Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

14 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] виробничого кооперативу "Родина" (надалі СВК "Родина"), в якому просить стягнути з останнього на свою користь штрафні санкції за прострочення виплат майнового паю у загальному розмірі 54313,44 гривні; зобовязати відповідача здійснити нарахування належної позивачу частки від прибутку кооперативу за період з 2000 по 2014 року як засновнику (члену) СВК «Родина», і як члену кооперативу, що вибув з нього, та виплатити їх протягом 30 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що в період з 2000 року по 2014 рік позивач працював в СВК «Родина», був його членом і співзасновником та вніс вступний внесок до кооперативу у розмірі 500 гривень, пайовий внесок у розмірі 1000 гривень, а також додатковий пайовий внесок у вигляді передачі кооперативу майнових прав на загальну суму 10596 гривень. 21 жовтня 2014 року позивач припинив свою трудову діяльність у СВК у звязку з досягненням пенсійного віку, звільнений з посади агронома мехзагону № 4 СВК «Родина» за власним бажанням відповідно до розпорядження № 137-К від 31.10.2014 року. Позивач перебував у переліку засновників юридичної особи СВК «Родина» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 21.10.2014 року. Згідно п. 5.2 Статуту СВК «Родина» (надалі - Статут), затвердженого загальними зборами 12.03.2008 року, зареєстрованого 19.03.2009 року, при припиненні членства у кооперативі члену кооперативу виплачується вартість частини майна кооперативу (у грошовій формі), що пропорційна внесеному ним паю та додатковому паю у кооператив. Розрахунок вартості частини майна, що підлягає виплаті члену кооперативу, який виходить з нього, здійснюється на основі даних балансу кооперативу на момент його виходу. Відповідно до пунктів 5.3,5.4 Статуту члену кооперативу, який вибув, виплачується належна йому частка доходу, одержаного кооперативом в даному році до моменту його виходу. Виплати, зазначені у п.п. 5.2 і 5.3 проводяться не пізніше ніж через 30 днів після затвердження фінансового звіту за рік, в якому член кооперативу вийшов з нього. Позивач протягом 2014-2016 років подавав письмові заяви про здійснення виплат, передбачених вищевказаними положеннями Статуту, який був чинний на момент звільнення. Однак, відповідач не реагував на вказані письмові звернення. Загальними зборами СВК «Родина» 05.12.2014 року затверджено нову редакцію Статуту, який зареєстровано 05.10.2015 року. Пункти цього Статуту у частині виплати частки доходу ідентичні Статуту у редакції 12.03.2008 року, за винятком строку виплати та початку його відліку, який визначено «на протязі двох років з дня подачі заяви члена кооперативу». Згідно п. 8.1.2 Статуту СВК «Родина в редакції 2008 року не пізніше 1 лютого кожного фінансового року правління подає на розгляд загальних зборів річний фінансовий звіт, який підлягає затвердженню загальними зборами. Представник позивача вважає, що усі належні виплати позивачеві повинні були здійснені відповідачем не пізніше 1 березня 2015 року. Фактично ж виплати належних сум позивачеві здійснені СВК «Родина» лише 22 жовтня 2016 року, що не відповідає вимогам п. 5.4 Статуту СВК «Родина» в редакції 2008 року. На думку представника позива СВК "Родина" прострочив виконання грошового зобовязання у розумінні ст. 625 ЦК України, тобто не виконав свої зобов'язання вчасно, тому зобов'язаний також сплатити позивачу штрафні санкції, починаючи з 01 березня 2015 року по день фактичного розрахунку 22 жовтня 2016 року (601 день прострочення) у загальному розмірі 54313,44 гривні, з яких: інфляційні втрати - 48405, 44 гривні та 3% річних 5908 гривень). Крім того, представник позивач зазначає, що згідно Статутів СВК «Родина» 2000 року та 2008 року, частина прибутку, одержаного в результаті діяльності кооперативу, що залишається після сплати податків та здійснення інших обовязкових платежів, відрахувань до фондів кооперативу, за рішенням загальних зборів може підлягати розподілу між членами кооперативу в повному обсязі, в будь-якій частині або не підлягати розподілу між його членами. Згідно п. 8.2.2 цих Статутів за рішенням загальних зборів частина доходу може розподілятися між членами кооперативу та асоційованими членами кооперативу у вигляді виплат доходу на паї і додаткові паї та між членами кооперативу у вигляді кооперативних виплат. За правилами п. 9.1.1 вищезазначених Статутів член кооперативу має право отримувати частину доходу кооперативу, що підлягає розподілу між його членами у вигляді кооперативних виплат та виплат частини доходу на паї. На думку позивача, за період з 27.03.2000 року по 19.03.2009 року частина прибутку кооперативу за кожний фінансовий рік повинна була розподілена між 16 членами кооперативу. А за період з 19.03.2009 по 05 жовтня 2015 року між більше ніж 300 особами, які були зареєстровані членами кооперативу. Однак, рішення про виплату частини прибутку позивачеві [PERSON] за період перебування його засновником СВК «Родина» не приймалось. Позивач відомостями про розмір доходу відповідача за 2000-2014 роки не володіє, оскільки останній умисно не надає таку інформацію. В судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Послалися на те, що вступний внесок позивача при створенні СВК "Родина" складав 50 гривень, а не 500 гривень. Зазначили, що позивач припинив членство в СВК «Родина» 21 жовтня 2014 року, тому відлік строку одержання ним його частки починається з 1 січня 2015 року. СВК «Родина» повністю розрахувався з позивачем 22 жовтня 2016 року, тобто в порядку та у межах дворічного терміну, визначеного ст.21 Закону України «Про кооперацію» та пунктом 5.4 Статуту СВК «Родина», затвердженого загальними зборами від 05 грудня 2014 року, сплативши йому 119608 гривень. Сільськогосподарські виробничі кооперативи провадять господарську діяльність, і є субєктами підприємницької діяльності. Кооперативні виплати та виплати на паї до оплати праці не належать, а є доходом громадян від підприємницької діяльності, яка є для громадян джерелом грошових доходів від власності і є одноразовою виплатою, які не відносяться до об'єктів індексації, визначених у пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, якою затверджено Порядок проведення грошових доходів населення. Представники відповідача також вважають, що положення ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються у правовідносинах, що виникли між сторонами. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Частина 1 ст.1 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17.07.1997 року № 469/97-ВР визначає, що сільськогосподарський виробничий кооператив - сільськогосподарський кооператив, який утворюється шляхом обєднання фізичних осіб, які є виробниками сільськогосподарської продукції, для провадження спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обовязкової трудової участі з метою одержання прибутку. Згідно до ч.2 ст.1 цього ж Закону інші терміни, що використовуються в цьому Законі, вживаються у значенні, встановленому в Законі України "Про кооперацію". Відповідно до статті 2 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» діяльність сільськогосподарських кооперативів базується на нормах Конституції України, Цивільного, Господарського, Податкового і Земельного кодексів України, цього Закону, інших нормативно-правових актів. Загальні принципи, поняття та норми утворення, забезпечення функціонування, управління та ліквідації сільськогосподарського кооперативу і кооперативних обєднань, контроль за їх діяльністю, права та обовязки їх членів, формування майна, фондів, цін і тарифів на продукцію та послуги, а також трудові відносини у таких кооперативах та обєднаннях регулюються Законом України "Про кооперацію". Стаття 4 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» встановлює, що статут сільськогосподарського кооперативу розробляється відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про кооперацію". Відповідно до статті 12 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» членами сільськогосподарського виробничого кооперативу можуть бути фізичні особи, які виявили бажання обєднатися для спільної виробничої діяльності на засадах обовязкової трудової участі та внесли вступний внесок і пай у розмірах, визначених статутом кооперативу. Статтею 13 цього ж закону визначено, що сільськогосподарські виробничі кооперативи провадять господарську діяльність, основною метою якої є отримання прибутку, та реалізують свою продукцію за цінами, що встановлюються самостійно на договірних засадах з покупцем, і є субєктами підприємницької діяльності. Відповідно до статуту СВК «Родина», затвердженого установчими зборами від 21 березня 2000 року та додатку до Статуту позивач був одним із 16 засновників СВК «Родина» при його створенні у процесі реорганізації КСП «Родина». Позивач вніс вступний внесок до кооперативу у розмірі 50 гривень, що підтверджується записом у книзі реєстрації членів СВК «Родина» (а.с. 100-101), а також додатковий пайовий внесок у вигляді передачі кооперативу майнових прав на загальну суму 10596 гривень (а.с. 11-21). Протоколом № 1 загальних зборів СВК «Родина» від 12 березня 2008 року була затверджена нова редакція Статуту СВК «Родина». Пункт 5.2 цього Статуту встановлював, що при припиненні членства у кооперативі члену кооперативу виплачується вартість частини майна кооперативу (у грошовій формі), що пропорційна внесеному ним паю та додатковому паю у кооперативі. Розрахунок вартості частини майна, що підлягає виплаті члену кооперативу, який виходить з нього, здійснюється на основі даних балансу кооперативу на момент його виходу, При цьому сума активів зменшують на розмір неподільного фонду і кредиторської заборгованості. Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 члену кооперативу, який вибув, виплачується належна йому частка доходу, одержана в даному році на момент його виходу. Виплати, зазначені у п.п.5.2 і 5.3 проводяться не пізніше ніж через 30 днів після затвердження фінансового звіту за рік, в якому член кооперативу вийшов з нього (а.с.153-181). Розпорядженням № 137-к від 31 жовтня 2014 року позивача [PERSON] було звільнено з посади агронома механізованого загону № 4 СВК «Родина» у звязку з виходом на пенсію за віком з 21 жовтня 2014 року (а.с. 97-98). Відповідно до п. 5.1 Статуту (2008 року) членство у кооперативі припиняється у разі припинення трудової участі в діяльності кооперативу (крім асоційованих членів кооперативу). Таким чином, членство позивача у СВК «Родина» припинилось 21 жовтня 2014 року. 11 серпня 2014 року позивач звертався до правління СВК «Родина» із заявою про виділення йому майнових паїв за період з 2000 року по 2012 рік у сумі 74316 гривень відповідно до ст. 5 п.5.2 статуту СВК «Родина» (а.с. 54). Згідно наданого відповідачем розрахунку, починаючи з 2000 року по 21 жовтня 2014 року загальна вартість майнових паїв, що нарахована позивачу, складає 130204 гривні, з яких переведений пай колишнього КСП складає 10596 гривень. Таким чином, вартість частини майна, що підлягала виплаті позивачу при виході з кооперативу, становить 119608 гривень (а.с.102-103). Позивач не оспорює правильність визначення зазначеної суми та факт її виплати відповідачем у повному обсязі станом на 22 жовтня 2016 року (а.с.61). Факт виплати зазначеної суми підтверджується також платіжними відомостями та видатковими касовими ордерами СВК «Родина» (а.с. 79-89, 149-151). Стаття 3 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року N 1087-IV (надалі - Закон N 1087-IV) визначає, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. За змістом статті 8 Закону N 1087-IV статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність і повинен містити положення, що не суперечать законодавству. Статтею 26 зазначеного Закону визначено, що кооперативні виплати - частина доходу, що розподіляється зарезультатами фінансового року між членами кооперативу пропорційно їх участі в господарській діяльності кооперативу у порядку,визначеному рішенням вищого органу управління кооперативу. Виплати на паї - виплати частини доходу кооперативу на паї члена та асоційованого члена кооперативу. Розмір виплат на паї встановлюється рішенням загальних зборів членів кооперативу після відрахувань обов'язкових коштів на формування і поповнення його фондів. Виплати можуть здійснюватися у грошовій формі, товарами, цінними паперами, а також у формі збільшення паю та в інших формах, передбачених статутом кооперативу. Загальна сума виплат на паї не може перевищувати 20 відсотків доходу, визначеного до розподілу. Кооперативні виплати та виплати на паї до оплати праці не належать. Відповідно до статті 21 Закону N 1087-IV, пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Статтею 41 закону N 1087-IV визначено, що кооперативи та кооперативні об'єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов'язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об'єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, з огляду на приписи ст.41 Закону N 1087-IV, на час припинення членства позивача в кооперативі належало керуватись ст.21 Закону № 1087-1У, яка передбачає, що строк одержання частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Пункт 5.4 Статуту (в редакції 2008 року), згідно якого «виплати, зазначені у п.п. 5.2 і 5.3 проводяться не пізніше ніж через 30 днів після затвердження фінансового звіту за рік, в якому член кооперативу вийшов з нього», не підлягає застосуванню, тому що суперечить положенням ст.21 Закону № 1087-1У. Позивач припинив членство в СВК «Родина» 21 жовтня 2014 року, тому відлік строку одержання ним його частки починається з 1 січня 2015 року і не може перевищувати двох років, тобто закінчується 1 січня 2017 року. Належні йому виплати позивач отримав 22 жовтня 2016 року. У звязку з чим, суд вважає безпідставними посилання позивача та його представника на те, що відповідач повинен був виплатити належну позивачу частку майна до 01 березня 2015 року. Частині 1,2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, позивач посилався на ч.2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте положеннями Закону України «Про кооперацію», Статутом СВК «Родина» (2008 року) та діючим Статутом СВК "Родина" (2014 року) нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних при одержанні членом кооперативу його частки не передбачено. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2759цс15. Так, Верховний Суд зазначив, що "стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством". Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача здійснити нарахування належної позивачу частки від прибутку кооперативу за період з 2000 по 2014 року як засновнику (члену) СВК «Родина», і як члену кооперативу, що вибув з нього, та виплатити їх протягом 30 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили, не конкретизовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому також не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed