Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

12 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. 04 червня 2018 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, передано судді Ушакову М.М. для розгляду. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 05.03.2015 року по 23.05.2017 року перебувала з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у шлюбі у них народилася спільна дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року у справі №154/1727/17, вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що разом з дочкою [PERSON] та сином від попереднього шлюбу [PERSON] [PERSON], [INFO] проживають в м. Володимир-Волинський, Волинської області. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу у них з відповідачем триває спір щодо способу його участі у вихованні дочки [PERSON], а саме періодичності та місця їх побачень. Позивач у позові посилається на те, що із даним позовом до суду у неї виникла необхідність звернутись перш за все для забезпечення прав та інтересів обох її дітей, як спільної дитини із відповідачем - [PERSON], так і її сина від попереднього шлюбу - [PERSON]. Позивач зазначає, що не чинить відповідачу перешкоди участі у вихованні їхньої спільної доньки, однак їхні зустрічі відбуваються переважно по місцю її проживання із [PERSON], а отже і її сина [PERSON]. Позивач зазначає. що відповідач неприязно ставиться як до неї, так і до її старшого сина, а як наслідок, коли батько [PERSON] приїжджає до них додому, влаштовує сварки, безпричинно кричить на [PERSON], ображає та принижує його людську гідність, особливо поведінка батька [PERSON] агресивна коли той приїжджає у нетверезому стані. Позивач вважає, що її семирічному сину [PERSON] важко зрозуміти такі відносини між дорослими людьми, та чому чужий для нього чоловік кричить на нього та його маму, тому кожного разу такий візит відповідача до їхнього дому призводить до психологічного стресу її сина, на відновлення його правильного сприйняття оточуючого світу завжди потрібний певний проміжок часу, тому позивач побоюється щоб візити відповідача безпосередньо не стали причиною психологічної травми для дитини. Крім того позивач вказує, що з приводу протиправної поведінки відповідача зверталась до правоохоронних органів, проте кожного разу із останнім проводились лише профілактичні бесіди. Позивач у позові вказує, що для вирішення спору щодо часу та місця побачення батька з дочкою [PERSON] зверталась до комісії з захисту прав дитини при виконкомі Володимир-Волинської міської ради. За результатами її звернення, враховуючи безпричинне не зявлення батька дитини на засідання комісії, їй 12.05.2017 року було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Тому позивач в інтересах їхньої спільної із відповідачем дочки [PERSON], так і в інтересах її старшого сина [PERSON] звернулась до суду із позовом про визначення способу участі відповідача [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], а саме - періодичні побачення з можливістю спільного відпочинку по місцю проживання батька, без присутності матері: кожного вівторка та кожного четверга з 14.00 год. до 16.00 год.; кожної суботи з 09.00 год. до 20.00 год., та просила судові витрати стягнути з відповідача в її користь. 26 вересня 2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення пункту другого позовних вимог, просила визначити спосіб участі відповідача [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO], а саме - періодичні побачення з можливістю спільного відпочинку по місцю проживання батька, без присутності матері: кожного понеділка та кожну середу з 17.00 год. до 20.00 год.; кожну п'ятницю з 17.00 год. до 20.00 год. кожної суботи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили позов задовольнити. Позивач пояснила, що поведінка відповідача негативно впливає на її неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у відзиві, просили у позові відмовити. Відповідач зазначив, що графік позивача його не влаштовує та вказав, що колишня дружина не чинить йому перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON], він забирає дитину тоді коли вона хоче, інколи забирає із садочка. Представник відповідача вважає, що позивачем обрано не той спосіб захисту. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради як орган опіки та піклування Матіюк О.В. надала суду висновок про те, що позов є підставним, визначений позивачем [PERSON] спосіб участі відповідача [PERSON] у вихованні дитини відповідає її інтересам, а тому позов підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, з'ясувавши думку представника третьої особи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05 березня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №68 - розірвано (а.с.9). За час перебування у шлюбі в позивача [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON] народилась дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8). Із свідоцтв про народження вбачається, що у позивача [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON] (а.с.8,13). Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 липня 2017 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Із копії витягу з протоколу №4-17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради від 11.04.2017 року вбачається, що 11 квітня 2017 року на засіданні комісії заслухали заяву [PERSON] про призначення днів та годин зустрічей [PERSON] з малолітньою [PERSON], [INFO] та вирішили запросити на чергове засідання батька дитини, який у телефонному режимі був запрошений на засідання комісії але повідомив, що не вважає за потрібне приходити на комісію оскільки ще не розлучений із [PERSON], тому з питань захисту прав дитини розгляд даного питання було перенесено на чергове засідання (а.с.12). Із копії витягу з протоколу №5-17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради від 12.05.2017 року вбачається, що на засідання комісії 12 травня 2017 року батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] не з'явився повторно, тому комісія вирішила рекомендувати [PERSON] по даному питанню звернутись до суду (а.с.11). Із копії довідки про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги №5042 від 22.11.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] разом із дітьми: сином [PERSON] та дочкою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Із листів Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово зверталась в правоохоронні органи з приводу протиправних дій та поведінки відповідача [PERSON] (а.с.15-17, 18, 19, 20, 21). Із вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.08.2015 року встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Як вбачається із даного вироку суду [PERSON] 21 червня 2015 року близько 21 години 00 хв., в місті Володимирі - Волинському, [ADDRESS], під час конфлікту зі своєю дружиною [PERSON], котрий виник на грунті тривалих неприязних відносин, умисно наніс їй декілька ударів дитячим візком та долонею руки в різні частини тіла, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця правої ноги та забою м'яких тканин правої руки, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи №161 від 30 червня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.58-59). Із постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.04.2018 року вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Як вбачається із даної постанови суду [PERSON] 15 квітня 2018 року близько 14 год. перебуваючи по [ADDRESS] висловлювався на адресу [PERSON] нецензурними словами, чим порушив громадський порядок (а.с.57). Із витягу з ЄРДР вбачається, що 26.01.2018 року близько 21 год., в м.Володимир-Волинський, [PERSON] знаходячись у під'їзді №2, будинку [ADDRESS] під час конфлікту зі своєю колишньою дружиною [PERSON] схопив руками за шию останню, спричинивши їй незначні тілесні ушкодження у вигляді почервоніння шкіри на шиї з лівої сторони (а.с.53). Із ухвали слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.04.2018 року вбачається, що [PERSON] звернулась із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Даною ухвалою слідчого судді зобов'язано уповноважених осіб Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, яка була прийнята слідчим Березою А.М. згідно протоколу від 17.04.2018 року та зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події вказаного вище відділу поліції за № 2267 від 16.04.2018 року, про що надати відповідний витяг з ЄРДР [PERSON] Із даної ухвали слідчого судді слідує, що 16.04.2018 року близько 23 години у житло [PERSON] через вікно заскленого балкону квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] проник її колишній чоловік [PERSON], який відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Samsung S6» вартістю 3000 гривень, вибивши його з рук [PERSON], після чого разом із телефоном покинув квартиру через вхідні двері (а.с.55-56). 26 квітня 2018 року на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією ст.356 КК України (а.с.54). Із протоколу №3 від 01.09.2017 року "Організація життєдіяльності дітей раннього віку ДНЗ №8 "Вишиванка" на 2017 - 2018 навчальний рік вбачається, що у ДНЗ №8 "Вишиванка" діти перебувають у садочку з 7:30 год. до 18:00 год. (а.с.81). Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Звертаючи увагу на вищевказане та на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач має постійний дохід та житлові умови, достатні для проживання, виховання та розвитку дітей: сина [PERSON] та спільної із відповідачем дочки [PERSON]. При судовому розгляді справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування відповідача з дочкою буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, у зв'язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування відповідача з дочкою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дочки [PERSON], регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав відповідача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Випадки звернення зі скаргами в органи поліції з боку позивача, згідно доказів наданих нею в обґрунтування позовних вимог, на думку суду, можуть слугувати ще одним підтвердженням факту існування певної конфліктної ситуації між сторонами по справі, яку, на даному етапі, вони не можуть врегулювати самостійно. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дочкою, а також беручи до уваги матеріальні та побутові умови сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, стан їх здоров'я і стан здоров'я дітей, їх вік, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дітьми та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким вони проживають, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. При цьому суд враховує інтереси дітей, як старшого сина позивача [PERSON], так і спільної дочки сторін по справі [PERSON], а також інтереси відповідача та позивача та встановлює графік зустрічей, який не порушує режиму дня та навчання дочки, не відриває її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному їх існуванню і при цьому не порушує принципу рівності прав батьків при участі у вихованні та спілкуванні дитини. Так, визначаючи способи участі відповідача у вихованні дочки та визначаючи години спілкування, судом враховано рекомендації щодо режиму дня, який має забезпечувати високу працездатність дитини протягом навчального дня, тижня, року, захищати нервову систему від перевтоми, підвищувати загальну стійкість організму, створювати сприятливі умови для фізичного і психічного розвитку. Основні режимні моменти доби дітей, зокрема учнів - це навчальні заняття в школі і вдома, заняття в установах додаткової освіти, гуртках і т.д., рухливі ігри та спорт, прогулянки, допомога в сім'ї і самообслуговування, вільний час, прийом їжі і нічний сон. Враховуючи необхідний час для підготовки відходу до сну, планування наступного дня, тощо суд вважає, що повернення дитини до місця її постійного проживання - до матері, має відбуватися не пізніше 20:00 години, що відповідатиме потребам дитини та не вплине негативним чином на її розпорядок дня. Суд вважає за можливе в якості святкових днів для зустрічей відповідача з донькою обмежитись днем народження батька та днями народження близьких родичів відповідача та надати відповідачу можливість проведення відпочинку разом з дитиною в літній період (червень-серпень) тривалістю не більше 14 календарних днів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: partial