Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві у якому просять усунути перешкоди у здійсненні ними права власності шляхом визнання позивача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов"язати відповідача зняти [PERSON] з реєстраційного обліку по вказаній квартирі. Вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 28.05.2008 року і свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2014 року та мають намір продати вказану квартиру. У зв"язку з цим позивач [PERSON] знявся з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] Позивач [PERSON] відповідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2012 року відбуває міру покарання у Білоцерківській виправній колонії, строк відбуття покарання до 19.07.2016 року, через що він не може особисто з"явитися до Дніпровського РВ ГУ ДМС в м. Києві та подати документи, у тому числі паспорт для зняття з реєстрації. На звернення представника позивача [PERSON] із відповідною заявою про зняття з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] відповідачем була надана відповідь від 09.02.2015 року з повідомленням про те, що для зняття з реєстрації необхідно подати заяву встановленого зразка та судове рішення про позбавлення права користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили. Через відбуття покарання у місцях позбавлення волі [PERSON] відповідач не може його зняти з реєстрації, тому позивачі позбавлені можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у тому числі продати належну їм квартиру, а реєстрація одного з співвласників значно знижує вартість житла порівняно з ринковою та призводить до відмов покупців від укладення договору купівлі-продажу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині заявлених вимог про зобов"язання Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві зняти позивачів з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] оскільки зазначені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с. 24, 25). В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позов та викладені у заяві обставини. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві суду подав заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивачі є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS], а саме по 1/3 частці на підставі договору дарування квартири від 28.05.2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3456 та у Київському міському БТІ за реєстровим № 4044 від 06.06.2008 р., а також по 1/6 частці згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.10.2014 року, виданих державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованих у реєстрі за № 6-1111, № 6-1110, та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-14). Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2012 року позивач [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років (а.с. 16). Відповідно копії довідки від 20.02.2015 року № 42, [PERSON] відбуває покарання у Білоцерківській виправній колонії № 35 строком до 19.07.2016 р. (а.с. 16). Згідно довідки ЖРЕО № 409 від 18.02.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] (а.с. 15). На звернення представника позивачів Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві надана відповідь від 09.02.2015 року у якій зазначено про те, що для зняття з реєстрації місця проживання гр. [PERSON] необхідно подати заяву встановленого зразка та судове рішення про позбавлення права користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили (а.с. 17). Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Позивачі зазначають про те, що вони мають намір продати квартиру, проте відповідач не знімає з реєстрації місця проживання [PERSON] у зв"язку зі знаходженням його у місцях позбавлення волі, чим порушується їх право щодо розпорядження належним їм майном та позбавляє можливості відчужити нерухоме майно, тому просять усунути перешкоди у здійсненні ними права власності шляхом визнання позивача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому в обґрунтування вимог позивачі посилаються на норму ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте позивач, як зазначено вище, є співвласником квартири [ADDRESS] та відбуває покарання у місцях позбавлення волі, тому зазначена норма закону на спірні правовідносини не поширюється. Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Outcome: dismissed