Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного авіаційного підприємства "Україна" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач зазначав, що 03 червня 2005 року, відповідно до наказу №110/о він був прийнятий на посаду інженера служби авіаційно-технічного забезпечення наземного комплексу до Державного авіаційного підприємства «Україна». 01 грудня 2005 року, відповідно до наказу №238/о, він був призначений на посаду інженера служби матеріального забезпечення наземного комплексу. 16 січня 2006 року, відповідно до наказу №12/о, позивач був призначений на посаду інженера служби матеріального забезпечення наземного комплексу дирекції з адміністративних питань та наземного комплексу. 03 липня 2006 року, відповідно до наказу №115/о, він був призначений на посаду інженера служби матеріального забезпечення наземного комплексу. 16 червня 2011 року, відповідно до наказу №95/о, позивач був призначений на посаду інженера служби матеріального забезпечення наземного комплексу з будівництва та експлуатації споруд. 01 листопада 2011 року, відповідно до наказу №193/о, він був призначений на посаду провідного інженера групи матеріального забезпечення та складського господарства відділу матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд. 18 лютого 2013 року, відповідно до наказу №24/о, позивач був призначений на посаду провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд. 08 серпня 2014 року наказом №132/о його було звільнено з посади провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд, згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки його було звільнено без запропонування жодної іншої роботи або наявної роботи в ДАП «Україна», тим самим порушивши п.1 ч.1 та ч.2 ст.40 КЗпП України. Крім того, відповідач вчасно за два місяці не повідомив його про майбутнє звільнення, оскільки в своєму повідомленні, яке позивач отримав 28 травня 2014 року було вказано остаточну дату звільнення - 08 серпня 2014 року, без запропонування іншої роботи, без врахування заслуг позивача, його переважного права по роботі, а тому вважає, що відповідач продовжив трудові відносини з ним. При звільненні позивача, відповідачем не було враховано його переважне право на роботу серед інших в рівних умовах, оскільки він, порівняно з іншими працівниками, які залишилися на роботі ДАП «Україна» на посаді провідного інженера, має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, має повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент організацій», до того ж лише позивач має посвідчення №562/3-16 від 31 травня 2006 року про присвоєння кваліфікації: «Водій навантажувача 3 розряду», повторну перевірку знань позивач пройшов 03 червня 2014 року, чим і підтвердив подальшу свою кваліфікацію. Також переважне право на роботу мають особи, у яких на утриманні знаходяться два і більше утриманці, а у позивача на утриманні знаходяться сім осіб: діти від шлюбу - малолітня донька [PERSON], [INFO], яку він зобов'язаний утримувати до досягнення нею повноліття, син - [PERSON], [INFO], який на даний момент є студентом групи ТП-31 теплоенергетичного факультету НТУУ «КПІ» денної форми навчання і також потребує матеріальної допомоги, батьки позивача - [PERSON] та [PERSON], які є пенсіонерами та потребують підтримки позивача, крім того, його матір є інвалідом першої групи, підгрупи «Б», загальне захворювання опорно-рухового апарату, встановлена інвалідність - довічно, потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК №0405287 та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1849. Також позивач проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], яка має двох дітей від першого шлюбу. Старша донька дружини позивача [PERSON] є студенткою денної форми навчання 1 курсу 2 ступеня підготовки за спеціальністю «Маркетинг», кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» Київського професійно-педагогічного коледжу ім.. Антона Макаренка, за навчання якої сплачує позивач [PERSON], оскільки рідний батько дитини не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Молодша донька дружини позивача - [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом, вона потребує лікування, догляду та інших матеріальних витрат, батько дитини не сплачує визначену соціальну допомогу в розмірі 625,80 грн.. Позивач [PERSON] посилався на те, що його загальний безперервний стаж роботи в ДАП «Україна» складає 9 років, починаючи з 2005 року, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Він завжди сумлінно та чесно, своєчасно і точно виконував розпорядження керівництва в ДАП «Україна», додержувався трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці та внутрішнього розпорядку в ДАП «Україна». У нього не було жодного дисциплінарного стягнення за весь безперервний стаж роботи, а лише грошові винагороди та грамоти за успіхи в роботі. Особливо він відзначає грошову винагороду за сумлінне виконання своїх обов'язків, вагомі досягнення в професійній діяльності. Позивач був нагороджений Подякою від Державного управління справами Президента України за сумлінну працю, вагомі досягнення в професійній діяльності від 11 липня 2012 року №109-к. Також він зазначає, що при звільненні відповідачем не було надано йому копію наказу про звільнення з роботи. Також йому не було видано копію протоколу тимчасової комісії ДАП «Україна» або витягу з Протоколу про скорочення штату для того, щоб врахувати його переважне право на залишення на посаді в ДАП «Україна». Перед звільненням позивач лише ознайомився з цим рішенням. Після звільнення, а саме 18 серпня 2014 року, відповідач викликав позивача для укладення з ним трудового договору відповідно до ст.42-1 КЗпП України, проте, заступником генерального директора цей трудовий договір так і не був розглянутий. Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати наказ №132/о від 06 серпня 2014 року, виданий ДАП «Україна», про його звільнення, поновити позивача на посаді провідного інженера та стягнути із відповідача його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд про їх задоволення в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні представники відповідача Державного авіаційного підприємства "Україна" Семиполець О.В. заперечувала проти задоволення позову, пояснили, що Державне управління справами своїм листом від 20.03.2014р. № 01-13/11.1/0408 повідомило відповідача про проведення оптимізації структури та штатного розпису та зменшення персоналу до мінімальної необхідної кількості, яка зможе забезпечити виробничий процес підприємства. Фахівцями сектору праці та заробітної плати ДАП «Україна» спільно з управлінням праці та заробітної плати Державного управління справами якому підпорядковане підприємство, було розроблено новий штатний розпис, який передбачав скорочення працівників ДАП «Україна» в середньому на 40% всього працюючого персоналу. На виконання наказу ДАП «Україна» від 14.03.2014р. № 85 «Про організацію та проведення у підприємстві заходів з економії державних коштів» підготовлено наказ про створення тимчасової комісії №93 від 28.03.14 р. по визначенню чисельності штату працівників, які підлягають скороченню, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно до вимог чинного законодавства зокрема ст.ст. 42 , 492 КЗпП. Як вбачається зі змісту п.1 ч.І ст.40 КЗпП, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Зміною в організації праці є зміна структури та штатного розпису, у результаті чого було скорочено і посаду провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд. 21.07.2014р. року відбулось засідання комісії для відпрацювання проектів нової структури та штатного розпису підприємства, визначення чисельної кількості штату працівників, які підлягають скороченню, проведення вивільнення працівників, в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно до вимог чинного законодавства України. На вищезазначеному засіданні було досконало розглянуто клопотання заступника генерального директора Гріздака В.В. щодо працевлаштування працівників служби матеріального забезпечення. У своєму виступі він вказав, що при визначені працівників, які підлягають переведенню, надається перевага працівникам з високою кваліфікацією та продуктивністю праці. На засіданні комісії були визначені працівників, які підлягають переведенню, та найбільша перевага на залишення на роботі надавалася працівникам, відповідно до ст. 42 КЗпП, з високою кваліфікацією, з високою продуктивністю праці та тим, які мають вищу освіту. За результатом даного розгляду комісія встановила що, позивач має вишу освіту за спеціальністю «Менеджмент організації» та здобув кваліфікацію менеджер шоу-бізнесу, що ніяким чином не відноситься до вищезазначеної посади, тому в зв'язку з відсутністю посад за відповідною кваліфікацією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії, вирішено звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП [PERSON] провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд. Перевагу на залишення на займаній посаді провідного інженера було надано [PERSON], який на той момент мав відповідну освіту і кваліфікацію для займаної посади та більший стаж роботи в ДАП «Україна». Наказом ДАП «Україна» від 15.05.2014р. № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» з 15.05.2014 р. було введено в дію новий штатний розпис. Згідно з цим наказом було змінено структуру та штатний розпис ДАП «Україна», зокрема скорочено посаду позивача та було персонально попереджено про наступне вивільнення, отже попередження про наступне вивільнення було вручено працівнику не пізніше ніж за два місяці. Позивачу в день звільнення було видано належно оформлену трудову книжку, але вчасно провести розрахунок по виплаті вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку з позивачем в день звільнення відповідач не зміг, з тих підстав, що позивачем не вчасно був зданий обхідний лист, оскільки позивач був матеріально відповідальною особою, в відділ бухгалтерії, на підставі, якого позивача розраховують з підприємства. Лист було здано 19 серпня 2014 року. Отже, у зв'язку з тяжким фінансовим становищем в країні та надходженням коштів на рахунок Бориспільського УДКСУ, відповідач зміг провести розрахунок пізніше. Запропонувати позивачеві іншу роботу на підприємстві відповідач не мав змоги, в зв'язку із відсутністю такої посади за кваліфікацією та навичками роботи, яку мав позивач. Крім того до суду також надійшла заява відповідача, в якій він просив застосувати до позову строк позовної давності, посилаючись на те, що 08 серпня 2014 року позивача було звільнено з посади провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до наказу №132/о від 06 серпня 2014 року, та того ж дня в відділі кадрів позивачу було видано трудову книжку на підставі ст. 47 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис в журналі обліку трудових книжок. 11 серпня 2014 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення від 06.08.2014р. №132/о. Таким чином, ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Останнім днем подачі позовної заяви до суду було 08 вересня 2014 року. Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду з позовною заявою від 10 грудня 2014 року, не вказавши поважної причини пропуску позовної давності. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з частиною другою статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається окремим категоріям працівників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на умовах безстрокового трудового договору в Державному авіаційному підприємстві «Україна» з 03 червня 2005 року, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.11-13). На підставі наказу №24/о від 18 лютого 2013 року, позивач був призначений на посаду провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд. 08 серпня 2014 року наказом №132/о його було звільнено з посади провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд, згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. На підставі наказів ДАП «Україна» від 15 травня 2014 року №136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та від 12 травня 2014 року №140 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці», керівництвом ДАП «Україна» було прийнято рішення щодо скорочення однієї з двох посад провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд (а.с.77). Було вирішено залишити на посаді більш кваліфікованого спеціаліста, а саме [PERSON], який добре знає інженерну справу, має відповідну освіту та кваліфікацію на відміну від позивача [PERSON], який має вишу освіту за спеціальністю «Менеджмент організації» та здобув кваліфікацію менеджер шоу-бізнесу, що ніяким чином не відноситься до вищезазначеної посади, тому в зв'язку з відсутністю посад за відповідною кваліфікацією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії, вирішено звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП [PERSON] провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд (а.с.73-76). Позивач [PERSON] був попереджений про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України за два місяці до дати звільнення, а саме 28 травня 2014 року (а.с.14). 08 серпня 2014 року позивача було звільнено з посади провідного інженера групи забезпечення промислово-побутовою продукцією служби матеріального забезпечення комплексу з будівництва та експлуатації споруд на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до наказу №132/о від 06 серпня 2014 року, та того ж дня в відділі кадрів позивачу було видано трудову книжку на підставі ст. 47 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис в журналі обліку трудових книжок (а.с.66 зворотній бік, а.с.67). 11 серпня 2014 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення від 06.08.2014р. №132/о (а.с.65). Як вбачається із пояснень позивача та представника відповідача, позивачу [PERSON] не було запропоновано іншу посаду на підприємстві. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем ДАП «Україна», в порушення вимог чинного законодавства, не було дотримано порядок звільнення, в зв'язку з чим позов [PERSON] є обґрунтованим. Проте, статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Останнім днем подачі позовної заяви до суду було 08 вересня 2014 року. Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду з позовною заявою від 10 грудня 2014 року. 02 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку, мотивуючи його тим, що його мати [PERSON], [INFO], перебувала на лікуванні з діагнозом ураження опорно-рухового апарату в період з 11 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року включно та постійно потребувала стороннього нагляду позивача. Також вона проходить індивідуальну реабілітаційну програму, що підтверджується довідкою №968 від 10 грудня 2014 року, наданої Комунальним закладом Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Згідно вищезазначеної довідки, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи, підгрупа «2Б» по загальному захворюванню з ураженням опорно-рухового апарату з 22 листопада 2013 року довічно. Стоїть на «Д» обліку у сімейного лікаря по даному захворюванню та потребує постійного стороннього догляду згідно заключення МСЕК, тобто в період з 11 серпня 2014 року по 13 січня 2015 року [PERSON] дійсно потребувала стороннього догляду (а.с.61). У відповідності до ч.1 ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши довідку №968 від 10 грудня 2014 року, наданої Комунальним закладом Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», суд вважає, що вона не є належним доказом, оскільки не підтверджує той факт, що саме позивач [PERSON] весь період з 11 серпня 2014 року по 13 січня 2015 року надавав допомогу своїй матері [PERSON] та перебував з нею в лікарняному закладі, в зв'язку з чим пропустив строк звернення до суду. Також на підставі ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд вважає недопустимим доказ, який датований ранішою датою ніж закінчення вказаного періоду: довідка видана станом на 10 грудня 2014 року, а період вказано зазначено з 11 серпня 2014 року по 13 січня 2015 року. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач [PERSON] пропустив строк звернення до суду з невстановлених та не визнаних судом поважними. Тому позовні вимоги до Державного авіаційного підприємства "Україна" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed