Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

20.01.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовною заявою, в якій просив визнати незаконним і скасувати накази відповідача ТОВ Агрофірма "Маяк" від 06.12.019 року № 48 та № 99-к про його звільнення, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді тракториста-машиніста, зобов`язати останнього внести відповідні записи у трудову книжку та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.11.2019 року на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 285/3107/19 року його було поновлено на посаді тракториста-машиніста ТОВ Агрофірма "Маяк". Однак, 20.12.2019 року він отримав рекомендоване поштове відправлення з якого дізнався, що 16.12.2019 року його було знову звільнено відповідачем на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за нібито допущені ним без поважних причин прогули 22.11.2019 року та 23.11.2029 року. Вважає накази про його звільнення незаконними, оскільки відповідачем не дотримано відповідної процедури, на що вказує лист Мінсоцполітики України від 22.04.2019 року № 82/0/22-19/133, та не було дотримано п. 6.4. трудового договору у частині того, що він не був попереджений про дострокове розірвання договору. 22.01.2020 року позов прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено по суті проводити у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, визначено сторонам строки вчинення процесуальних дій (а.с.14). 18.02.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який зводиться до того, що до позивача правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, оскільки 22.11.2019 року та 23.11.2019 року останній був відсутній на робочому місці. 20.02.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач вказує на те, що 22.11.2019 року о 8.00 ранку він прибув на роботу для виконання своїх посадових обов`язків, однак охорона не пропустила на територію товариства. Разом з тим, зазначив, що 06.12.2019 року під час лікарняного на роботу не з`являвся, відтак, ніхто йому не пропонував надати пояснення щодо відсутності на робочому місця 22.11.2019 року та 23.11.2019 року. Судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями учасників справи з різних причин. У судовому засіданні 29.11.2020 року позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, які просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні заявлених вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 23.01.2019 року між відповідачем ТОВ агрофірма «Маяк» та позивачем [PERSON] укладено трудовий договір, за яким останнього прийнято на роботу на посаду машиніста-тракториста, про що видано відповідний наказ (а.с.8,33). Згідно наказу ТОВ Агрофірма «Маяк» №56-к від 02.08.2019 року [PERSON] звільнено з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпПУ з 29.07.2019 року. Як вбачається з наказу, [PERSON] звільнений в зв`язку з відсутністю на роботі без оправдовуючих документів 13, 29, 30, 31 липня 2019 року. 07.11.2019 року у справі № 285/3107/19 року ухвалено рішення Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, яким визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ Агрофірма «Маяк» №56-к від 02.08.2019 року про звільнення [PERSON] на підставі пункту 4 статті 40 КЗпПУ. Поновлено його на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва в ТОВ Агрофірма «Маяк» та зобов`язано ТОВ «Агрофірма «Маяк» внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] . Стягнуто з ТОВ Агрофірма «Маяк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва в ТОВ Агрофірма «Маяк» допущено до негайного виконання. Крім того, у мотивувальній частині рішення встановлено факт відсутності позивача на роботі 13.07.2019 року без поважних причин (а.с.15-16). У порядку виконання рішення суду позивача [PERSON] 16.11.2019 року поновлено на посаді тракториста-машиніста ТОВ Агрофірма "Маяк". Разом з тим, встановлено, що 06.12.2019 року комісією ТОВ «Агрофірма «Маяк» м. Полонне складено акт, у тому ж числі, про те, що [PERSON] не з`явився на роботі 22.11.2019 року та 23.12.2019 року та про те, що 06.12.2019 року коли він з`явився на роботі голова комісії [PERSON] у присутності комісії зажадав від [PERSON] письмові пояснення щодо відсутності його на роботі 22.11.2019 року та 23.12.2019 року або надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі, на що [PERSON] категорично відмовився та покинув територію господарства (а.с.35). 16.12.2019 року складено акт комісії ТОВ «Агрофірма «Маяк» про виявлення факту вчинення [PERSON] прогулу без поважних причин 22.11.2019 року та 23.11.2019 року (а.с.37). Того ж, 16.12.2019 року ТОВ «Агрофірма «Маяк» видано наказ № 48 та визнано для [PERSON] , тракториста - машиніста сільськогосподарського товариства, робочі дні 22.11.2019 року та 23.11.2019 року днями прогулів без поважних причин. За грубе порушення трудової дисципліни застосовано до [PERSON] , згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Підстава: доповідна записка [PERSON] та акт від 06.12.2019 року. (а.с.36,38). Затим, 17.12.2019 року та 30.12.2019 року ТОВ «Агрофірма «Маяк» направило в адресу [PERSON] вимоги про необхідність отримання трудової книжки, які ним отримані 20.12.2019 року та 03.01.2020 року відповідно (а.с.39,41,43). Разом з тим, судом встановлено, що з 08.11.2019 року по 21.11.2019 року, включно, та з 25.11.2019 року по 06.12.2019 року, включно, позивач [PERSON] перебував на лікарняному у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності (а.с.56,57). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди з`ясовують, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі N 296/576/17). У судовому засіданні позивач пояснив, що 22.11.2019 року він прибував на роботу, проте у зв`язку з тим, що у нього не було перепустки, його на територію підприємства не пропустили. Разом з тим, доказів на підтвердження даних обставин останній суду не надав. Натомість відповідачем подано до суду акт комісії ТОВ «Агрофірма «Маяк», складений 06.12.2019 року, про те, що [PERSON] не з`явися на роботі 22.11.2019 року та 23.12.2019 року. При цьому, причину неприбуття на робоче місце 23.11.2019 року позивач суду так і не пояснив. Щодо відібрання від позивача письмових пояснень з приводу відсутності на роботі 22.11.2019 року та 23.11.2019 року, то суд виходить із наступного. Із акта комісії ТОВ «Агрофірма «Маяк», складеного 06.12.2019 року, слідує, що головний інженер - начальник цеху механізації і МТП [PERSON] в присутності членів комісії: головного бухгалтера [PERSON] та інспектора з кадрів [PERSON] зажадав від [PERSON] , коли він з`явився на роботі 06.12.2019 року письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі 22.11.2019 року та 23.11.2019 року або надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності, однак [PERSON] категорично відмовився від надання будь-яких пояснень та/або документів та покинув територію господарства. Даний акт у суду сумнівів не викликає. Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідачем не було дотримано п. 6.4. трудового договору у частині того, що він не був попереджений про дострокове розірвання договору, оскільки трудовий договір з останнім припинений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відтак, оскільки не знайшли свого підтвердження обставини, на які вказує позивач як на підставу своїх вимог, та останні були спростовані представником відповідача поданими відповідними письмовими доказами, у задоволенні позову слід відмовити у повній мірі. У силу ст. 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню судовий збір у даній справі.

Outcome: dismissed