Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ Райффайзен Банк Аваль» / надалі по тексту ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» / звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 13 764, 22 / тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири /долари США, 22 центи, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 110 017 / сто десять тисяч сімнадцять / гривень 41 копійку, посилаючись на те, що 08 серпня 2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту був укладений кредитний договір № 014/2152/82/79639, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 18 360 / вісімнадцять тисяч триста шістдесят /доларів США, 00 центів на строк до 08 серпня 2017року / включно/ з процентною ставкою 13.5% річних. 13 грудня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 014/2152/82/79639/01 до Кредитного договору, відповідно до якої строк повернення кредиту збільшено на 120/сто двадцять/ календарних місяців, з датою остаточного погашення 08 серпня 2027 року/включно/. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідачка [PERSON] не виконує, в зв'язку з чим, станом на 11.01.2013 року виникла заборгованість у розмірі 13 764, 22 / тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири /долари США, 22 центи, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 110 017 / сто десять тисяч сімнадцять / гривень 41 копійку, із них: - заборгованість за кредитом 12 147 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.13 року становить 97095,85 гривень; - заборгованість по відсоткам 735,56 долари США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 5 879,33 гривні; - пеня за прострочення кредиту та відсотків 881,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 7 042,23 гривень. Крім того, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 100,17 гривень. Не визнавши позовні вимоги, [PERSON] в інтересах відповідачки [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ Райффайзен Банк Аваль » про розірвання кредитного договору посилаючись на ст.652 ЦК України в зв"язку з істотною зміною обставин, а саме значним зростанням курсу долару США по відношенню до національної валюти України та настанням фінансово-економічної кризи, а також просила визнати Додаткову угоду № 014/2152/82/79639/01 від 13.12.2010 року недійсною посилаючись на те, що всупереч вимогам абзацу 12 частини 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» текст додатку № 2 розпис сукупної вартості кредиту до Додаткової угоди №014/2152/82/79639/01 від 13.12.2010 року надруковано таким чином, що його прочитати неможливо, у тому числі його кегль є меншим за кегель шрифту основного тексту, а колір шрифту зливається з кольором фону, а також просить визнати договір іпотеки та додаткову угоду до нього недійсними обґрунтовуючи вимогу тим, що в забезпечення вимог, що випливають з Кредитного договору № 014/2152/82/79639 від 08 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки від 09 серпня 2007 року та додаткову угоду до нього №1 від 09 серпня 2007 року без оформлення заставної, предметом якого є нерухоме майно у вигляді будинку з надвірними спорудами, який належить [PERSON] на праві приватної особистої власності як спадщина. Укладаючи договір іпотеки, внаслідок юридичної необізнаності, порушуючи права своїх дітей на користування житлом вона підписала договір про надання в іпотеку вказаного житлового будинку в забезпечення виконання кредитного договору, а нотаріус в порушення ч. 3 ст. 17 Закону України « Про охорону дитинства» посвідчив його без надання дозволу органів опіки та піклування. Таким чином просить розірвати кредитний договір укладений між банком та [PERSON], договір іпотеки та додаткові угоди до даних договорів. В судовому засіданні позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги первинного позову підтримав у повному обсязі, а також заперечував проти зустрічного позову посилаючись на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль » має всі необхідні дозвільні документи для здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак, відсутні законні підстави для визнання кредитного договору недійсним, крім того, звернув увагу суду на те, що договір іпотеки від 09 серпня 2007 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль » та [PERSON], який був власноручно нею підписаний та завірений приватним нотаріусом, передбачає, що на предмет іпотеки, а саме будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] не мають права малолітні та неповнолітні діти. Тож, вимоги зустрічної позовної заяви безпідставні, а тому в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. В судовому засіданні [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти первинного позову та просила задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі. Представник відповідача за ордером адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти первинного позову про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості посилаючись на те, що обставини істотно змінились і [PERSON] не в змозі продовжувати виконувати умови договору. Згодна, щоб з неї на користь Банку стягнули лише 1643 долари США, оскільки умови договору несправедливі і їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на її шкоду. Зазначив, що [PERSON] на виконання кредитного договору сплачено 16 717, 4 доларів США з яких 6 490доларів США віднесено на погашення тіла кредиту, а 10 228,8 доларів США на погашення процентів, тож, майже 200% із сплаченої суми віднесені до компенсації вартості продукції. Більш того, несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, коли всі ризики знецінення національної валюти позивач поклав на [PERSON]. Крім того, представник відповідача підтримав вимоги зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що з вересня 2008 року настала фінансово- економічна криза і в державі відбулася суттєва зміна економічних умов, а саме стрімке зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти, що негативно вплинуло на її фінансовий стан, оскільки її кредитоспроможність прямо пов'язана з підприємницькою діяльністю, яка знаходиться зараз на стадії ліквідації. У 2009 році у [PERSON] різко погіршився стан здоров'я, з'явились психічні розлади, а з 2010 року вона стоїть на обліку у лікаря психіатра з діагнозом епілепсія. Зазначив, що договір іпотеки вважає недійсним оскільки на час його укладання [PERSON] мала двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і в силу своєї юридичної необізнаності та в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства» вона підписала іпотечний договір, а нотаріус його посвідчив без дозволу на те органу опіки та піклування. Крім того, зазначив, що в договорі іпотеки не вказаний номер будинку, який переданий в іпотеку, а тому просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні зазначила, що внаслідок укладення договору іпотеки від 09 серпня 2007 року між банком та [PERSON] не були порушені права малолітніх дітей, оскільки до органу опіки та піклування сторони не зверталися з заявами про надання дозволу на укладення зазначеного договору. Крім того, пояснила, що з приводу задоволення чи відмови у задоволенні позову вона нічого пояснити не може. Приватний нотаріус в судовому засіданні пояснив, що з зустрічною позовною заявою він не згоден, так як при укладені договору іпотеки між сторонами все було перевірено, дітей зареєстрованих за пердметом іпотеки не було, про що свідчать довідки, які йому [PERSON] були надані. На житловий будинок, який є предметом іпотеки право власності мала тільки [PERSON], що підтверджується рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 14 вересня 2006 року. Таким чином, в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників по справі, третіх осіб, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що первинний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Задовольняючи первинний позов із позовними вимогами суд виходить з того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобов'язань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, суму що підлягає сплаті у гривнях, визначається з офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. 08 серпня 2007року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту був укладений кредитний договір № 014/2152/82/79639, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 18 360 / вісімнадцять тисяч триста шістдесят /доларів США, 00 центів на строк до 08 серпня 2017року / включно/ з процентною ставкою 13.5% річних (а.с. 9-14). Відповідно до положень Кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та відсотки за кредитом у встановлені строки. При укладені спірного Договору ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» діяло на підставі та в межах Банківської Ліцензії за № 10 зареєстрованої Національним Банком України 27 березня 1992 року за № 94 та Дозволу за № 10-1 від 03.12.2001 року із Додатком до Дозволу від 03.12.2001 року (а.с.185-195). 09 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 014/2152/82/79639 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки та додаткову угоду до нього №1 які власноручно підписані заставодержателем та заставодавцем та які завірені приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та відповідно до яких предметом іпотеки є будинок [ADDRESS] ( а.с. 160-164 зв.). 13 грудня 2010 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 014/2152/82/79639/01 до Кредитного договору, відповідно до якої строк повернення кредиту збільшено на 120 /сто двадцять/ календарних місяців, з датою остаточного погашення 08 серпня 2027року /включно/ ( а.с.14 зв.-15 зв.). Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки №.R34/612-8 від 09.08.2007 року / а.с. 34/. Однак, відповідачка не виконала зобов'язання щодо повернення суми отриманого кредиту, та оплати процентів за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку станом на 11.01.2013 року згідно якого в неї виникла заборгованість у розмірі 13 764, 22 / тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири /долари США, 22 центи, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 110 017 / сто десять тисяч сімнадцять / гривень 41 копійку, із них: - заборгованість за кредитом 12 147 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.13 року становить 97095,85 гривень; - заборгованість по відсоткам 735,56 долари США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 5 879,33 гривні; - пеня за прострочення кредиту та відсотків 881,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 11.01.2013 року становить 7 042,23 гривень. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного: Згідно ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. 4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до Узагальнень судової практики Верховного Суду України від 13.12.2010 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» розглядаючи спори щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦК, суд повинен мати на увазі, що позивачу/позичальнику необхідно довести таке: 1. При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні; 2. Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане; 3. Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, зважаючи на конкретну ситуацію, акцентуючи увагу на тому, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох умов: 1) розірвання договору має суперечити суспільним інтересам; 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У будь-якому випадку суд повинен мати на увазі, що «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно. Крім того, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачкою не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору. Крім цього, згідно зі ст. 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено в ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", установлюються Національним Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Разом з тим відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, що також підтверджується п. 8.3 Кредитного договору яким передбачено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник, тобто [PERSON]. З підписанням договору Позичальник свідчить, що їй розтлумачено ( зрозуміло) та вона згодна, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану Позичальника ( а.с.166 зв.). Крім того, відповідно до ч.1 ст. 11 закону «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч. 2 ст.11 вказаного закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 17 вказаного закону, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно до ч.2 ст.177 СК, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч.2 ст.18 закону "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім того, в ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 р. майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Частиною 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Частина 2 ст.577 ЦК України передбачає, що застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦКУ, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, суд приходить до висновку, що у випадку передачі в іпотеку нерухомість де зареєстровано малолітню/неповнолітню дитину, необхідний відповідний дозвіл органів опіки та піклування. Однак під час розгляду цієї справи позивачем за зустрічним позовом [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] не було представлено на розгляд суду доказів того, що при передачі відповідачкою будинку, який належав [PERSON] на праві власності, згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 вересня 2006 року, в іпотеку ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» у відповідності до іпотечного договору 09.08.2007 року укладеного до кредитного договору № 014/2152/82/79639 від 08 серпня 2007 року у Предметі іпотечного договору, а саме будинку [ADDRESS] були зареєстровані її малолітні діти, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а тому посилання позивачки за зустрічним позовом [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] на положення ст. 224 ЦК України, як на підставу визнання Договору Іпотеки недійсним є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, згідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як зазначено в п. 3 ч. 1 ст. 18 зазначеного Закону іпотечний договір повинен містити одну із істотних умов, а саме: опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації та /або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. Таким чином, дані вказані в договорі іпотеки від 09 серпня 2007 року достатні для ідентифікації предмета іпотеки, а тому доводи представника [PERSON] є безпідставними. Крім того, посилання на інші доводи недійсності кредитного договору не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду Згідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що первинні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходив з вищевикладених встановлених обставин та відповідних до них правовідносин по первісному позову. На підставі викладеного ст. ст. 509, 524, 525-526, 530, 533, 546, 549-550, 651- 652, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року за № 2121-3, п.п. 2-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і контролю» від 19 лютого 1993 року, п. 1-1.5 «Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» затвердженої Постановою Правління НБУ за № 483 від 14.10.2004 року, Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved