Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

27 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ТДВ СК "КРЕДО" про стягнення з ТДВ СК "КРЕДО" майнової шкоди в сумі 847 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2013 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем "Fiat Doblo", реєстраційний номер [NUMBER], пасажиркою якого була [PERSON], на 56 км автодороги Глухів - Путивль - Суми в напрямку м. Ворожба Білопільського району під час руху по проїзній частині та при виборі безпечної швидкості руху не врахував конкретні дорожні умови, а саме: темний час доби, наявність заокруглення на проїзній частині та те, що у салоні автомобіля знаходиться пасажир, не впорався з керуванням, з'їхав з траси у правий кювет по ходу свого руху та допустив перекидання автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох гілок лобкової кістки зі зміщенням, закритого травматичного розриву симфізу з больовим синдромом та вираженим порушенням функції нижніх кінцівок, консолідованого перелому обох гілок лобної кістки зліва зі зміщенням, розриву лонного симфізу І-ІІ ступеню, помірне порушення функції статики та ходи. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. 17 січня 2014 року ухвалою Білопільського районного суду Сумської області в кримінальному провадженні №573/125/14 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою [PERSON], а кримінальне провадження закрито. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ СК "КРЕДО" згідно страхового полісу №АС/0954484. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача ТДВ СК "КРЕДО" на її користь 847 грн. майнової шкоди, а саме витрат за ліки, та 3000 грн. моральної шкоди. 25 березня 2014 року [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила майнову шкоду в сумі 847 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ТОВ СК "КРЕДО". У судове засідання 30 квітня 2014 року [PERSON] не з'явилась, її інтереси за дорученням представляла адвокат [PERSON], яка уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали у повному обсязі, зазначили, що [PERSON] особисто під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження були відшкодовані позивачці [PERSON] усі завдані збитки, як моральні, так і майнові в загальній сумі 7900 грн. Про отримання 5000 грн. [PERSON] написала розписку, а на 2900 грн. відмовилась писати письмову розписку, хоча ці кошти фактично вона від [PERSON] отримала. Представник відповідача ТДВ СК "КРЕДО" Гакаль Р.В. в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. У попереднє судове засідання він надсилав заперечення проти позову та заяву про розгляд справи без його участі. У своєму запереченні Гакаль Р.В. зазначив, що з позовом не згоден, так як [PERSON] самостійно без участі страхової компанії відшкодовані всі збитки потерпілій [PERSON], що не заборонено законодавством України. Заслухавши представника позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно, неупереджено та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 липня 2013 року близько 03 год. 30 хв. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись на автомобілі «Fiat Doblo», реєстр. номер [NUMBER], зі швидкістю близько 90 км/год. на 56 км автодороги Глухів - Путивль - Суми в напрямку м. Ворожба Білопільського району та перевозячи пасажира [PERSON], під час руху по проїзній частині при виборі безпечної швидкості руху не врахував конкретні дорожні умови, а саме: темний час доби, наявність заокруглення на проїзній частині та те, що у салоні автомобіля знаходиться пасажир, перед виконанням обгону [PERSON] не переконався, що смуга руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху, не впорався з керуванням, з'їхав з траси у правий кювет по ходу свого руху та допустив перекидання автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох гілок лобкової кістки зі зміщенням, закритого травматичного розриву симфізу з больовим синдромом та вираженим порушенням функції нижніх кінцівок, консолідованого перелому обох гілок лонної кістки зліва зі зміщенням, розриву лонного симфізу І-ІІ ступеню, помірне порушення функції статики та ходи. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою [PERSON] та відшкодуванням їй завданих збитків, а кримінальне провадження № 1-кп/573/7/14, що зареєстроване в ЄРДР 31 липня 2013 року за № 12013200130000683, закрито. Ухвала набрала законної сили 27 січня 2014 року (а.с.2.3). Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ТДВ СК "КРЕДО" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 липня 2013 року № АС/0954484 строком дії до 04 липня 2014 року з лімітом відповідальності в 100000 грн. за шкоду, заподіяну здоров'ю, і 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, франшиза за договором складає 500 грн. (а.с. 8). Обґрунтовуючи свій позов про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, [PERSON] посилалась на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, під час лікування нею були витрачені кошти на ліки в сумі 847 грн. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, викликаних ушкодженням здоров'я, яку вона оцінила в 3000 грн. А оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, тому відшкодовувати збитки солідарно повинні як [PERSON], так і страхова компанія. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон), чинного на момент скоєння ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року (далі - Постанова), відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не вжив належних заходів щодо повідомлення страхової компанії про страховий випадок, тобто не виконав свій обов'язок за договором страхування. Крім того, заяву про страхове відшкодування та повідомлення про настання страхового випадку не було подано і позивачкою, про що остання підтвердила у судовому засіданні 13 березня 2014 року. Як повідомив суду [PERSON], зразу після ДТП він зателефонував до страхової компанії, але письмової заяви з відповідними документами до страхової компанії він не подав у зв'язку з тим, що вирішив самостійно відшкодувати завдані збитки потерпілій [PERSON] З наведеного вбачається, що відсутні підстави для стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди саме як з ТДВ СК "КРЕДО", так і [PERSON], бо останній самостійно відшкодував збитки потерпілій [PERSON], а подвійна оплата моральної та майнової шкоди потерпілій особі з винної особи (страхувальника) та страховика законодавством України не передбачена. Крім того, судом встановлено, що ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою [PERSON] та відшкодуванням їй завданих збитків. Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона помирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Вказаною вище ухвалою суду, яка набрала законної сили 27 січня 2014 року, було встановлено, що [PERSON] примирився з потерпілою і відшкодував їй спричинені злочином збитки. Таким чином, хоча позивачка і намагалась довести суду, що [PERSON] не в повному обсязі відшкодував їй заподіяні збитки, а саме: він не відшкодував їй майнову шкоду та лише частково відшкодував моральну шкоду, але ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2014 року вже встановлений факт відшкодування [PERSON] збитків від злочину [PERSON] в повному обсязі, що і було підставою для закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні наполягала на тому, що моральна шкода відшкодована не в повному обсязі лише в сумі 5000 грн., майнова шкода не відшкодована взагалі. Так як письмової розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в сумі 2900 грн. не має, тому немає підстав вважати, що він у повному обсязі відшкодував завдані злочином збитки. Але у даному випадку відсутність письмової розписки про отримання коштів в сумі 2900 грн. не свідчить про факт невідшкодування [PERSON] [PERSON] завданих збитків від злочину у повному обсязі. Так в судовому засіданні 13 березня 2014 року [PERSON] підтвердила, що під час розгляду кримінального провадження на запитання суду щодо примирення з [PERSON] та відшкодування ним завданих збитків вона підтвердила факт примирення з останнім та добровільне відшкодування ним завданих їй збитків у повному обсязі. Крім того, в матеріалах кримінального провадження № 12013200130000683 відносно [PERSON] міститься розписка [PERSON] від 25 грудня 2013 року про отримання від [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок ДТП грошових коштів в сумі 5 тисяч гривень. У вказаній вище заяві [PERSON] зазначила, що претензій до [PERSON] не має (а.с.45 крим. провадження). Витрати [PERSON] на придбання ліків на загальну суму 847 грн. були понесені з липня по вересень 2013 року, тобто до початку розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] у суді. А як зазначалось вже вище, під час розгляду клопотання про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності [PERSON] підтвердила, що їй повністю відшкодовані збитки. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в загальній сумі 3847 грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved