Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому посилаючись на розписку від 01.06.2006 року про передання [PERSON] грошових коштів 3500,00 доларів США, зазначав, що він уклав з останнім усний договір купівлі-продаж автомобіля марки ГАЗ 3110, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем та тривалий час користується спірним автомобілем на підставі ст. 344 ЦК просив визнати за ним право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю. Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, судові повістки, що направлялися за адресою його рєстрації, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 48-49, 50-51, 54-55). Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки ГАЗ 3110, 2002 року випуску, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ІОС [NUMBER], виданого Житомирським ОРЕВ УДАІ ГУ УМВС України (а.с. 7). 1 червня 2006 р. [PERSON] написав розписку про отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 3500,00 доларів США в рахунок повної оплати за проданий останньому автомобіль марки ГАЗ 3110, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.10). 13 червня 2006 року [PERSON] оформив на ім"я [PERSON] нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., щодо наданя позивачу права розпорядження та користуватися транспортним засобом - автомобілем ГАЗ 3110, 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], строком на 50 років, тобто до 13 червня 2056 року (а.с. 8). Так, позивач вказуючи, що він на підставі укладеної розписки у 2006 року придбав спірний автомобіль та несе витрати з його обслуговування та утримання, а також те, що будучи добросовісним набувачем не може позбутися цього автомобіля та посилаючись на ст. 344 ЦК просив суд визнати за ним право власності на спірний автомобіль за набувальною давністю. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка заволоділа майном на підставі договору з його власником, і який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно через п'ять років з часу спливу позовної давності. Як роз'яснив пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ у постанові №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. При цьому норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. З огляду на викладене, враховуючи, що володіння позивачем спірним автомобілем ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER], починаючи з 13 червня 2006 року здійснюється на підставі нотаріальної довіреності, виданої власником вказаного автомобіля [PERSON], якою останній уповноважив [PERSON] розпоряджатися та користуватися спірним автомобілем, строком дії строком на 50 років, до 13 червня 2056 року, суд дійшов висновку, що на дані правовідносин не поширюються положення про набувальну давністю. Щодо посилань позивача на укладення розписки від 01.06.2006 року про передання [PERSON] грошових коштів 3500,00 доларів США в рахунок оплати за спірний автомобіль, як підстави набуття позивачем права власності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. Як вказано у листі Вищого спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 при визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачено, що договори купівлі-продажу автомобілів мають вчинятися у письмовій формі. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Відповідно до п. 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно із п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону. Отже, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 порядок набуття права власності на транспортний засіб передбачає обов'язкову реєстрацію власника придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Як зазначено у роз"ясненні Вищого спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати документи, що посвідчують належне оформлення права власності на майно, з яким пов'язується момент виникнення (набуття) права власності. З матеріалів справи вбачаєься, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON], заява про зняття з обліку автомобіля ним не подавалась і огляд автомобіля органами ДАІ не здійснювався. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що випливає із норм ч.1 ст.11 ЦПК України. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що правові підстави визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки ГАЗ 3110, реєстраційний номер [NUMBER], відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed