Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуdся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), що здійснюється на підставі дублікату виконавчого листа №2-5766, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та визнати вказаний дублікат виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з моменту звернення до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він з [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 22.09.2001 року. Шлюб розірвано 31.07.2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2007 року з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку на користь відповідачки. З червня 2019 син проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом. Весь свій вільний час син знаходиться у позивача, оскільки відповідачка почала мешкати разом з іншим чоловіком. Він утримує сина, відповідачка кошти на утримання сина не надає. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 02.01.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Відповідач надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.6 Європейської конвенціїз правлюдини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч. 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія від 31.07.2007 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 362. ( а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 06.03.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 245 ( а.с. 5). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2007 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на користь [PERSON] , що підтверджується копією рішення (а.с.11), а також постановою про відкриття провадження від 06.12.2012 року за виконавчим листом №дублікат 2-5766 виданий 19.12.2007 року. ( а.с. 12). Отже, з 08.06.2019 року по теперішній час неповнолітній син сторін проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом з місця проживання від 26.06.2019 року, посвідчений підписами сусідів будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Позивач [PERSON] сам утримує сина, відповідач кошти на утримання сина не надає. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно ч.ч. 2-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Частиною ч. 2 ст. 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006року №3"Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів-матері дитини. При цьому обов`язок батька -платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим, стягнення аліментів на користь відповідача не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, а навпаки, погіршить його забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, як звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідача, відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що наявні законні підстави для звільнення позивача [PERSON] від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2007 року, з дня набрання рішенням законної сили. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки, коли суд допускає негайне виконання рішень. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає за можливе допустити до негайного виконання рішення суду в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, в розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved