Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

07.02.2020 року до суду надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 28.04.2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. На протязі строку дії договору кредиту відповідач порушував умови договору, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови кредитної угоди, тому станом на 09.12.2019 року заборгованість по кредитному договору про надання банківських послуг № б/н від 28.04.2010 року в загальному розмірі становить 67906.99 грн., яка складається з наступного: 42953.34 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 42953,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згіно ст.625, 14324.29 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн.- нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківськиз послуг - 500 грн штраф (фіксована частина), 3209.86 - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевказані обставини, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача [PERSON] вказану заборгованість. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. До суду надійшов відзив, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує в повному обсязі, вказує, що зазначені банком Умови та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі не містили заявлені позивачем умови кредитування. Також, відповідач вказує, щоВідповідач дійсно отримувала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, слід звернути увагу суду, що Позивачем зазначено що Відповідач отримала 8000 гривень кредитного ліміту, у той час, як у анкеті - заяві доданої до позову, встановлено 4000 гривень кредитного ліміту. Крім цього, Позивачем не зазначено на який саме картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000 гривень. У свою чергу, відповідач отримувала грошові кошти у розмірі 4000 гривень, як і зазначено в анкеті-заяві, яка міститься в матеріалах справи. У період з 28.04.2010 року по 2013 рік Відповідач кредит погасила (сплатила) в повному обсязі разом з відсотками, це не заперечується й Позивачем у поданому позові. У відзиві на позов Відповідач зазначає, що за даними позовними вимогами сплив строк позовної давності, оскільки позивні вимоги повинні були бути пред`явлені до 2017 року, враховуючи максимальний строк дії кредитної картки. Відтак, не зрозуміло на яких підставах нарахована заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 42953 грн. 34 коп. За наданим розрахунком заборгованості неможливо зрозуміти, як саме утворилася вищезазначена заборгованість, адже сам розрахунок складено непослідовно, з допущенням арифметичних помилок, незрозуміло, за якими формулами розраховувалась заборгованість. Тож, відповідч вважає нараховану заборгованість за простроченим тілом кредиту такою, що не підлягає стягненню. 01.06.2020 р. до суду надійшло клопотання від представника позивача, про долучення доказів до матеріалів справи, яким позивач просить долучити до матеріалів справи виписку по картковоу рахунку, Витяг з Умов та правил надання банківськиї послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки клієнту. 27.11.2020 р. до суду від представника відповідача надійшло заперечення на клопотання позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи. У поданому запереченні відповідач вказує, що позивачем подано клопотанням з порушенням вимог п.3 ч.1 ст. 183 ЦПК України. Крім того, відповідач зазначає, що докази подані у клопотання повинні були бути подані позивачем разом із поданням позову до суду, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України. На думку відповідача, позивачем безпідставно подано клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, адже, у клопотанні не зазначено поважних причин відповідно доч. 4 ст. 83 ЦПК України, з яких позивач не мав можливості подати такі докази разом із поданням позову до суду. За цих підстав, відповідач просить суд не враховувати подані позивачем докази при вирішенні справи. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2021 року, 08.12.2020 року, явку представника позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» визнано обов`язковою, але представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову просять відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа маєправо в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 28.04.2010 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, інформацію про місце роботи тощо. Втім заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомилася зі змістом, а й отримала ці умови та правила, з якими вона погодилася, про що має бути її підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. В матеріалах справи є наданий позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг. Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов`язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримав вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими він ознайомився при укладенні договору. За відсутності таких доказів, в контексті вимог закону про письмову форму договору, суд вважає не доведеним факт укладення договору саме на цих умовах. Крім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28 квітня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 січень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг щодо сплати у заявленому до стягнення розмірі комісії та неустойки (пені та штрафів) за порушення виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 28 квітня 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви. Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, та враховується судом при розгляді цієї справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені, комісії та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання в Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за договором № б/н від 28 квітня 2010 року банком надано розрахунок заборгованості за період з 27 квітня 2015 року по 09 грудня 2019 року. З розрахунку, наданого позивачем, відповідач станом на 09.12.2019 року має заборгованість - 67906.99 грн., яка складається з наступного: 42953.34 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 42953,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згіно ст.625, 14324.29 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн.- нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківськиз послуг - 500 грн штраф (фіксована частина), 3209.86 -штраф (процентна складова). Судом враховано наявність посилання в підписаній відповідачем 28.04.2010 р. довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» про сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Разом з тим, із доданої в матеріалів справи копії довідці не можливо визначити, який саме розмір та порядок нарахування пені встановлений сторонами та, як наслідок, перевірити законність та обґрунтованість нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені у цій справі. У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача 14324.29 грн.заборгованості за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3209.86 -штраф (процентна складова). Крім того, як вбачається з вимог, викладених у позові, у відповідача з відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту. У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками. Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Таким чином, не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином було вираховано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 гривень. Слід зазначити, що на підтвердження своїх позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником Банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обгрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. Крім того, наданий розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, оскільки складений ним самостійно, тобто не особою, яка має спеціальні знання в цій сфері, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Долучені позивачем Виписку по картковому рахунку; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; Внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; Довідку про зміну умов кредитування суд не приймає, з огляду на те, що позивачем зазначені докази подані з порушенням вимог ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 183 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч. 1 ст 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 8 ст 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором б/н від 28.04.2010 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed