Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 97,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]". Представники сторін подали заяви про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. Після смерті померла залишила спадщину, яка складається з нерухомого майна: - 26/100 домоволодіння, що в цілому складається з двох житлових будинків літ. "А," "Б", загальною площею 285, 3 кв.м., житловою площею 167, 3 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка, загальною площею 0.032 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яку позивач успадкував 26 лютого 2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (додаток 5,6). Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] - помер до смерті матері позивача [INFO] року . Спадщину, що відкрилася після його смерті успадкувала [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Другою одеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №413/2017. 26 лютого 2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала спадкодавцю, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено з підстав, зазначених в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Положеннями статей 15,16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вбачається, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але оформити своє право на майно в нотаріальному порядку не має можливості, порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги задоволенню. На підставі зазначеного

Outcome: approved