Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить надати їхній неповнолітній доньці [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Федеративної Республіки Німеччина для відпочинку та оздоровлення без згоди батька у супроводі матері [PERSON], починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили й до 31 серпня 2017 року. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 06 лютого 2010 року по 24 лютого 2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народилась донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки [PERSON] не приймає, розвитком дитини не цікавиться, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В ході судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги і просить надати дитині дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Федеративної Республіки Німеччина для відпочинку та оздоровлення без згоди батька у її супроводі на період з дня набрання рішенням суду законної сили й до 30 вересня 2017 року. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2017 року до участі в справі залучено орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності свого представника [PERSON], просить позов задоволити, й у разі неявки в судове засідання відповідача просить провести заочний розгляд справи. На протязі усього часу розгляду справи позов підтримувала, просила задоволити. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Сторожук О.О., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з"явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 24 лютого 2017 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина сторін проживає разом із матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року (З наступними змінами). Відповідно до п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а також визначенням конкретної країни. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка [PERSON] вказала, що вона з донькою запрошені на відпочинок та оздоровлення до Федеративної Республіки Німеччини, тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] в її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина на період з дня набрання рішенням суду законної сили і до 30 вересня 2017 року. Оскільки в добровільному порядку відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, враховуючи інтереси малолітньої дитини та необхідність її відпочинку та оздоровлення за кордоном, суд, вважає, що позов слід задоволити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до Федеративної Республіки Німеччина в період з дня набрання рішенням суду законної сили і до 30 вересня 2017 року у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved