Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

25\~березня 2019\~року до\~суду надійшла\~заява [PERSON] ,\~поданим його\~представником адвокатом\~Кузнєцовою Оксаною\~Петрівною,\~до Відділу\~реєстрації Великоновосілківської\~селищної ради\~Великоновосілківського району\~Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позивача мотивовано відмовою державного реєстратора Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області у проведенні реєстраційних дій щодо домоволодіння [ADDRESS] , на підставі Біржевого контракту №217 /договір купівлі-продажу незавершеного домоволодіння/ від 10.11.1999 року, в зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документу вимогам чинного законодавства, а саме через те, що договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріусом. Зазначене змушує його звернутися до суду. В судове засідання позивач, його представник не з`явилися, до суду надійшли заяви, в яких позов підтримали, просили його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Відділ реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області із позовними вимогами погодився повністю та клопотав про можливість судового розгляду без участі представника. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: З оглянутої в судовому засіданні копії Біржового контракту №217 /договір купівлі-продажу незавершеного домоволодіння/, що був укладений 10.11.1999 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , та зареєстрованим в Регіональній товарній біржі» «ВРЕМЯ» 10.11.1999 року, в реєстрі номер 4 під номером 217, покупець придбав незавершене будівництво розташоване по [ADDRESS] , яке складалося з житлового будинку, коридору, ганку-навісу, спалтивши продавцеві 2000, 00 гривень. 24.01.2000 року Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації було проведено державну реєстрацію права власності на вказане вище домоволодіння за [PERSON] , реєстровий №2339. Вказане підтверджується відбитком реєстраційного штампу на зворотній стороні правовстановлюючого документу, а також відповіддю КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» №47 від 21.02.2019 року. З оглянутого Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , [ADDRESS] , реєстровий №2339, виготовленого КП «Великоновосілківське РБТІ» домоволодіння, належне [PERSON] , складається з частини житлового будинку (А-1) площею 98,0 кв.м., з якої житлової 47,1 кв.м., допоміжної 50,9 кв.м., 2,9 кв.м. площа літніх приміщень, коридору (а-1) побудованого у 1995/2000 роки, веранди (а-1) у 2000 році, прибудови (А-1) - у 2000 році, гаражу (Г-1) у 2000 році, душу (Д-1) у 2000 році, убиральні (Е-1) у 2000 році, погрібу (П-1) у 2000 році, огорожі (№-1) у 2000 році, хвіртки (№2) у 2000 році, воріт (№3) у 2000 році, огорожі (№4) у 2000 році, ганку (а) - у 2000 році, тераси (а) у 2000 році, ями вигрібної (Ж-1) у 2005 році, замощення (І) у 2005 році, замощення (ІІ) у 2000 році, свердловини (ІІІ) у 2005 році. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 29443122, виданого Реєстраційною службою Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області 13.11.2014 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0434 га. кадастровий [NUMBER] [NUMBER] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої по [ADDRESS] . Відповідно до листа Відділу реєстрації Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області №07.-09/190 від 25.02.2019 року, направленого на адресу представника позивача Кузнєцової О.П., повідомлялося про неможливість проведення реєстраційних дій щодо домоволодіння [ADDRESS] , на підставі Біржевого контракту №217 /договір купівлі-продажу незавершеного домоволодіння/ від 10.11.1999 року, в зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документу вимогам чинного законодавства, а саме через те, що договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріусом. Відповідно до ст. ст. 57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що була чинна на час укладення Договору), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають в тому числі з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що була чинна на час укладення Договору), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що була чинна на час укладення Договору), встановлюється, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145\~цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (ст. 225 Цивільного кодексу Українського РСР) . Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що була чинна на час укладення Договору), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. 10.12.1991 року набрав чинності Закон України "Про товарну біржу" від 10.12.91 року. Відповідно до змісту постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.91 року № 1957-XII, законодавчі акти України повинні були бути приведені у відповідність із Законом України "Про товарну біржу". При цьому, ч. 2 ст.\~15\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" (у редакції, що діяла на час укладання договору купівлі - продажу № 22897 від 22.09.98 року) передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Частина 1 ст.\~15\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" (у редакції, що діяла на час укладання спірного договору) визначала, що біржовою операцією визнавалася угода, що відповідала сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Позивач посилається на те, що ним було придбано домоволодіння на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору колишня власниця звільнив будинок від особистих речей та майна, передала ключі від нього, а позивач зареєструвався та продовжує проживати там по теперішній час. Відразу після укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності в Великоновосілківському РБТІ, який на час виникнення правочину мав повноваження реєстраційного органу. Позивач на теперішній час не має можливості зареєструвати своє право власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з колишнім власником, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81, 263,264\~ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач не має можливості усунути порушення його прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved