Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі по тексту - відповідач) про стягнення матеріального та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 03.11.2016 року, яка відбулась за участі автомобіля належного позивачу марки «Renault Logan» державний номер [NUMBER] та автомобілем [NUMBER], належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень. Згідно висновку № 180/17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 08 березня 2017 року, розмір матеріального збитку становить 34 346, 95 грн. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача, у зв'язку з чим позивач звернувся 23.11.2016 року до відповідача з заявою про надання страхової виплати. Листом від 16.11.2017 року відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхової виплати, у з в'язку з чим позивача повторно звернувся до відповідача з заявою 16.02.2017 року. 23 .02.2017 року відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 11 031, 46 грн. Таким чином, відповідачем не було відшкодовано завдану шкоду в повному обсязі. Окрім того, внаслідок вказаної ДТП позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та неможливості протягом тривалого часу користуватись автомобілем за його призначенням, порушення його нормальних життєвих зв'язків та певним ударом по його престижу. Враховуючи вказані обставини, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь суму матеріальних збитків у розмірі 23405, 49 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на витрати на проведення експертного дослідження у сумі 1200, 00 грн. 23.03.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому, зазначав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 11031,46 відповідно до страхового акту від 23.02.2017 року, яким було прийнято рішення про сплату страхового відшкодування згідно звіту № 116052/11/16 від 28.11.2016 року з врахуванням фізичного зносу без врахування 20 % ПДВ на замінні складові та матеріали, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідача складає 12031,46 грн., з вирахуванням франшизи 1000,00 грн. Окрім того, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди відповідач також вважав необґрунтованими з огляду на те, що ЗУ « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком, в даному випадку відповідачем моральної шкоди потерпілого. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 30 березня 2018 року, позивач зазначив, що з розміром шкоди, визначеній відповідно до звіту № 116052/11/16 від 28.11.2016 року, яка була відшкодована позивачу він не погоджується, оскільки відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджували статус особи, як виконувала вищевказаний звіт як судового експерта. Натомість, позивач повідомляв відповідача, що розмір завданої йому шкоди, визначеної відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 180/17 становить 34436, 95 грн. Окрім того, позивач зазначив, що його вимога про відшкодування моральної шкоди є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, яка була прийнята до розгляду судом 08 травня 2018 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму матеріальних збитків у розмірі 25642, 96 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1200, 00 грн., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 1500, 00 грн. Ухвалою суду від 08.05.2018 року у зв'язку із набранням чинності змін до Цивільного процесуального кодексу України 15.12.2017 року, з урахуванням думок учасників судового розгляду, було призначено розгляд даної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розглянути справу за його відсутності. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив розглядати справу без участі представника ТДВ СК «Кредо». Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно дослідивши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 листопада 2016 року о 17 год. 30 хв. на перехресті вул. Шолуденка та Андрющенка в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], який належить позивачу та автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року провадження у справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], [INFO] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.50). Вказаною постановою суду встановлено, що в діях водія [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останнім не дотримано вимоги ПДР України. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 7142713, відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб BMW 318» державний номер [NUMBER]. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Розмір франшизи - 1000,00 грн. (а.с. 106-109). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 23 листопада 2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно відповіді від 06.02.2017 року відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 49). 16.02.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача за заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 120) Згідно звіту № 116052/11/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 28.11.2016 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Renault Logan» державний номер [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту фізичного без врахування ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали становить 12 031, 46 грн. Згідно висновку № 180/17 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який складений 08 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталось 03.11.2016 року, становить 34436,95 грн. (а.с. 77-99). Відповідно до платіжного доручення № 5637 від 23.02.2017 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 11 031, 46 грн. (а.с. 145). Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, а, відповідач, в свою чергу, посилаючись на Звіт від 116052/11/16 від 28.11.2016 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу 23.02.2017 року перерахував на рахунок позивача розмір страхового відшкодування на загальну суму 11031,46 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 5637 від 23.02.2017 року. Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату недоплаченої різниці страхової виплати (а.с. 48). Листом від 24.04.2017 року відповідач повідомив позивача, що для можливості розгляду його заяви про незгоду з сумою страхової виплати йому необхідно надати копії документів згідно звіту 180/17 (а.с. 52). 09 травня 2017 року позивач направив на адресу відповідача зазначені у листі від 24.04.2017 року документи (а.с. 54). Разом з тим, відповідачем не було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в повному обсязі. Відповідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Водночас, згідно висновку експерта № 180-1/17 судової автотоварознавчої експертизи від 16.04.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 03.11.2016 року, станом на дату проведення експертизи становить 36674,42 грн. Разом із тим, згідно із висновком 180/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який складений 08 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталось 03.11.2016 року, становить 34436,95 грн. (а.с. 77-99). В даному випадку, суд приймає до уваги висновок № 180/17 від 08.03.2017 року при вирішенні питання про стягнення суми страхового відшкодування із відповідача, оскільки він відображає вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу станом на дату дорожньо-транспортної пригоди та виплати суми страхового відшкодування відповідачем. Тоді як питання про відшкодування шкоди, завданої позивачу на момент вирішення справи судом або відновлення пошкодженої речі може вирішуватись на підставі ст. 1194 ЦК України шляхом пред'явлення позову до особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 23405,49 грн. (34436,95 грн. - 11031,46 грн.), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Доводи, викладені у відзиві відповідача суд оцінює критично, враховуючи, що позивачем було вчасно виконано свій обов'язок щодо повідомлення відповідача про настання ДТП за участю забезпеченого договором страхування транспортного засобу та відповідач не був позбавлений можливості сплатити страхове відшкодування у визначений законом строк. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, суд, враховуючи встановлений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 23405,49 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, то суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Разом з тим, відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду, яка завдана майну потерпілого не передбачено положеннями ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, а також витрати на оплату судової експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення сума витрат, понесених останнім на оплату проведення експертного дослідження в розмірі 1200,00 грн., оскільки вказані витрати є судовими та понесені позивачем з метою доведення його вимог за даним позовом. Витрати ж на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1500,00 грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки судом вказаний висновок до уваги не брався та такі витрати можуть бути відшкодовані позивачу в процесі судового розгляду щодо вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди в порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК України з винної особи за недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial