Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №02/26Ю від 25.03.2008 року в розмірі 109 874,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №02/26Ю, згідно якого позивач надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50 000,00 зі сплатою 22% річних із кінцевим строком повернення 24.03.2011 року. Внаслідок порушення умов Кредитного договору, станом на 18.08.2015 р. за позичальником обліковується заборгованість в розмірі 109 874,49 грн., а саме: 50 000,00 грн.- кредит; 52 748,76 грн.- проценти; 7 125,73 грн. - пеня. Пеня обрахована за період з 18.08.2012 по 17.08.2015року, яку просив стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі. Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні заперечили проти позову, оскільки вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014 року цивільний позов ПАТ [PERSON] Ворота задоволено на загальну суму 3 883 674,22 грн., в тому числі стягнуто заборгованість за кредитним договором №02/26Ю (позичальник - ФОП [PERSON]І.) за період з 25.03.2008 року по 25.04.2013 року на суму 135 260,36 грн. Крім цього, у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.11.2014 року по аналогічній справі тільки щодо іншого кредитного договору, вказано, що вироком суду задоволено цивільний позов ПАТ [PERSON] Ворота до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3 883 674,22 грн. на відшкодування шкоди в тому числі стягнуто 558 217,01 грн. за договором кредиту №02/355, укладеного між АКБ Золоті Ворота та [PERSON] А тому, вимоги ПАТ [PERSON] Ворота до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту є безпідставними. Оскільки, вироком також стягнуто і заборгованість за кредитним договором №02/26Ю, то предявлений позов є необгрунтованим та безпідтавним. Крім того, просили застосувати строк позовної давності, оскільки, термін дії договору закінчився ще 24.03.2001 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 31.08.2015 року. На підставі вищенаведеного, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Беручи до уваги пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, з приводу виконання договірних зобовязань. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 25.03.2008 року між АКБ Золоті Ворота, який 14.05.2010 року перейменований на ПАТ [PERSON] Ворота та [PERSON] укладено договір №02/62Ю про надання кредиту, за яким банк надав позичальникові (відповідачу) грошові кошти (кредит) у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою 22% річних у період з 25.03.2008 року по 24.03.2011 року, 27% річних у період після 24.03.2011 року з кінцевим терміном погашення кредиту 24.03.2011 року (а.с.6-11). У відповідності до п.3.1. договору проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит. Пунктом 3.3 договору встановлено, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит(з урахуванням додаткових угод до Договору), проценти сплачуються позичальником за ставкою на 5 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п.1.1. Договору. Згідно п.6.1.1. договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1. договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник прострочив сплату кредиту та процентів. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник який порушив зобов"язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Позичальник не виконав зобов"язання у встановлений Кредитним договором строк та прострочив погашення кредиту, сплати процентів, щомісячної комісії. Тобто має місце прострочення боржника. Згідно ст. 612 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Внаслідок порушення умов кредитного договору №02/26Ю від 25.03.2008, станом на 18.08.2015 р. за позичальником обліковується заборгованість в розмірі 109 874,49 грн., а саме: 50 000,00 грн.- кредит; 52 748,76 грн.- проценти; 7 125,73 грн. - пеня. Пеня обрахована за період з 18.08.2012 по 17.08.2015року, відповідно до п.7.9 кредитного договору(позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки) (а.с.12-16). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем чи його представником суду не представлено. Щодо посилання відповідача, представника відповідача, що вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014 року цивільний позов ПАТ [PERSON] Ворота задоволено на загальну суму 3 883 674,22 грн., в тому числі стягнуто з підсудних [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №02/26Ю (позичальник - ФОП [PERSON]І.) за період з 25.03.2008 року по 25.04.2013 року на суму 135 260,36 грн., то суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 1190 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як роз'яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. Як правило, таке завдання шкоди має місце при скоєнні злочину кількома особами або в разі завдання шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди третім, особам. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого. Оскільки, кредитний договір №02/26Ю, підписаний [PERSON] є наслідком діяльності організованої злочинної групи, то заборгованість за кредитним договором №02/26Ю від 25.03.2008 року в розмірі 109 874,49 грн. є шкодою завданою позивачу внаслідок скоєння злочину, а тому [PERSON] є солідарним боржником разом із [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок, або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно приписів ч.ч. 1, 2, 4 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязщку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, у разі якщо кредитор звернувся з вимогою до одного із солідарних боржників, але не отримав від нього виконання взагалі або лише в певній частині, він вправі звернутися із вимогами до будь-якого з інших солідарних боржників. За змістом статті 543 Цивільного кодексу України, кожен солідарний боржник, навіть той, який частково виконав зобов'язання, не вибуває із зобов'язальних правовідносин до моменту повного погашення вимог кредитора. Лише повне задоволення вимог кредитора припиняє зобов'язання усіх солідарних боржників. Такаж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.06.2015 року (а.с.166-171). Як вбачається із наданих суду інформацій про виконавчі провадження №46573921 та №46530946 по примусовому виконанню виконавчих листів від 03.02.2015 року №0907/4092/2012 року виданих Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ Банк Золоті Ворота в солідарному порядку 3 883 674,22 грн. матеріальних збитків, боржниками зобовязання перед стягувачем не виконані, жодних коштів на виконання вироку Івано-Франківського міського суду ними не сплачено (а.с.173-178). Крім цього, чинним законодавством не передбачено припинення зобовязання у звязку із прийняттям судового рішення. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то як вбачається із кредитного договору, строк його виконання встановлений до 24.03.2011 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, строк позовної давності за кредитним договором №02/26Ю закінчується 24.03.2014 року. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 19.03.2014 року, тобто в межах строку позовної давності, було подано позов до Господарського суду Івано-Франківської області, оскільки, строною кредитного договору був ФОП [PERSON] (а.с. 155-160). Однак, у звязку із втратою 15.01.2015 року відповідачем статусу ФОП, то ухвалою суду від 18.08.2015 року за клопотанням відповідача, провадження у справі було припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України (а.с. 161, 162). На підставі наведено, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин, зокрема предявленням позову, що згідно ст. 264 ЦК України є перериванням строку позовної давності. А отже, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності є необгрунтованим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до постанов Правління Національного банку України від 31.07.2014 року №456 та від 04.12.2014 року №781 АТ [PERSON] Ворота визнано неплатоспроможним та запроваджено процедуру ліквідації. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 року №142 розпочато процедуру ліквідації АТ [PERSON] Ворота та призначено [PERSON] Уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію (а.с.21-24). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1 098,74 гривень судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 543, 546, 611, 612, 623, 1054, 1190, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved