Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] 22.06.2020 р. звернувся в суд з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», 3-ї особи Первинної профспілкової організації Учбово-виробничого об`єднання УТОС, директора Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, який в подальшому уточнив, та в якому просить суд визнати протиправним його звільнення з посади підсобного робітника метало-пластмасової дільниці Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» та поновити його на займаній посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 2 102 грн. та стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування уточнених позовних вимог із врахуванням поданої позовної заяви від 22.06.2020 року позивач покликається на те, що 16.07.1986 р. був прийнятий на роботу учнем зачисника електропатрона пластмасового цеху Львівського учбово- виробничого об"єднання Українського товариства сліпих. З 04.11.1996 року переведений ливарником по третьому розряду в пластмасову дільницю на цьому ж підприємстві. А з 03 грудня 2007 року переведений підсобним працівником пластмасової дільниці, проте до моменту звільнення його з роботи за суміщенням посад і професій виконував ливарні роботи в цій дільниці. Наказом № 51-к від 21 травня 2020р. (копія наказу додається), його було звільнено з роботи згідно з п.2.ст.40 "у зв`язку з тим, що він є інвалідом першої групи по зору і потребує стороннього догляду, що є зазначено в його довідці МСЕК". У цьому наказі роботодавець посилається на те, що в індивідуальній програмі реабілітації не зазначена фізична можливість працівника виконувати роботу в шкідливих і важких умовах праці, а також на те, що даний факт став відомий 20 травня 2020 року після отримання копії програми реабілітації. Звільнення вважає незаконним оскільки він є інвалідом першої групи по зору підгрупи Б з дитинства. Останній огляд МСЕК був проведений у 2008 році копія довідки МСЕК №397234 від 09.07.2008р. - додається). Згідно з висновком про умови та характер праці зазначеним у цій довідці вказано наступне: "потребує постійного стороннього догляду. Робота відповідно до індивідуальних можливостей інваліда у спеціально створених умовах на виробництві". Проте з 2008 року виконував роботи ливарника та підсобного працівника на цьому підприємстві без жодних зауважень. Крім того повідомляє, що директор Львівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих [PERSON]. наказом № 11-о, д від 12 травня 2020 року "Про проходження комісії"" зобов`язав його пройти обстеження комісії МСЕК на предмет можливого виконання роботи підсобного працівника або ливарника. 20 травня 2020 року [PERSON] проходив Офтальмологічний МСЕК, де йому склали індивідуальну програму реабілітації інваліда (далі - ІПР). В розділі трудова реабілітація ІПР йому дозволено працювати на робочому місці з урахуванням безпеки та особливих потреб інваліда за професіями і спеціальностями доступними за станом здоров`я (а.с.12-13). Також наголошує, що враховуючи вищенаведені факти для нього мали б створити окреме робоче місце з урахуванням заходів безпеки та особливих потреб інваліда посилаючись на ІПР або перевести його на легшу нижчеоплачувану роботу з урахуванням вимог передбачених ст.170 КЗпПУ. Проте роботодавець не створив для нього відповідне робоче місце та не запропонував переведення на легшу роботу. Також зазначає, що підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство УТОС» створено для соціальної реабілітації незрячих. Тобто основною метою діяльності підприємства є соціальна реабілітація інвалідів, в першу чергу створення для них можливості працювати та отримувати якісь кошти на прожиття. Тому його звільнення з таких мотивів є грубим, кричущим порушенням його прав, тому, що з тверджень [PERSON] , він нормально виконував свою роботу підсобника і ливарника, багато років ні у кого не було зауважень до його роботи. Також стверджує, що [PERSON]. просто вирішив його звільнити, тому придумав історію з станом здоров`я. Фактично він замість того, щоб знайти позивачу легшу роботу , якщо такий вважав, що інший не може виконувати роботу підсобного робітника метало-пластмасової дільниці (хоча міг її виконувати), він просто звільнив його. Тобто, як вважає позивач, директор грубо порушив його законне право на реабілітацію на підприємстві. [PERSON] також зазначає, що він є членом виборного органу первинної профспілкової організації учбово-виробничого об`єднання УТОС, яка діє на Львівському учбово-виробничому підприємстві українського товариства сліпих. Проте жодного подання від адміністрації підприємства на адресу первинної профспілкової організації учбово-виробничого об`єднання УТОС не надходило, адміністрація підприємства також не надсилала подання про його звільнення до Львівської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, яка є вищестоящою організацією по відношенню до первинної профспілкової організації учбово-виробничого об`єднання УТОС. Позивач стверджує, що директор ПОГ «Львівське УВП УТОС» [PERSON]. звільнив його виключно через його особисту неприязнь до позивача, також зазначив, що з часу приходу на посаду директора у липні 2019 року, завжди шукав способи як звільнити позивача і придумав таку схему його звільнення, пояснив, що [PERSON]. фактично знущався з нього, постійно давав вказівки не табелювати його роботу в повному розмірі, регулярно зменшував обсяг його роботи, щоб менше платити. Попри все, позивач стверджує, що не бажав сам звільнятися. Незаконне звільнення з роботи завдало йому сильних душевних страждань, погіршилося його здоров`я, тому просить стягнути завдану йому моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. З врахування вищевикладеного вимушений звернутися з позовом до суду. Ухвалою судді від 23 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначених в позовній заяві. 17.07.2020 року, відповідно до вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, позивачем недоліки усунуто. Ухвалою судді від 20 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 30.07.2020 року третьою особою - директором ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» [PERSON]. до суду подано відзив на позов. У ньому [PERSON]. зазначає, що 20 травня 2020 року було виявлено обставини, внаслідок яких позивач не може працювати на посаді підсобника метало-пластмасової дільниці ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" та 21травня 2020 року видано наказ про звільнення позивача з посади підсобника метало-пластмасової дільниці ПОГ "Львівського УВП УТОС" у відповідності до ч.2 ст.40 Кодексу законів про Працю, тобто звільнено за станом здоров"я. Разом з тим, звільнюваному працівнику було відправлено, крім наказу, також повідомлення про те, що на підприємстві є посада ливарника метало-пластмасової дільниці та запропоновано надати документ-висновок МСЕК, в якому було б зазначено про те, що позивач може виконувати функції, які передбачені посадовою інструкцією ливарника. Окрім цієї посади, на підприємстві ПОГ "Львівському УВП УТОС", вільних вакансій не було станом на час звільнення позивача, та і на 27 липня 2020 року вільних вакансій, доступних для роботи для працівників з тотальною втратою зору, згідно штатного розпису підприємства нема, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 05.08.2020 р. позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що у висновку МСЕК не може бути зазначено, що конкретна особа придатна для виконання роботи на конкретній посаді- комісія завжди дає загальні рекомендації, тобто [PERSON]. дає завідомо неможливі до виконання вимоги, чим підтверджує небажання поновити його на роботі. 06.08.2020 р. третьою особою - головою ППО УВО УТОС Рейтеровською М.О. надано письмові пояснення щодо відзиву відповідача на позовну заяву. 11.08.2020 р. юрисконсультом УТОС Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих Станьком А.Я. подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, вказаних у письмовому відзиві. Просив суд відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON]. в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких мотивів. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ /СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.07.1986 р. був прийнятий на роботу на Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на посаду учня зачисника електропатрона пластмасового цеху, наказ №79к від 16.07.1986 р., про що свідчить запис в трудовій книзі (а.с.8) . З 04.11.1996 р. переведений ливарником по третьому розряду в пластмасову дільницю на цьому ж підприємстві, наказ. №76к від 04.11.1996 р. (а.с.8 зворот). З 3 грудня 2007 р. переведений підсобним працівником пластмасової дільниці, наказ №70к від 03.12.2007 р., проте до моменту звільнення його з роботи за суміщенням посад і професій виконував ливарні роботи по цій дільниці. Наказом директора Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» від 21.05.2020 р. за №51-к [PERSON] звільнений із займаної посади підсобного робітника метало-пластмасової дільниці ПОГ «Львівське УВП УТОС» за станом здоров`я, на підставі статті 40 пункту 2 Кодексу законів про працю України (а.с.7). У тексті наказу зазначено, що даний працівник є інвалідом першої групи по зору і потребує стороннього догляду, що є зазначено в довідці МСЕК. Також зазначено, що на підприємстві відсутня робота, безпечна для його здоров`я. Виходячи з записів МСЕК від 20.05.2020 року, в індивідуальній програмі реабілітації не зазначена фізична можливість даного працівника виконувати роботу в шкідливих і важких умовах праці. Також вказано, що даний факт став відомий 20.05.2020 р., після отримання копії індивідуальної програми реабілітації, яку надав [PERSON] . Позивач [PERSON] є інвалідом по зору першої групи по зору підгрупи Б з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК. Останній МСЕК був проведений у 2008 році, що підтверджується довідкою МСЕК №397234 від 09.07.2008 р. (а.с.11). Індивідуальна програма реабілітації інваліда №359 від 20.05.2020 р. призначена [PERSON] згідно наказу директора ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» [PERSON] №11-О, Д від 12 травня 2020 року про проходження обстеження комісії МСЕК на предмет можливості виконання роботи підсобного працівника або ливарника та надано термін подання документів про можливість працювати на вищевказаних посадах до 15 червня 2020 року (а.с.10). Отже, [PERSON] на підставі наказу №79 к від 16.07.1986 року був прийнятий на роботу на Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на посаду учня зачисника електропатрона пластмасового цеху.(а.с.8). Наказом №76-к від 04.11.1996 року позивача було переведено з посади учня зачисника електропатрона пластмасового цеху на посаду ливарника по третьому розряду в пластмасову дільницю на цьому ж підприємстві. (а.с.8 зворот). З 3 грудня 2007 р. [PERSON] переведений підсобним працівником пластмасової дільниці, Наказом .№ 70 к від 03.12.2007 р. (а.с.8 зворот). Вказані обставини не заперечувались учасниками справи і визнані ними, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. У відповідності до п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6.11.1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2, ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Наказом директора ПОГ "ЛУВП УТОС" [PERSON] №11-о.д від 12 травня 2020 року, зобов"язано [PERSON] пройти обстеження комісії МСЕК на предмет можливості виконання роботи підсобного працівника або ливарника, та надано термін для подання документів про можливість працювати на вищевказаних посадах до 15.06.2020 року (а.с.10). Відповідно до записів МСЕК в індивідуальній програмі реабілітації інваліда №359 від 20.05.2020 року не зазначена фізична можливість даного працівника виконувати роботу в шкідливих і важких умовах праці (а.с.12-13). Не можна визнати законним звільнення з цих підстав, що даний працівник є інвалідом першої групи по зору та керуватись індивідуальною програмою реабілітації інваліда, в якій не зазначена фізична можливість даного працівника виконувати роботу в шкідливих і важких умовах праці. Здійснюючи системний аналіз вказаної норми права, суд вважає, що п.2 ст.40 КЗпП України передбачає можливість звільнення працівника у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи. При цьому підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Якщо працівник, який є інвалідом першої групи по зору підгрупи Б з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК, був прийнятий на роботу, надалі він не може бути, за загальним правилом, звільнений з роботи з причини лише відсутності в довідці МСЕК записів про фізичну можливість даного працівника виконувати роботу в шкідливих і важких умовах праці, тому що про таку невідповідність працівника було відомо працедавцю і раніше. Якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров`я, працівник також може бути звільнений за п.2, ст.40 КЗпП України лише за умови, що протипоказання будуть виявлені після укладення трудового договору. У випадку, коли медичний висновок про наявність протипоказань уже був на момент укладення трудового договору, працівник підлягає звільненню відповідно до ст.7 і частини п`ятої ст.24 КЗпП. Ст.7 КЗпП підлягає застосуванню також у всіх випадках, коли працівник прийнятий на роботу всупереч встановленим законодавством обмеженням. Застосовувати в подібних випадках п. 2 ст. 40 КЗпП було б неправильним. Наказом №51-к від 21.05.2020 року [PERSON] було звільнено з займаної підсобного робітника метало-пластмасової дільниці ПОГ «Львівське УВП УТОС» за станом здоров`я за п.2, ст.40 КЗпП України з 21.05.2020 року у зв`язку з тим, що даний працівник є інвалідом першої групи по зору і потребує стороннього догляду (а.с.7). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки відповідач не надав фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров`я [PERSON] не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я на посаді підсобного робітника метало-пластмасової дільниці, а невиконання або невчасно виконання ним посадових обов`язків пов`язане саме з станом здоров`я, тому звільнення позивача з займаної посади необхідно визнати незаконним, а тому він підлягає поновленню на роботі з дати звільнення. За змістом ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , його заробітна плата з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2020 року становила 49 243 грн.16 коп (а.с. 14). Позивача було звільнено у травні 2020 року, тому для розрахунку беремо розмір заробітної плати за березень та квітень 2020 року, з врахуванням того факту, що у вказані місяці на підприємстві відповідача наказом директора було встановлено триденний робочий тиждень (понеділок,вівторок, середа). Кількість робочих днів у березні-квітні 2020 року -27, сумарний розмір заробітної плати за березень-квітень- 4 730 грн. 50 коп. Тому вказана сума за два місяці ділиться на кількість відпрацьованих днів і в результаті отримуємо середньоденний заробіток позивача у сумі 175 грн. 20 коп. Далі середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати винесення рішення (175,20 грн. х 12 днів) і отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2 102 грн. 40 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч.2, ст.235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства. У відповідності до ч.3 ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається глибиною фізичних та душевних страждань позивача та ступенем вини відповідача. Згідно із ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснює п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст.237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, однак, належних та допустимих доказів понесення моральної шкоди суду не надано. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від якого був звільнений позивач при зверненні до суду у відповідності з п.1, ч.1, ст.5 Закону України "Про судовий збір" Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial