Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Хандога В.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про припинення та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020 року розірвано договір довічного утримання, укладений 06.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської міської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3970 та скасувано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 20705523 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Після того, як рішення набрало законної сили, представник позивача звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з метою виконання рішення суду в частині скасування запису про державну реєстрацію та реєстрацію права власності. Державний нотаріус повернув позивачу правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, проте листом № 2332/0205 від 02.10.2020 р. відмовив позивачу у скасуванні права власності відповідача на це домоволодіння. В обґрунтування відмови нотаріус повідомив, що не має можливості виконати рішення суду, оскільки виконати рішення суду в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно не вбачається можливим, через те, що цим рішенням одночасно не припинено право власності [PERSON] . Вважаючи незаконною таку відмову у виконанні рішення суду позивач звернулась зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просила зобов`язати державного нотаріуса виконати рішення суду у встановленому порядку. Згідно з відповіддю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № П-357-06 від 27.11.2020 року на скаргу державний нотаріус, завідувач Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонська Т.О., будучи спеціальним суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, прийняла рішення про відмову у скасуванні запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] у зв`язку із встановленням в Державному реєстрі прав суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Враховуючи наведене, позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою, в якій просить: припинити право власності [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2020 року, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року позовну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 24 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі. Просить припинити його право власності на оспорювань домоволодіння та визнати таке право за [PERSON] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, натомість представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі. позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. В поданому до суду відзиві, відповідач зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Третя особа [PERSON] та представник Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року по цивільній справі №202/2868/20, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] ,Шоста дніпропетровська міська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання. Розірвано договір довічного утримання, укладений 06 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської міської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3970. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 20705523 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до листа завідувача Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори від 02 жовтня 2020 року № 2332/02.05, зазначено, що виконати рішення суду в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно не вбачається можливим, оскільки цим рішенням одночасно не припинено право власності [PERSON] .. В подальшому позивач звернулась зі до Міністерства юстиції України зі скаргою від 30 жовтня 2020 року в якій просила зобов`язати державного нотаріуса виконати у встановленому порядку рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року у справі № 202/2868/20. 27 листопада 2020 року Південно-Східним міжрегіональнимуправлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] надано відповідь на звернення № П-357-06 від 27.11.2020 р., у якій зазначено, що державний нотаріус, завідувач Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонська Т.О., будучи спеціальним суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, прийняла рішення про відмову у скасуванні запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] у зв`язку із встановленням в Державному реєстрі прав суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 906/516/19 та від 20 серпня 2020 року в справі №916/2464/19. За таких обставин, ефективним та передбаченим законом способом захисту порушених прав позивача є припинення права власності [PERSON] на оспорювань домоволодіння, а також визнання права власності на вказане домоволодіння за [PERSON] .. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про припинення та визнання права власності, підлягають задоволенню.

Outcome: approved