Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

28 листопада 2016 року позивач за первісним позовом звернувся до суду вимогами до [PERSON], Селянського фермерського господарства «Тризуб», третя особа: приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Чернишова Олена Анатоліївна про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2008року було зареєстровано у Фастівському районному відділі № 32 Київської регіональної філії Центру державного земельного кадастру договір оренди землі між ФГ «Хорс-КЛМ» та [PERSON] на 10 років щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району. Між сторонами щодо всіх істотних умов договору було досягнуто згоди, договір з моменту його укладення виконувався сторонами в повному обсязі, про що свідчать копії відомостей про отримання орендної плати, також відсутні будь-які звернення щодо невиконання або неналежного виконання договору орендарем та [PERSON], тобто ФГ «Хорс-КЛМ» є першочерговим та добросовісним орендарем. Однак, при перереєстрації договору оренди стало відомо, що 13.09.2016 року зареєстровано договір оренди землі між СФГ «Тризуб» та гр. [PERSON] на 10 років. Позивач посилається на недійсність укладеного між СФГ «Тризуб» та [PERSON] договору оренди, оскільки [PERSON] передала в оренду зазначеному СФГ земельну ділянку, володіє і користується якою на підставі договору ФГ «Хорс-КЛМ», що позбавляє власника права передати в оренду майно, яким на законних підставах користується інша особа. [PERSON] до початку розгляду справи по суті подана зустрічна позовна заява з вимогами до Фермерського господарства «Хорс-КЛМ» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, зазначивши, що нею договір оренди земельної ділянки з ФГ «Хорс-КЛМ» не підписувався та вона не давала згоди на здійснення державної реєстрації вказаного договору, що є підставою для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.08.2008 року № 160. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує, просить справу розглядати у її відсутність, противинесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В ході розгляду справи (а.с. 43) відповідачем подана заява про розгляд справи за її відсутністю через стан здоров'я, тому суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача. При цьому, у поданій заяві відповідач зазначає, що повністю погоджується з позовною заявою, тобто фактично визнає заявлені ФГ «Хорс-КЛМ» позовні вимоги. Однак, подана 26.12.2016 року [PERSON] зустрічна позовна з вимогами визнати недійсним укладений між нею та ФГ «Хорс-КЛМ» договір оренди земельної ділянки від 05.08.2008 року № 160 свідчить про протилежне, тобто неможливо достовірно встановити, що визнання позову є безумовним. Таким чином, суд не приймає таке визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог та враховує позицію її представника, яка заперечувала проти задоволення позову. Відповідач Селянське фермерське господарство «Тризуб», який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи приватний нотаріус Чернишова Олена Анатоліївна Фастівського міського нотаріального округу Київської області в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлені наступна обставини. 05.08.2008 року між ФГ «Хорс-КЛМ» /Орендар/ та [PERSON] /Орендодавець/укладений договір оренди землі № 160, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим № [NUMBER], що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району, строком на 10 (десять) років на умовах платності. 03.12.2008 року у Фастівському районному відділі №32 Київської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру зазначений договір оренди землі № 160був зареєстрований за № 04:08:032:00332 (а.с. 7-8). При цьому, позивачу стало відомо, що 13.09.2016 року між СФГ «Тризуб» та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки, яка вже перебуває в оренді у ФГ «Хорс-КЛМ» відповідно до діючого на цей час договору оренди землі № 160. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2016 року за №71788157, 13.09.2016 року було зареєстровано договір оренди між СФГ «Тризуб» та [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER] строком на 10 років (а.с. 11). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законами України "Про оренду землі", «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд вважає, що спірний договір оренди землі є недійсним, а дії відповідачів порушують право позивача володіти і користуватися земельною ділянкою впродовж встановленого строку дії договору. Крім того, спірний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладено до закінчення строку попереднього договору оренди землі, а спірна земельна ділянка на той момент знаходилась в користуванні позивача. Одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Укладення спірного договору оренди землі створило позивачу перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. При укладенні спірного договору оренди землі були порушені також норми ст.24 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст.13, 525 ЦК України. Стаття 33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджується із загальними нормами ч.1 ст.777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, що належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк. Положення щодо переважного права орендаря на поновлення договору оренди закріплені також у п.8 договору від 05.08.2008 року № 160. Відповідно до ст.215 ЦК України, недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого ст.33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п.2 ч.2 ст.16 ЦК України. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України). Частина 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Між відповідачами СФГ «Тризуб» та гр. [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки під час дії договору оренди землі з ФГ «Хорс-КЛМ», а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. При таких обставинах суд вважає, що спірний договір оренди земельної ділянки від 13.09.2016 року порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З вказаних підстав позовні вимоги про визнання оспорюваного договору оренди землі підлягають задоволенню. Позовна вимога про державної реєстрації договору оренди на вищевказану земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки підставою виникнення іншого речового права та винесення вказаного рішення був оспорюваний договір оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ч.2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного, суд вважає, що зазначена позовна вимога також підлягає задоволенню. З приводу зустрічного позову [PERSON] до ФГ «Хорс-КЛМ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.08.2008 року №160, суд зазначає наступне. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що підпис у договір оренди землі з ФГ «Хорс-КЛМ» від 05.08.2008 року № 160 їй не належить, що є підставою для визнання такого договору недійсним. За клопотанням представника [PERSON] для вирішення спірного питання була призначена почеркознавча експертиза. Даною ухвалою [PERSON] було зобов'язано за першою вимогою експерта зразки їх почерку/підпису. Крім того, сторонам було роз'яснено положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України про те, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 26.01.2017 року від експерта надійшло клопотання про надання, зокрема, документів з вільними зразками підпису [PERSON] та експериментальні зразки її підпису. Також, експертом наголошено про необхідність здійснити оплату експертного дослідження. Наведене клопотання з відповідними вимогами направлене на адресу [PERSON], отримано нею 04.02.2017 року, однак виконано не було, у зв'язку з чим експертиза не була проведена. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що [PERSON] ухилилась від подання експертам необхідних документів, без яких провести експертизу неможливо, суд на підставі положень ст. 146 ЦПК України вважає за необхідне визнати встановленим факт, що підпис у договорі оренди земельної ділянки від 05.08.2008 року № 160 виконаний безпосередньо [PERSON], а не іншою особою. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стороною позивача за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України), що спірний договір підписані не самою [PERSON], а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. З наведеного вбачається, що вимоги [PERSON] є не обґрунтованими і не підтверджені відповідними доказами, тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та Селянського фермерського господарства «Тризуб»підлягає стягненню судовий збір на користь позивача Фермерського господарства «Хорс-КЛМ» в розмірі 689,00 грн. з кожного.

Outcome: approved