Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

21.10.2015 року позивач, Волинська обласна рада, звернувся до суду з зазначеним вище позовом в якому просить: - визнати повністю недійсним свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг; - зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про визнання повністю недійсним свідоцтва України № [NUMBER] та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 25.09.2015 року Державною службою інтелектуальної власності України було видано свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг, власниками якого є ТОВ «Галичина - Табак» та [PERSON]. Зазначає, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № [NUMBER] від 25.09.2015 року не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки зображення герба Волинської області використовується без згоди Волинської області ради, і його використання в складі Знака при маркуванні алкогольної продукції може призводити до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування. Вказане призводить до дискредитації органу місцевого самоврядування, в компетенції якого знаходиться затвердження змісту, опису та порядку використання символіки області. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги Волинської обласної ради підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідачів, [PERSON] та ТОВ «Галичина-Табак», в судовому засіданні заперечувала проти позову. В своїх письмових запереченнях проти позову зазначила, що виходячи з положень ч. 1 ст.5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак за Свідоцтвом України № [NUMBER] від 25.09.2015 року не зображає виключно державні герби, а наявність в складі Знаку зображувального елементу: білого хреста на червоному тлі - не є порушенням закону та не потребує згоди відповідного компетентного органу. До того ж, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, водночас вказаний закон не регулює механізму, порядку і способу отримання дозволу на використання місцевої символіки. Отже, використання Знаку на товари та послуги за Свідоцтвом України № [NUMBER] від 25.09.2015 року відбувається відповідно до охоронних документів наданих Державною службою інтелектуальної власності. Вважає, що позовні вимоги Волинської обласної ради є безпідставними, надуманими, незаконними та недоведеними, а тому відсутні підстави в розумінні положень ст. 6, 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" для визнання свідоцтва на знак для товарів та послуг № [NUMBER] від 25.09.2015 року недійсним. Просить в дазодоволенні позову відмовити. Представник відповідача, Державної служби інтелектуальної власності Україн, позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених вимог. У своїх запереченнях зазначив, що реєстрація Знаку для товарів і послуг за Свідоцтвом України № [NUMBER] від 25.09.2015 року була здійснена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України за результатами формальної та кваліфікаційної експертизи, в зв'язку з чим у відповідача підстав для відмови в реєстрації знаку не було. До того ж, оскільки позивач не надав в розумінні ст. 60 ЦПК України доказів того, що знак за свідоцтвом України № [NUMBER] породжує у свідомості споживачів асоціації пов'язані з конкретним виробником та «очевидності» введення в оману споживача, то твердження позивача про введення в оману, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування є хибними, необґрунтованими, а тому заявлені до нього вимоги є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.09.2015 року Держслужба на підставі заявки № m2014 03374, (дата подання заявки - 11.03.2014 року) на підставі висновку про відповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи видала свідоцтво України № [NUMBER] на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина - Табак» та [PERSON]. Знак за свідоцтвом України № [NUMBER] зареєстровано для товарів і послуг відносно 33-го класу МКТП: горілка, що підтверджується наданою випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо вказаного свідоцтва України. Згідно ст. 499 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 494, 495 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчуються свідоцтвом, тому визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво. У відповідності до підпункту «а» п. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони. У відповідності до п. 3 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" від 23 грудня 1993 р. відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», чинного на дату подання заявки, правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Відповідно до абз. 4 п. 3 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є схожими настільки, що їх можна сплутати з фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг. Згідно абз. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень (п. 2 ст. 5 Закону). Згідно з п. 5 ст. 5 Закону право на одержання свідоцтва у порядку, встановленому цим Законом, має будь-яка особа, об'єднання осіб або їх правонаступники. Пункт 6 ст. 5 Закону встановлює правило, відповідно до якого право на одержання свідоцтва має заявник, заявка якого має більш ранню дату подання до Установи або, якщо заявлено пріоритет, більш ранню дату пріоритету, за умови, що вказана заявка не вважається відкликаною, не відкликана або за нею Установою не прийнято рішення про відмову в реєстрації знака, можливості оскарження якого вичерпані. Пункт 4 ст. 5 Закону встановлює, що обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Відповідно до п.1 ст.10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15.12.1993 (з подальшими змінами і доповненням) експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою. Згідно з п.15 цієї ж статті, під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. Відповідно до пункту 4.3 Правил задачею експертизи заявки по суті позначення, заявленого на реєстрацію як знак, відповідно до пункту 7 статті 10 Закону, є перевірка позначення на відповідність умовам надання правової охорони. Заклад експертизи здійснює інформаційну діяльність, необхідну для проведення експертизи заявок (пункт 2 статті 10 Закону). Під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково- пошуковий апарат та відповідні офіційні видання (пункт 15 статті 10 Закону). Встановлено, що експертиза заявки № m 2014 03374 проводилася відповідно до ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України №116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (в редакції наказу Державного патентного відомства України № 72 від 20.08.1997). За результатами проведеної кваліфікаційної експертизи заявки № m2014 03374 зразок пройшов експертизу ДП «Український інститут промислової власності» за висновком якого встановлено, що заявлений зразок відповідає умовам надання правової охорони, а заявка відповідає вимогам ст.11 Закону України «Про охорону прав на промисловий зразок». При проведенні кваліфікаційної експертизи, вказаної заявки, заявлене позначення перевірялося на відповідність умовам надання правової охорони, визначеним Законом, зокрема, чи не є оманливим або таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги або виробляє товари. При цьому, використовувалась інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали раніше поданих заявок, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання. Вказані обставини підтверджуються копіями матеріалів заявки № m2014 03374 , доданими представником Державної служби інтелектуальної власності до своїх заперечень. Таким чином, знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № [NUMBER] від 25.09.2015 року видавався відповідно до охоронних документів наданих Державною службою інтелектуальної власності комплексно, а не як окремого елемента, як зазначає позивач. Оскільки, Державною службою було прийнято рішення про реєстрацію знака (комплексного зображення) та видано свідоцтво України № [NUMBER] від 25.09.2015, суд приходить до висновку, що знак відповідає умовам надання правової охорони, встановленими статтями 5 і 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» . Вказані обставини позивачем не спростовані. Доводи позивача про те, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] від 25.09.2015 не відповідає умовам надання правової охорони оскільки може вводити споживачів в оману, так-як використання в складі Знака в своєму складі Герб Волинської області при маркуванні алкогольної продукції, може призвести до введення в оману споживачів, щодо територіальної приналежності виробника, та щодо схвалення такої продукції органом місцевого самоврядування, не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступне. Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Відповідно до п. 4.3.1.9. Правил до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Так в абз. 2 п. 4.3.1.9 Правил зазначено, що позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача. Для встановлення відповідності знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER] від 25.09.2015 умовам надання правової охорони, на які посилався позивач, необхідним є застосування спеціальних знань. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ч. 2 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами/ передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 57 ЦПК України фактичні дані, що мають значення для справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Зважаючи на це, та

Outcome: dismissed