Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачі звернулися до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визначення часток у спадковому майні із спільної часткової власності та визнання права власності по 1/6 частки квартири по спадщині за законом за кожним із них. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували наступним чином. [INFO] року померла [PERSON], яка приходилась дружиною позивача [PERSON] та матір'ю позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті померла не зробила. До складу спадкового майна, поміж іншого майна, увійшла частка квартири [ADDRESS] яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності разом із позивачами [PERSON] та [PERSON]. Позивачі спадщину після [PERSON] - прийняли шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця. Однак при оформленні спадщини, постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що не визначена частка квартири, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності, а відомості про належність кожному із співвласників 1/3 частки нерухомості, що є об'єктом спадкування та зазначені у свідоцтві про право власності на квартиру не застережені належним чином у передбаченому законодавством порядку. За наведених обставин позивачі просили суд визначити, що кожному з них та померлій належить по 1/3 частки цієї квартири та визнати за ними, позивачами, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] по 1/6 частці квартири, яка увійшла до складу спадкового майна. 02.06.2014 року, в порядку ст.27, 31 ЦПК України, позивачем [PERSON], було подано позовну заяву в оновленій редакції, відповідно до змісту якої, остання просила суд визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири за [ADDRESS] та на 1/6 частину підвалу в цьому ж будинку площею 2,9 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року в м. Липовець Вінницької області, 1/3 частина якої їй уже належала згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 1997 року зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» в інвентаризаційній справі № 910 за реєстровим № 64/308, а оскільки [PERSON] уже була власником 1/3 частини даної квартири то визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири та відповідно 1/2 частку підвального приміщення. В судове засідання позивачі не з'явились, однак позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали суду заяви, в яких позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви поданої позивачем [PERSON], підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутності позивачів та представника. Представник відповідача - Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області також в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві, просив суд розгляд справи проводити без участі представника міської ради, зазначив, що проти позовних вимог не заперечують. Ураховуючи те, що сторони у справі скористались своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 31 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя особистого розпорядження на випадок своєї смерті померла не зробила. На виконання п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON] №6/2012. Відповідно до матеріалів Спадкової справи, своїм правом на прийняття спадщини скористався чоловік померлої - [PERSON] та дочка [PERSON], подавши у визначений законодавцем шестимісячний строк заяви нотаріусу про прийняття спадщини. До складу спадкового майна, поміж іншого майна, увійшла частка квартири за [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності на ряду із [PERSON] та [PERSON], які є позивачами у справі. Належність частки вказаного об'єкта нерухомості спадкодавцеві та позивачам підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, що було видане 16 січня 1997 року КСП "Липовецьке" та зареєстроване у порядку чинного законодавства, яке діяло на той час. У наведеному свідоцтві зазначено про частки співвласників та визначено їх "по 1/3 кожному", про що міститься застереження "Дописаному по 1/3 вірити". Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], виданого 19.04.2013 року КП "ВООБТІ" (Інвентаризаційна справа №910, реєстровий №64/308), власниками цілого (1, що складається 1/20 частки житлового будинку) об'єкту є: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Наведене також доведено довідкою виданою Липовецькою міською радою Липовецького району від 12.03.2014 року за №659, в силу якої [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі за [ADDRESS] 12.09.2013 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] на частину майна позивачам було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.31, 32 Спадкової справи). Однак, постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] від 05.03.2014 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку однокімнатної квартири за [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON], оскільки розмір частки вищевказаної квартири, яка належала померлій не визначений, а застереження щодо виправлення у правовстановлюючому документі про належність часток зроблені всупереч чинного законодавства. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 від 30 травня 2008 року у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Проте позивачеві [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом, саме за відсутності визначених часток. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). На підставі ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності укладеним не був. Згідно ст. 346 ЦК України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Здобуті у справі докази свідчать про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачів: [PERSON], [PERSON] та покійної [PERSON], частки кожного з них завідомо не визначені. У даному об'єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між ними та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/3 частці об'єкта нерухомості. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визначення позивачам та померлій [PERSON] часток однокімнатної квартири за [ADDRESS] ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відтак підлягають до задоволення. Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом було з'ясовано, що позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом, спадщину вони прийняли шляхом подачі заяв до нотаріуса у шестимісячний строк. На частину спадкового майна позивачі оформили свої спадкові права. Також судом встановлено, що спадкодавцеві належала 1/3 частки квартири за [ADDRESS] відтак належне спадкодавцеві майно, на яке позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вважається належне їм, а відсутність такого свідоцтва не позбавляє позивачів права на спадщину. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачів в частині визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом за кожним із них по 1/6 частці квартири за [ADDRESS] підлягають до задоволення. Також суд задовольняє вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири, ураховуючи те, що згідно Свідоцтва про право власності вона вже є власником 1/3 частки, а 1/6 частку вона успадкувала цієї ж квартири, відтак вимоги є обґрунтовані. Що ж стосується вимог позивача [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/6 частку підвалу в цьому ж будинку в порядку спадкування за законом та відповідно з урахуванням вже належної їй 1/3 частки підвального приміщення, що складає на 1/2 частку цього підвалу, площею 2,9 кв.м., що розташований в житловому будинку за [ADDRESS], то суд вважає, що в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки підвальне приміщення є приналежністю до квартири та не може бути окремим об'єктом права власності, а відтак не підлягає державній реєстрації. За наведених обставин, суд задовольняє позовні вимоги частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial