Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

26 лютого 2021 року [PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач з січня 2021 року перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сім"ї. Відповідач офіційно не працює, але має доходи, оскільки працює в Чехії, де заробляє значні кошти, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, інших утриманців не має В даний час вона фактично живе на кошти мами, соціальної допомоги не отримує, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований. 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. (а.с.20). Такі дії позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, однак, заперечив щодо розміру судових витрат, вважаючи їх завищеними. Суд, заслухавши вступне слово відповідача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі, в них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-7), які проживають згідно довідки про склад сім`ї з позивачем (а.с.9). Відповідач, проживає окремо в Чехії, офіційно на даний час не працює, але має доходи, працюючи за кордоном і немає інших осіб, окрім їхніх спільних з позивачем дітей, які би мав утримувати за законом. З пояснень відповідача вбачається, що його щомісячний дохід становить в середньому 500 доларів США. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Не маючи достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Виходячи із віку дітей сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим за 2395 грн., відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1197.50 грн. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, враховує загальний матеріальний стан відповідача, який немає постійного заробітку, рухомого та нерухомого майна, відсутність в нього інших осіб, яких зобов`язаний утримувати, стан здоров"я дітей, відповідача та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на їх виховання та розвиток через проживання дітей з нею, в той час, як відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дітей, яка має право на утримання за його рахунок. А, відповідно, він повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїх дітей, які в силу свого віку не можуть забезпечити себе усім необхідним. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача в розмірі по 1700 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України). Разом з тим, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі - по 2500 грн. на кожну дитину. Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 26 лютого 2021року, то з 27 лютого 2021року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 908 грн. в дохід держави. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за складання позовної заяви, надавши квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату 1200 рн. за підготовку і складання позову (а.с.10). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки відповідач у судовому засіданні висловив свої позиції щодо судових витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" , гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що позивач додала до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату 1200 грн. за підготовку і складання позову. Однак, з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на 2 сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів (5 копій), підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При таких обставинах, враховуючи також вимоги пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України щодо пропорційності задоволених позовних вимог (68%), уд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за підготовку і складання позову в розмірі 600 грн. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial