Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 р. У даному шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та відповідачем був розірваний рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2014 року. 28.10.2015 року позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на [PERSON]. Позивач вказує на те, що відповідач з моменту припинення шлюбних відносин , жодної участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не турбується її розвитком та потребами. На даний час їх донька знаходиться повністю на її утриманні, відвідує різноманіті гуртки. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не дбає про матеріальне забезпечення доньки. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим. Відповідач на даний час отримує мінливі доходи. Оскільки дитина знаходиться повністю на її утриманні, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів зазначених у позові. Пояснила, що останні чотири роки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач працює не офіційно, інших дітей на утриманні не має , є працездатним. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 09.08.2008 року який зареєстрований у Кунинській сільській раді Жовківського району Львівської області за актовим записом № 07 , що стверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2014 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. У даному шлюбі в подружжя народилась донька [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 13.08.2008 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.3/. Як встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2014 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с.4 -5) Згідно довідки виданої ТОВ " Житло - Срвіс", судом встановлено, що [PERSON] [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] ( а.с. 6). Як встановлено судом, [PERSON] 28.10.2015 року уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ( а.с. 7) Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2017 рік" затверджено на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1777 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, відповідач не працює та офіційно не отримує заробітну плату, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, зокрема відповідач не має постійного місця роботи та отримує не регулярний дохід, як стверджено позивачем в судовому засіданні не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати доньку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 1 700,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи із 05.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 05.12.2016 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved