився зі змістом наказу позивач у формі скан-копії, яку отримав від відповідача електронною поштою разом з іншими документами. Разом з цим, на переконання суду, ознайомлення особи з електронною скан-копією наказу не є тотожнім поняттю "вручення копії наказу". Твердження ж позивача про те, що з наказом про звільнення він ознайомився лише 12 липня 2021 року, не спростовані відповідачем. Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що позивачу [PERSON] копія наказу № 22-06/21 від 22.06.2021 року відповідачем вручена не була, суд приходить до висновку про те, що звернувшись до суду з позовом в межах місячного строку з дня ознайомлення з його змістом у електронному вигляді 12.07.2021 року, як зазначив позивач, він не пропустив строк, встановлений в ст. 233 КЗпП України, у зв`язку з чим клопотання позивача про поновлення такого строку є зайвим та не може бути задоволене судом. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним і скасування наказу про його звільнення та вимог про поновлення на роботі суд виходить з наступного. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як передбачено в ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною процесією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, і ці обставини не оспорювали сторони, 19.04.2021 року позивач [PERSON] був попереджений роботодавцем ТОВ "Армантіс" про майбутнє скорочення його посади "представник з реклами" з 22.06.2021 року, в цей день йому вручено попередження (повідомлення) про скорочення посади за вих. № 7 від 19.04.2021 року, а також копію наказу № 19-04/21 від 19.04.2021 року, яким внесені зміни до штатного розпису Товариства шляхом скорочення та виключення з 22.06.2021 року посади "представник з реклами". Станом на 19.04.2021 року в ТОВ "Армантіс" були відсутні вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, які б могли бути запропоновані [PERSON] для подальшого працевлаштування. Оскільки в період протягом двох місяців та станом на 22.06.2021 року вакантні посади в Товаристві не з`явились, в тому числі посади за відповідною професією та спеціальністю, у зв`язку з чим роботодавець не мав можливості перевести [PERSON] на іншу посаду, а тому 22.06.2021 року було прийнято рішення про його звільнення з посади "представник з реклами" з 22 червня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, суд звертає увагу, що вищевказані обставини не оспорювались позивачем [PERSON] , який обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, у позові посилався лише на те, що звільнення відбулось в період його тимчасової непрацездатності. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 22-06/21 від 22.06.2021 року, не оспорював правдивість наведеного у ньому висновку про відсутність станом на 22.06.2021 року в ТОВ "Армантіс" вакантних посад за відповідною професією та спеціальністю, не оскаржував наказ з підстав незаконності його звільнення з посади через існування можливості його переведення роботодавцем на іншу посаду, як не надав суду доказів на підтвердження безпідставності вищенаведеного висновку у наказі та відповідних пояснень представника відповідача в судовому засіданні про відсутність вакансій. А відтак суд приходить до висновку про те, що при звільненні [PERSON] були дотримані положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Як встановлено в ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019 у справі № 3-425/2018 (6960/18) за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 18.06.2021 року по 30.06.2021 року перебував на лікарняному, на підтвердження вказаного факту позивачем надано суду копію листка непрацездатності серії АЛА № 904466. [PERSON] був звільнений з роботи 22.06.2021 року, тобто в період його тимчасової непрацездатності. З огляду на те, що суд дійшов висновку про законність звільнення позивача, то у зв`язку з тим, що таке звільнення відбулось у період тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача (а саме звільнення його в день перебування на лікарняному) може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові № 428/10715/19 (провадження № 61-2445св21) від 01.11.2021 року, Велика Палата Верховного Суду в постанові № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс 19) від 15 вересня 2020 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування у повному обсязі наказу № 22-06/21 від 22.06.2021 року про звільнення позивача з роботи, вважає, що належним способом захисту порушеного права є зміна дати його звільнення, та, відповідно, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про поновлення позивача [PERSON] на роботі. Оскільки в листку непрацездатності серії АЛА № 904466, який видано [PERSON] , вказано стати до роботи 01 липня 2021 року, що свідчить про порушення відповідачем гарантій, передбачених трудовим законодавством, це порушення підлягає усуненню шляхом зміни дати звільнення позивача з 22 червня 2021 року на 01 липня 2021 року. Позивач вказував про те, що копію листка непрацездатності направив на адресу ТОВ "Армантіс", вказане підтвердив представник відповідача в судовому засіданні, пояснивши, що 05.07.2021 року до Товариства надійшов лист від [PERSON] , який містив копію листка непрацездатності серії АЛА № 904466. Також суду наданий лист ТОВ "Армантіс" за вих. № 16 від 12.07.2021 року, яким роз`яснено [PERSON] про те, що тимчасова непрацездатність працівника за основним місцем роботи засвідчується оригіналом листка непрацездатності, на підставі якого роботодавець вчиняє дії, що випливають з Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також з трудового законодавства України. Позивач в судовому засіданні не заперечував той факт, що оригінал листка непрацездатності до ТОВ "Армантіс" не направляв, аби запобігти можливості його втрати, він знаходиться у нього. Посилаючись на вищевказані обставини, представник відповідача зауважив, що ТОВ "Армантіс" не має можливості самостійно змінити дату звільнення [PERSON] . Також встановлені судом обставини достовірно свідчать про те, що в день винесення наказу про звільнення [PERSON] з роботи одночасно з копією відповідного наказу ТОВ "Армантіс" направив на адресу позивача також і повідомлення про необхідність отримання трудової книжки особисто в офісі ТОВ "Армантіс" або направлення заяви про її направлення на визначену ним адресу поштою. Як пояснив позивач [PERSON] в судовому засіданні, він ознайомився з цим повідомленням 12.07.2021 року, проте до м. Києва, де знаходиться ТОВ "Армантіс", з метою отримання трудової книжки не з`явився до цього часу, заяву про направлення трудової книжки на його адресу засобами поштового зв`язку до Товариства не направляв, оскільки боїться втрати трудової книжки при пересилці. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою. Системний аналіз та тлумачення положень ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення чи затримка видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця. У випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причина того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця. Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У випадку зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Такий висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 461/7292/17, від 22 грудня 2020 року у справі № 501/330/18-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 червня 2021 року до дня поновлення на роботі не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зміст позову [PERSON] свідчить про те, що його предметом є три позовні вимоги, в тому числі дві вимоги нематеріального характеру - про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, а також вимога майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про поновлення на роботі. Враховуючи вищенаведену норму чинного законодавства, позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір згідно з квитанціями від 20.08.2021 року з позовних вимог немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення в сумі 908 грн. 00 коп., з вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 908 грн. 00 коп. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача [PERSON] на роботі та, відповідно, вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, частково задовольнив позов, змінивши дату звільнення, визначену в наказі про звільнення позивача від 22.06.2021 року, з відповідача ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 454 грн. 00 коп. Також позивачем [PERSON] ставиться питання про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн. 00 коп. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювала адвокат Григоренко Катерина Іванівна, якою на підтвердження повноважень представника надано суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії ПТ № 220519, Договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 27.07.2021 року, укладений між адвокатським бюро "Катерини Григоренко" в особі керуючого бюро адвоката Григоренко Катерини Іванівни та [PERSON] . Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Таким чином, повноваження адвоката Григоренко К.І. як представника позивача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. Наявні у справі документи безперечно свідчать про те, що Григоренко К.І. надавала правову допомогу позивачу [PERSON] в даній справі на підставі укладеного з ним Договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 27.07.2021 року. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом п.п. 1.1, 5.1 Договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 27.07.2021 року Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо представництва інтересів Клієнта як позивача в цивільній справі до ТОВ "АРМАНТІС" про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення з ТОВ "АРМАНТІС" заробітної плати за час вимушеного прогулу: надання правової інформації, консультації і роз`яснення з правових питань; складання процесуальних документів (позовної заяви, заперечень, клопотань, претензій, заяв про вжиття забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення цивільного судочинства. За послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами даного Договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 5000 грн. Згідно Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2021 року, складеного адвокатським бюро "Катерини Григоренко" в особі керуючого бюро адвоката Григоренко Катерини Іванівни та Журавльовим Сергієм Володимировичем, адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги (правничу допомогу) у формі: складання позовної заяви про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 3 години, вартість послуг 3000 грн., забезпечення представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції - 2 години, вартість послуг 2000 грн. Загальна вартість послуг 5000 грн. На підтвердження факту понесення позивачем витрат у вищевказаній сумі до позову приєднано копію квитанції б/н від 30.07.2021 року про сплату [PERSON] коштів в сумі 5000 грн. 00 коп. адвокату Григоренко К.І. за позов про визнання наказу про звільнення незаконним. За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В ч. 6 ст. 136 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням доведеності факту здійснення представництва інтересів позивача у даній справі адвокатом Грмгоренко К.І., складності справи, складності та обсягу виконаних представником позивача робіт (наданих послуг) та інших обставин, визначених в ст. 137 ЦК України, беручи до уваги, що відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не звертався, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачем у розмірі 5000 грн. 00 коп. Разом з тим, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ "Армантіс" на користь [PERSON] частину понесених позивачем витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто кошти в сумі 835 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial