Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

У лютому 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач 2), третя особа : [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання стороною договору, скасування державної реєстрації припинення обтяжень. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 31 серпня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту №11207440000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 190000,00 доларів США, з терміном погашення кредиту не пізніше 31.08.2037 року відповідно до умов визначених графіком погашення, який є невід'ємною частиною кредитного договору від 31.08.2007 року, а також позичальник зобов'язувався повернути Банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених цим договором. Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 31.08.2007 року забезпечувалось: Іпотечним договором №62504, посвідченим 31.08.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 4302 укладеним з [PERSON], згідно з яким в іпотеку була передана: квартира [ADDRESS]), договором поруки №137885 від 31.08.2007 року, укладеним з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Договором купівлі - продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим №2949, права вимоги АКІБ "УКРСИББАНК" за договором про надання споживчого кредиту №11207440000 від 31.08.2007 року до [PERSON] відступлено на користь АТ «Дельта Банк». 25 грудня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору іпотеки №62504 посвідченого 25 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим номером 4302, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692. Відповідно до умов договору про розірвання від 25.12.2014 року сторони: банк та [PERSON] домовилися про дострокове розірвання договору іпотеки №62504, а саме 25 грудня 2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.09.2016 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Дельта Банк» становить: тіло кредиту 181872,75 доларів США, що згідно курсу НБУ (100$ - 2 620, 6713 гривень), складає 4766286, 96 грн.; відсотки 143108,09 доларів США, що згідно курсу НБУ (100$ - 2 620, 6713 гривень), складає 3750392,64 грн.; пеня 1364806,93 грн. Загальна заборгованість станом на 16.09.2016 року складає: 9881486,53 грн. Відповідно до п. 2 Договору про розірвання від 25.12.2014 року сторони досягли згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору про розірвання договору іпотеки припиняється іпотека та заборона відчуження предмету іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За результатами проведення перевірки щодо визначення укладеного між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] договору про розірвання від 25.12.2014 року в якості договору, який є нікчемним у розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (протокол від 25.09.2015 р. № 73 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 р.), договір про розірвання від 25.12.2014 року, що укладений між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] віднесено до нікчемних у розумінні пункту 1, 2, ч. 3. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". АТ «Дельта Банк» [PERSON] було направлено повідомлення про нікчемність №2562 від 27.11.2015 року, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.\~П. повідомлення про нікчемність №2563 від 27.11.2015 року, тому зазначені особи були поінформовані про нікчемність договору про розірвання від 25.12.2014 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] В той же час, АТ «Дельта Банк» встановив, що договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року є не лише нікчемним з вищевказаних обставин, а він також є недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ч.1,3 ст.207 ГК України, ст. ст. 66, 67, 73, 75 Закон України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанову Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», є недійсним на підставі ч.2-3 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року був укладений у період застосування до АТ «Дельта Банк» регулятором банківського сектору особливого режиму контролю. 30.10.2014 року Правлінням НБУ прийнято постанову №692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження у діяльності банку. Таким чином, банк уклав договір про розірвання від 25.12.2014 року, за яким здійснив вивільнення майна банку, вже під час дії Постанов НБУ №560/БТ від 11.09.2014, №692/БТ від 30.10.2014, та Наказу Голови Ради Директорів №2650, відповідно до зазначених нормативно правових актів та документів укладення такого Договору про розірвання від 25.12.2014 року потребувало обов'язкового погодження куратора Банку, але цього при укладенні та виконанні Договору про розірвання від 25.12.2014 року, зроблено не було. Тобто, посадові особи АТ «Дельта Банк», які укладали договір про розірвання договору іпотеки від 25.12.2014 року, були зобов'язані проінформувати куратора про намір укладання зазначеного договору, надати йому проект тексту для ознайомлення та погодження, проте такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом укладання цього правочину і відсутність будь якої його письмової згоди. Від імені АТ «Дельта Банк» спірний договір про розірвання Договору іпотеки №62504 підписав [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 30.01.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. за реєстровим №84. Проте, наявність лише зазначеної вище довіреності не уповноважувало [PERSON] на конкретний правочин, в даному випадку укладання договору про розірвання договору іпотеки №62504 з [PERSON] відповідно до Статуту АТ «Дельта Банк», оскільки відповідно до п. 1 довіреності таке право у нього могло виникнути виключно за рішенням Довірителя. Враховуючи вищевикладене, договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, є недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ч.1,3 ст.207 ГК України, ст. ст. 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанови Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Крім того, позивач зазначає, що кошти, одержані в результаті ліквідації банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду, згідно черговості, визначеної ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з метою забезпечення виплат вкладникам у межах гарантованої суми, а крім того на задоволення вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Укладення договору про розірвання від 25.12.2014 року є результатом порушення суспільних інтересів (інтересів вкладників), яким держава гарантувала повернення вкладів Фондом, та держави в особі Фонду, що зазнає збитків від протиправних дій з активами неплатоспроможних банків. Тому позивач, з урахуванням клопотання про виправлення описки, просив визнати недійсним, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПО 34047020) та [PERSON] (Ідентифікаційний номер: [NUMBER]) договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692; застосувати до відносин сторін наслідки недійсності договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692: шляхом визнання АТ «Дельта Банк» стороною (Іпотекодержатилем) за договором іпотеки №62504 від 31 серпня 2007 року; скасувати державну реєстрацію припинення обтяжень від 25.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь АТ «Дельтабанк» за договором іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692, а саме: записів про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою щодо три кімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у м. [ADDRESS], записів про припинення обтяження нерухомого майна забороною відчуження щодо три кімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у [ADDRESS] Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні 16.06.2017 року замінено відповідача Шевченківське районне управління юстиції у м. Києві на належного відповідача Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, а також ухвалою суду від 17.01.2018 року залучено третю особу [PERSON]. Ухвалою суду від 17.01.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 25.04.2018 року, в якому оголошено перерву для виконання сторонами своїх процесуальних обов'язків, передбачених ЦПК України. Ухвалою суду від 31.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, є недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ч.1,3 ст.207 ГК України, ст. ст. 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанови Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, крім того, зазначає, що кошти, одержані в результаті ліквідації банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду, згідно черговості, визначеної ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з метою забезпечення виплат вкладникам у межах гарантованої суми, а крім того на задоволення вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, укладення договору про розірвання від 25.12.2014 року є результатом порушення суспільних інтересів (інтересів вкладників), яким держава гарантувала повернення вкладів Фондом, та держави в особі Фонду, що зазнає збитків від протиправних дій з активами неплатоспроможних банків. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовував тим, що підстав для застосування ч. 2, 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України і визнання договору нікчемним в зв`язку з відсутністю повноважень [PERSON], немає, оскільки при обґрунтуванні позовних вимог в цій частині позивач посилається на п. 6.5.12 Статуту і «правило двох підписів», але при посвідченні договору про розірвання іпотечного договору нотаріусом були перевірені повноваження представника ПАТ «Дельта Банк», вважає, що немає підстав для визнання правочину від 25.12.2014 року нікчемним в зв`язку з відмовою від власних майнових прав, що призвело до неплатоспроможності банку (п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), крім того, додав, що рішення по даній справі вплине на права та інтереси малолітньої дитини. У судове засідання представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову в частині вимог до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, оскільки скасування державної реєстрації прав відноситься виключно до компетенції судових органів, а тому у даній справі позовні вимоги до Департаменту відсутні. У судове засідання третя особа не з'явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11207440000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 190000,00 доларів США, з терміном погашення кредиту не пізніше 31.08.2037 року відповідно до умов визначених графіком погашення, який є невід'ємною частиною кредитного договору від 31.08.2007 року, а також позичальник зобов'язувався повернути Банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених цим договором (т. 1 а.с. 27-32). 31.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк" та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №62504, посвідчений 31.08.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою\~Л.М. за реєстровим № 4302, згідно з яким в іпотеку була передана: квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с. 25-26). Договором купівлі - продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим №2949, права вимоги АКІБ "УКРСИББАНК" за договором про надання споживчого кредиту №11207440000 від 31.08.2007 року до [PERSON] відступлено на користь АТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 33-50). 25 грудня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору іпотеки №62504, посвідченого 31.08.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим номером №4302, який посвідчено 25 грудня 2014 року приватним нотаріусом за реєстровим номером 4302, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692, відповідно до якого, сторони: ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] домовилися про дострокове розірвання договору іпотеки №62504, а саме: 25 грудня 2014 року, досягли згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору припиняється іпотека та заборона відчуження предмету іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19-20). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.09.2016 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Дельта Банк» становить: тіло кредиту 181872,75 доларів США, що згідно курсу НБУ (100$ - 2 620, 6713 гривень), складає 4766286,96 грн.; відсотки 143108,09 доларів США, що згідно курсу НБУ (100$ - 2 620, 6713 гривень), складає 3750392,64 грн.; пеня 1364806,93 грн. (а.с. 51-52). 02.03.2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року та розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку (т.1 а.с. 53-55). 02.10.2015 року НБУ прийнято Постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 58). 02.10.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно (т. 1 а.с. 59). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що банк, укладаючи договір від 25.12.2014 року до запровадження тимчасової адміністрації, при непогашеній кредитній заборгованості, безоплатно відмовився від власних майнових вимог до іпотекодавця, а також від свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника. Відповідно до ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту тощо. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» станом на 2014 рік набув права майнової вимоги до [PERSON] за договором іпотеки від 31.08.2007 року та у зв`язку з невиконанням основного зобов`язання боржника за договором про надання споживчого кредиту №11207440000 від 31.08.2007 року. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є недійсним в силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). На час запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» - 02.03.2015 року діяв Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції від 30.12.2014 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). 05.03.2016 року на засіданні комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року (протокол №73), були затверджені результати перевірки, якою виявлені правочини, що згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними, в тому числі договір між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 25.12.2014 року за реєстровим № 10692, про розірвання договору іпотеки №62504, укладеного із [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. 31.08.2007 року за реєстровим № 4302 (т. 1 а.с. 60-62). Повідомлення про нікчемність правочину було направлене [PERSON] та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчуку С.П. 27.11.2015 року (т. 1 а.с. 63-64). Судом встановлено, що укладаючи договір 25.12.2014 року про розірвання договору іпотеки №62504 із [PERSON] від 31.08.2007 року, кредитор - ПАТ «Дельта Банк» відмовився від власних майнових вимог - погашення боргу [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11207440000 від 31.08.2007 року за рахунок предмета іпотеки. Така відмова відбулась до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк». Отже, недійсність правочину неплатоспроможного банку, згідно з яким банк відмовився від власних майнових вимог, установлена законом, такий правочин є недійсним (нікчемним) в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК та ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від часу його виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови, якщо він вчинений банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. Така ж позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018р., № 910/24198/16 від 16.05.2018 року, № 819/353/16 від 04.07.2018 року. Також суд вважає, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги про визнання правочину недійсним з підстав ч. 2-3 ст. 203, 215 ЦК України, а саме, особа, яка вчиняла правочин від імені ПАТ «Дельта Банк» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Так, відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Позивач зазначає, що банк уклав договір про розірвання від 25.12.2014 року, за яким здійснив вивільнення майна банку, вже під час дії Постанов НБУ №560/БТ від 11.09.2014, №692/БТ від 30.10.2014, та Наказу Голови Ради Директорів №2650, відповідно до зазначених нормативно правових актів та документів укладення такого Договору про розірвання від 25.12.2014 року потребувало обов'язкового погодження куратора Банку, але цього при укладенні та виконанні Договору про розірвання від 25.12.2014 року, зроблено не було. Тобто, посадові особи АТ «Дельта Банк», які укладали договір про розірвання договору іпотеки від 25.12.2014 року, були зобов'язані проінформувати куратора про намір укладання зазначеного договору, надати йому проект тексту для ознайомлення та погодження, проте такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом укладання цього правочину і відсутність будь якої його письмової згоди. Від імені АТ «Дельта Банк» спірний договір про розірвання Договору іпотеки №62504 підписав [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 30.01.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. за реєстровим №84. Проте, наявність лише зазначеної вище довіреності не уповноважувало [PERSON] на конкретний правочин, в даному випадку укладання договору про розірвання договору іпотеки №62504 з [PERSON] відповідно до Статуту АТ «Дельта Банк», оскільки відповідно до п. 1 довіреності таке право у нього могло виникнути виключно за рішенням Довірителя. ПАТ «Дельта Банк» видано Наказ №2650 від 03.11.2014 року, яким зобов'язано вчиняти дії лише з погодженням з куратором банку (т. 1 а.с. 67). Відповідно п.2 Наказу №2650 від 03.11.2014 «щодо стабілізації Банку» за підписом Голови Ради директорів АТ «Дельта Банк» Попової О.Ю., яким запроваджено з 04.11.2014 обмеження в діяльності: погоджувати з куратором всі проекти рішень Ради Директорів та Кредитних комітетів. (Відповідальні особи: [PERSON], [PERSON]) Крім того, контроль за виконанням цього наказу закріпили Головою Ради Директорів О.Ю. Поповою. Згідно п. 6.5.10.1 Статуту Голова Ради Директорів без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень. Голова Ради Директорів відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 відсотків регулятивного капіталу банку (п. 6.5.10.2 Статуту). Такі ж повноваження Голови Ради Директорів визначені в п. 4.3.2 Положення про Раду Директорів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк» 29.09.2014 року. Відповідно до Постанови Правління НБУ №560/БТ від 11.09.2014 «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» було призначено куратора АТ «Дельта Банк» в повноваження якого входило: 1) бути присутнім на: загальних зборах акціонерів, на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу; засіданнях комітетів (в обов'язковому порядку кредитного комітету, комітету з питань управління активами та пасивами, тарифного комітету), так про проведення засідання кредитного комітету 27.11.2014 року куратора банку не було повідомлено, тобто засідання проводилося поза увагою куратора. 30.10.2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», Постанова НБУ №692/БТ приймалася з метою стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового стану, одним із основних її завдань є збереження активів банку. Відповідно до Постанови НБУ №692/БТ - Банк було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у діяльності банку, зокрема, не вивільняти отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення Позичальниками заборгованості, як вже зазначалося вище в повноваження куратора входило здійснення контролю за своєчасним виконанням банком вимог (заходів), висунутих (застосованих) Національним банком до банку. Зазначене положення продубльовано в п. 1.6 Наказу № [NUMBER] «Дельта Банк» від 03.11.2014 року за підписом Голови ради Директорів О.Ю. Попової. Відповідно п.2 Наказу №2650 від 03.11.2014 «щодо стабілізації Банку» «... погоджувати з куратором всі проекти рішень Ради Директорів та Кредитних комітетів...». Таким чином, Банк уклав договір про розірвання від 25.12.2014 року, за яким здійснив вивільнення майна банку, вже під час дії Постанов НБУ №560/БТ від 11.09.2014, №692/БТ від 30.10.2014, та Наказу Голови Ради Директорів №2650, відповідно до зазначених нормативно правових актів та документів, укладення такого договору про розірвання від 25.12.2014 року потребувало обов'язкового погодження куратора Банку, але цього при укладенні та виконанні Договору про розірвання від 25.12.2014 року, зроблено не було. Тобто, посадові особи АТ «Дельта Банк», які укладали Договір про розірвання договору іпотеки від 25.12.2014 року, були зобов'язані проінформувати куратора про намір укладання зазначеного договору, надати йому проект тексту для ознайомлення та погодження, проте такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом укладання цього правочину і відсутність будь якої його письмової згоди. Крім цього, відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» одним із повноважень Національного банку України є встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Крім того, ст. 47 Закону Про банки, визначено, що Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк. Таким чином, враховуючи викладене, в результаті укладення договору про розірвання від 25.12.2014 року АТ «Дельта Банк» взяв на себе зобов'язання щодо припинення обтяження предмету іпотеки, і виконання грошових зобов'язань банку перед іншими кредиторами стало частково неможливим, також банком порушено вимоги законодавства щодо його діяльності, а саме - нормативно - правових актів Національного банку України, які є актами цивільного законодавства, тому зазначений договір про розірвання від 25.12.2014 року є недійсним з моменту його укладення згідно ч. 1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» в частині визнання недійсним, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та [PERSON] договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №10692. Щодо позовних вимог в частині застосування правових наслідків недійсності договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №10692, суд приходить до висновку про їх задоволення, з наступних підстав. Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляд самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У листі від 01.04.2014 року Верховний Суд України виклав позицію щодо поновлення становища, яке існувало до порушення, "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України": «Відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Відновлення становища, яке існувало до порушення, досить часто в позовних вимогах поєднується з припиненням дії, яка порушує право, та може знаходити свій прояв у вимогах про виселення особи з незаконно зайнятого нею приміщення; про усунення перешкод у здійсненні права власності, про повернення власнику його майна із чужого незаконного володіння; про застосування наслідків недійсного правочину, про заборону використання твору без дозволу автора. Цей спосіб захисту не може бути застосований у разі припинення суб'єктивного права особи, яке було порушене. Можна погодитись із позицією, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсними свідоцтв про право власності, державного акта про право власності на земельну ділянку. У зв'язку із цим виникало питання про способи захисту права власності щодо майна, яке підлягає державній реєстрації, у разі його оплатного відчуження особою, яка не мала на це права. Правильною із цього питання була позиція тих судів, які вважали, що до державної реєстрації договору він є неукладеним (ст. 640 ЦК ), тому власник може захистити порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, у тому числі у випадках, зазначених у ст. 388 ЦК, за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача». Позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання АТ «Дельта Банк» стороною (Іпотекодержатилем) за договором іпотеки №62504 від 31 серпня 2007 року. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам закону та буде найбільш ефективний способом захисту порушеного права позивача, оскільки внаслідок визнання АТ «Дельта Банк» стороною (Іпотекодержатилем) за договором іпотеки №62504 від 31 серпня 2007 року будуть відновлені порушені права, крім того, беручи до уваги лист від 01.04.2014 року, в якому Верховний Суд України виклав позицію щодо поновлення становища, яке існувало до порушення, "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», суд приходить до висновку про задоволення і позовної вимоги позивача про скасування державної реєстрації припинення обтяжень від 25.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь АТ «Дельтабанк» за договором іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстровано в реєстрі за №10692, а саме: записів про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою щодо три кімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у м. [ADDRESS], записів про припинення обтяження нерухомого майна забороною відчуження щодо три кімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у [ADDRESS] За наведених вище обставин суд приходить до висновку про повне задоволення заявленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, є недійсним на підставі ч.1 ст. 203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ст. ст. 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанови Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», крім того, особа, яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, до того ж, обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам закону та буде найбільш ефективний способом захисту порушеного права позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 4800,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved