Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1, МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (далі - відповідач-2, УМВС України на Південно-Західній залізниці), Начальника автогосподарства Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці майора міліції [PERSON] (далі - відповідач-3, Начальник автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON].), в якому просить стягнути одноразово солідарно з відповідачів на користь [PERSON] шкоду у зв'язку з втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 68 405,00 грн.; стягнути одноразово солідарно з відповідачів на користь позивача шкоду у зв'язку з втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 68 405,00 грн.; стягнути одноразово солідарно з відповідачів на користь [PERSON] щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника у розмірі, що розраховується за формулою мін.з/п*5/3 грн., починаючи з 01.10.2014 року і до досягнення ним повноліття, а у випадку продовження навчання до 23 років; стягнути одноразово солідарно з відповідачів на користь позивача щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника у розмірі, що розраховується за формулою мін.з/п*5/3 грн., починаючи з 01.10.2014 року і довічно; стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 450 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно розпорядження Голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 02.11.2011 року опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], призначено його бабусю [PERSON], у зв'язку із смертю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його матері [PERSON], на яку було скоєно наїзд автомобілем «Шкода Октавія» під керуванням водія-міліціонера сектору ресурсного забезпечення ЛВ на Південно-Західній залізниці УМВС України [PERSON]. Вироком суду, який набрав законної сили 12.11.2013 року, [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був на утриманні матері [PERSON], [PERSON] - мала пенсійний вік. На час смерті [PERSON] на обліку як безробітна не перебувала. Отже, при визначені розміру шкоди за ст. 1200 ЦК України підлягають застосуванню норми ст.. 1197 ЦК України щодо розрахунку середньомісячного заробітку. Крім того, внаслідок смерті потерпілої завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 450 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, Начальника автогосподарства Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці майора міліції [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, та справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року до участі у справі, відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України, було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державну казначейську службу України, [PERSON] (далі - третя особа на стороні відповідачів, [PERSON].) та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова», а також в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (далі - третя особа на стороні позивача, Орган опіки та піклування). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2014 року за клопотанням позивача до участі у справі, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (далі - відповідач-4, ДКС України). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, об'єднано в одне провадження з даною цивільною справою. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2014 року за клопотанням позивача, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів МВС України, УМВС України на Південно-Західній залізниці, ДКС України, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова». Під час розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог (а. с. 196-202). Так, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] в заяві про уточнення позовних вимог звернулась з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1, МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (далі - відповідач-2, УМВС України на Південно-Західній залізниці), Начальника автогосподарства Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці майора міліції [PERSON] (далі - відповідач-3, Начальник автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON].), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-4, ДКС України), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (далі - відповідач-5, ПрАТ «СК «Нова»), в якій просила стягнути з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 51 000,00 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 51 000,00 грн.; стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] на відшкодування шкоди, а саме, на користь [PERSON] шкоду у зв'язку із втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 17 405,00 грн.; на користь [PERSON] шкоду у зв'язку із втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 17 405,00 грн.; на користь [PERSON] щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі, що розраховується за формулою: мінімальна заробітна плата*5/3, починаючи з 01.10.2014 року і до досягнення ним повноліття, а у випадку продовження навчання до 23 років; на користь [PERSON] щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі, що розраховується за формулою: мінімальна заробітна плата*5/3, починаючи з 01.10.2014 року і довічно; стягнути з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від ліміту, тобто 2 550,00 грн.; на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від ліміту, тобто 2 550,00 грн.; стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], відшкодування моральної шкоди в розмірі по 447 450,00 грн. кожному; стягнути з ДКС України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] матеріальні витрати понесені на поховання у розмірі 25 000,00 грн. В судовому засіданні 23.06.2014 року представник МВС України надав письмові заперечення на позов в яких останнє просило в позові відмовити, оскільки по-перше, Начальник автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]. та [PERSON] є працівниками УМВС України на Південно-Західній залізниці, яке є юридичною особою, відтак, МВС України не несе відповідальність за дії працівників іншої юридичної особи; по-друге, оскільки [PERSON] був посадовою особою органу державної влади та шкоду завдано під час виконання останнім службових обов'язків, відповідальність за завдану ним шкоду несе держава в особі ДКС України; по-третє, вимога позивача про стягнення майнової шкоди розрахована невірно; вчетверте, вимоги про відшкодування витрат на поховання не підтверджуються належними доказами; по-п'яте, розмір моральної шкоди позивачем необґрунтовано завищено. Крім того, МВС України зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Нова», отже, шкоду в межах ліміту відповідальності відшкодовує остання. Представник УМВС України на Південно-Західній залізниці в судовому засіданні 23.06.2014 року надав письмові доповнення до заперечення в яких просив в позові відмовити, оскільки розрахунки, надані позивачем, не відповідають дійсності та є завищеними. В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про уточнення позовних вимог з викладених у ній підстав та просив позов задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у письмових запереченнях підстав та просив в позові відмовити. Представник відповідача-2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити. Відповідач-3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. В попередніх судових засіданнях щодо задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити. Представник відповідача-4 та представник відповідача-5 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлені належним чином, причин неявки суду невідомі. Третя особа на стороні відповідачів в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, представника відповідача-2, відповідача-3 дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 09.09.2011 року водій-міліціонер сектору ресурсного забезпечення ЛВ на Південно-Західній залізниці УМВС України [PERSON], керуючи автомобілем лінійного управління на Південно-Західній залізниці УМВС України на залізничному транспорті «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись на проїзній частині по бул. Лесі Українки у м. Києві здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] на нерегульованому пішохідному переході. Внаслідок одержаних тілесних ушкоджень [PERSON] померла. При чому, перевірку документів [PERSON] та транспортного засобу «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER], згідно посадових обов'язків здійснював Начальник автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]., про що свідчить затверджений ним висновок на право керування співробітниками ОВС транспортними засобами (а. с. 30). Проте, Начальник автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]. не перевірив, що термін дії медичної довідки [PERSON] закінчився станом на 07.09.2011 року (а. с. 51), отже, станом на 09.09.2011 року він не мав права допускати останнього до керування транспортним засобом. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в неналежному контролі за діями підлеглого особового складу щодо неухильного дотримання ними вимог Правил дорожнього руху України та транспортної дисципліни, що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди із смертельними наслідками, Начальника автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]. притягнуто до дисциплінарної відповідальності, згідно Наказу УМВС України на Південно-Західній залізниці від 19/16.09.2011 року № 255 о/с (а. с. 84-86). Вироком Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та останньому призначено покарання. Крім того, вказаним вироком суду частково задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього 450 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди (а. с. 130-142). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2013 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року змінено лише в частині призначеного покарання (а. с. 143-150). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.03.2014 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд (а. с. 151-154). Як визначено у п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирок Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], стосовно якого ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року встановлено, що шкоду було заподіяно злочинними діями службової особи водія-міліціонера сектору ресурсного забезпечення ЛВ на Південно-Західній залізниці УМВС України при здійсненні ним своїх повноважень. Як визначено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, [PERSON]. та [PERSON] були працівниками Управління МВС України на Південно-Західній залізниці визнається останнім, що встановлено вироком Речерського районного суду м. Києва та визнається сторонами. Крім того, в матеріалах справи містяться накази УМВС України на Південно-Західній залізниці про призначення [PERSON]. на посаду Начальника автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці від 08.12.2010 року № 364 о/с (а. с. 112) та призначення [PERSON] на посаду водія-співробітника 3-го класу автогосподарства при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці від 10.02.2011 року № 32 о/с (а. с. 117). При чому вироком Печерського районного суду м. Києва також встановлено, що [PERSON] та Начальником автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]. завдано шкоду під час виконання ними трудових обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, шкода, завдана [PERSON] та Начальником автогосподарства УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON]. відшкодовується УМВС України на Південно-Західній залізниці. Разом з тим, відповідно до ст.. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, згідно полісу № ВЕ/4707898 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09.092011 року була застрахована у ПрАТ «СК «Нова» (а. с. 82). Як визначено у ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі астання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 2 полісу № ВЕ/4707898 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Нова» за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить 100 000,00 грн. Франшиза становить нуль гривень. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Згідно п. 27.1, п. 27.2, п. 27.5 ст.. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Так, станом на 09.09.2011 року мінімальна заробітна плата складала 960,00 грн., відтак, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 34 560,00 грн. та не може перевищувати ліміту відповідальності в розмірі 100 000,00 грн. Як визначено у ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Так, на утримані у потерпілої [PERSON] був малолітній син [PERSON], [INFO], та мати - [PERSON], яка перебуває на пенсії. Розпорядженням Голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області Левківського М.Г. [PERSON] влаштовано під опіку бабусі [PERSON] (а. с. 36). Отже, і [PERSON], і [PERSON] мають право на відшкодування шкоди у зв'язку із смертю [PERSON] за рахунок ПрАТ «СК «Нова» в межах ліміту відповідальності в розмірі 100 000,00 грн. на кожного. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 26.11.2013 року представник позивача звернувся до ПрАТ «СК «Нова» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 185). 25.12.2013 року ПрАТ «СК «Нова» у листі зазначила, що для виплати страхового відшкодування необхідно чітко вказати шкоду та документи (а. с. 186). 05.02.2014 року позивач подала додатково заяву про страхове відшкодування (а. с. 187). Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «Нова» не надало. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 51 000,00 грн. та на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 51 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], на відшкодування шкоди, а саме, на користь [PERSON] шкоду у зв'язку із втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 17 405,00 грн.; на користь [PERSON] шкоду у зв'язку із втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року в розмірі 17 405,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження існування обставин, що мають значення для одноразової виплати суми відшкодування, або на підтвердження скрутного матеріального становища позивач не надала. Отже, вимога про відшкодування на користь [PERSON] та [PERSON] шкоди у зв'язку з втратою годувальника за період з 09.09.2011 року по 30.09.2014 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі, що розраховується за формулою: мінімальна заробітна плата*5/3, починаючи з 01.10.2014 року і до досягнення ним повноліття, а у випадку продовження навчання до 23 років; на користь [PERSON] щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі, що розраховується за формулою: мінімальна заробітна плата*5/3, починаючи з 01.10.2014 року і довічно. Так, розрахунок шкоди здійснений позивачем на підставі ч. 1 ст. 1197 ЦК України, проте, даний розрахунок не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки визначає розмір заробітку, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я і не стосується правовідносин, що виникли. Разом з тим, як зазначає позивач, [PERSON] офіційно не працювала та на обліку у службі зайнятості не перебувала, про що в тому числі свідчить довідка виконавчого комітету Хлуплянської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 10.04.2014 року (а. с. 111). Відтак, суд вважає за можливе для розрахунку шкоди у зв'язку із смертю потерпілої [PERSON] застосувати розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання страхового випадку, а саме, в розмірі 960,00 грн. Отже, оскільки [PERSON] утримувала малолітнього сина [PERSON] та матір [PERSON], на кожного припадала частка в розмірі 320,00 грн. При цьому, суд зазначає, що згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відтак, шкода, завдана діями службової особи УМВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON], відшкодовується державою в особі ДКС України. Аналізуючи викладене, з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] слід стягувати щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі 320,00 грн., починаючи з 09.09.2011 року і до досягнення ним повноліття, а у разі продовження навчання до 23 років, та з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] слід стягувати щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі 320,00 грн., починаючи з 09.09.2011 року і довічно. Також [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від ліміту, тобто 2 550,00 грн.; на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від ліміту, тобто 2 550,00 грн. Відповідно до ст.. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Так, згідно полісу № ВЕ/4707898 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Нова» за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить 100 000,00 грн. Відтак, моральна шкода, яка підлягає до відшкодування за рахунок ПрАТ «СК «Нова» становить 5 000,00 грн. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи викладене, суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог, відтак, позов в частині стягнення з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 550,00 грн. та на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 550,00 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], відшкодування моральної шкоди в розмірі по 447 450,00 грн. кожному, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження моральної шкоди. Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме, смерть [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та дочкою [PERSON], суд вважає, що внаслідок смерті потерпілої і [PERSON], і [PERSON] завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в розмірі 100 000,00 грн. кожному. Відтак, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] в розмірі 100 000,00 грн. та на користь [PERSON] в розмірі 100 000,00 грн. підлягають задоволенню. Також [PERSON] просить стягнути з ДКС України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] матеріальні витрати понесені на поховання у розмірі 25 000,00 грн. Так, відповідно до ст.. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Разом з тим, згідно п. 27.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, у разі надання документів, що підтверджують витрати на поховання, такі витрати відшкодовуються в межах 34 650,00 грн. ПрАТ «СК «Нова». Проте, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження здійснених витрат на поховання, як-то касові чеки чи платіжні доручення. Надана позивачем довідка Хлуплянської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 08.05.2014 року № 422 не приймається судом до уваги, оскільки вона не є належним та допустимим доказом на підтвердження понесених витрат, враховуючи, що видана у 2014 році (а. с. 210). Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем позовні вимоги обґрунтовані частково, то позов підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 51 000,00 грн. та на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 51 000,00 грн.; стягнення з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] щомісячного платежу на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, в розмірі 320,00 грн., починаючи з 09.09.2011 року і до досягнення ним повноліття, а у випадку продовження навчання до 23 років та на користь [PERSON] щомісячного платежу на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, в розмірі 320,00 грн., починаючи з 09.09.2011 року і довічно; стягнення з ПрАТ «СК «Нова» на користь [PERSON] страхового відшкодування у відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 550,00 грн. та на користь [PERSON] страхового відшкодування у відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 550,00 грн.; стягнення з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], у відшкодування моральної шкоди в розмірі по 100 000,00 грн. кожному. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 7 Закону України «Про міліцію», міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону. В областях, містах, районах, на транспорті міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, начальники районних, районних у містах, міських, лінійних управлінь (відділів) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до п. 7 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 383, МВС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління, управління МВС України в областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районні, районні в містах, міські управління (відділи), лінійні управління (відділи), положення про які згідно ст. 7 Закону України «Про міліцію» затверджується Міністром внутрішніх справ. Відповідно до Положення про Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці, затвердженого наказом МВС від 02.02.2004 року № 94, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-західній залізниці є територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який утворюється МВС України і йому підпорядковується. Згідно ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Факт того, що [PERSON]. та [PERSON] були працівниками Управління МВС України на Південно-Західній залізниці визнається сторонами та встановлено вироком Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року. Отже, Міністерство внутрішніх справ, як юридична особа не несе відповідальності за дії працівника іншої юридичної особи, а саме УМВС України на Південно-Західній залізниці, відтак, не є належним відповідачем у справі та в позові до нього слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, то з ПрАТ «СК «Нова» в дохід Держави підлягають стягненню 510,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, а з УМВС України на Південно-Західній залізниці в дохід Держави підлягають стягненню 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial