Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Виробничого структурного підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта «Новодонецька» (далі ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта «Новодонецька») про відшкодування моральної шкоди у сумі 110\~000 гривень, завданої внаслідок ушкодження здоровя. В обґрунтування позову, посилається на те, що він з 04 лютого 2011 року по 06 червня 2013 року працював в ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта «Новодонецька» на посаді електрослюсара підземного. 02 жовтня 2011 року виконуючи роботу на підприємстві, з ним стався нещасний випадок, за наслідками чого були складені акти форми Н-1 від 04 жовтня 2011 року та Н-5 від 04 жовтня 2011 року. Після отриманих травм він був госпіталізований з діагнозом «контузія, крововилив у склоподібне тіло, рана верхньої повіки, брови лівого ока» та тривалий час лікувався. Згідно довідки МСЕК ступінь втрати працездатності у відсотках встановлена 55 % безстроково, виробнича травма і встановлено 3 група інвалідності. В наслідок отриманої тарвми йому були заподіяні фізичний біль, фізичні і душевні страждання, була порушена його нормальна життєдіяльність, тривалий час знаходився на лікуванні, постійно відчуває головні болі, він вимушений відмовитись від від деяких своїх звичок і бажань. Він не може керувати транспортним засобом, що дуже негативно позначилось на його нервовій системі. В теперішній час він потребує медикаментозного лікування. Позивач вказує, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює у 110\~000 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечення на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що позивач перебував у трудових відносинах з ВСП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», і лише 01 листопада 2011 року бев переведений до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» внаслідок реорганізації. А тому не доведено, що мало місце порушення правил охорони праці саме ТОВ «Добропіллявугілля» а тому вважають, що позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягаєють. (а.с.32-33) Позивач та його представник в судовому засіданні 12 березня 2019 року позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять позов задовольнити повністю. Представники відповідача в судовому засіданні 12 березня 2019 року, позов заперечили з мотивів викладених в відзиві на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання, яке призначене на 15 квітня 2019 року учасники процесу участі не брали, звернулись в суд з клопотаннями про розгляд справи у їхній відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача [PERSON] 14 лютого 2011 року позивач прийнятий електрослюсарем підземним ДП "Добропіллявугілля" відокремлений структурний підрозділ "Шахта "Новодонецька" з повним робочим днем в шахті на підставі наказу №34к від 17 лютого 2011 року. 01 листопада 2011 року у звязку з реорганізацією через приєднання ДП «Добропіллявугілля» до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», на базі відокремленого підрозділу «Шахта «Новодонецька» створено і розпочато роботу ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта «Новодонецька». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст. 36 КЗпП на підставі наказу Міністерства Вугільної промисловості №50 від 07 лютого 2011 року, наказу ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №43 від 24 жовтня 2011 року. 09 червня 2013 року [PERSON] звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП на підставі наказу №95к від 11 червня 2013 року. (а.с.12-15) Відповідно до акту №35 про нещасний випадок на виробництві від 04 жовтня 2011 року, затверджений в.о. директора ВП «Шахта «Новодонецька» з [PERSON] є потерпілим від нещасного випадку, який трапився 02 жовтня 2011 року на ВСП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля». Діагноз: контузія, крововилив в скловидне тіло, рана верхнього повіка, брови лівого ока. (а.с.10) З акту про розслідування нещасного випадку, який трапився 02 жовтня 2011 року о 13.00 год. від 04 жовтня 2011 року вбачається, що комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з [PERSON] звязаний з виробництвом. Особи, які допустили порушення трудових актів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Відповідно до медичного висновку Інституту очних хвороб і тканинної терапії [PERSON] Перебував на стаціонарному лікуванні з 25 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року з діагнозом Суббартрофія очного яблука. Контузія очного яблука. Помінтніння роговиці. Ерозія роговиці. Артіфакія. Стан лівого ока при виписці: шви зняті, протезована. (а.с.18) Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 07 червня 2018 року [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності-трудове каліцтво, безстроково. Протипоказана робота в підземних умовах, на висоті у меанізмів, що рухаються. (а.с.22) Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 07 червня 2018 року [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у розмірі 55 % безстроково. Потребує протезування лівої очної щелини, медимакентозної допомоги, лікування при відсутнотсі протипоказань. (а.с.23) Відповідно до вимог статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ч.ч.1, 3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою статті 237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що\~\~положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону №\~717-V скасовано\~\~право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт наявності ушкодження здоров'я позивачу підтверджений висновком МСЕК, яким позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності, Актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, виписками з медичної картки хворого, що дає підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року, визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст.\~4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоровя під час виконання ним трудових обов'язків в ВСП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля, яке шляхом реорганізації та приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», в ВСП ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», яке володіє майном ДП «Добропілллявугілля» на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу та отримало загальний об'єм прав та обов'язків в тому числі і щодо трудового колективу шахти «Новодонецька», а тому є правонаступником всіх прав та обов'язків ВП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», відповідно до чого відповідальним за відшкодування моральної шкоди Позивачу є саме відповідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». У звязку з вищенаведеним, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що за період праці на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» з позивачем нещавного випадку не трапилось, а тому вини відповідача у завданні шкоди не має, тобто відсутні підстави стягнення саме з відповідача моральної шкоди. Таким чином, враховуючи положення ст. 2 Кодексу законів про працю України, позивач, працюючи у шахті, мав право на здорові та безпечні умови праці, мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, дослідженими в судовому засіданні, внаслідок отриманих травм позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через отриману травму лівого ока він вимушений пройти курс стаціонарного лікуванню та оперативне втручання із протезованням лівого ока, зір у якого становить 0 %, у звязку з чим постійно потребує приймати ліки, не має можливості вести активний спосіб життя, керувати транспортним засобом, займатися спортом, через отриманні проблеми зі здоровям він не має можливості допомагати по господарству своїм рідним. Відновлення зору лівого ока не можлива. Такі обставини в сукупності викликають моральні страждання, які тривають значний час. Отже, позивач внаслідок отриманої травми позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Суд встановив, що обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві повністю підтверджуються наданими письмовими доказами. Як розяснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок отриманої травми, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 55%, характеру ушкодження здоров'я, зокрема, безповоротну втрату зору лівого ока у молодому віці, відсутність вини позивача у нещасному випадку, та вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати по сплаті судового збору у зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору. Частиною 6 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 348,26 грн.

Outcome: partial