Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

26.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лого-Транс» про зміну дат прийняття та звільнення з роботи, зобов'язання донарахувати, нарахувати та сплатити страхові внески до Пенсійного фонду, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він був прийнятий на роботу до ТОВ «Лого-Транс» комірником складу, який розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Рудокопів, 1А. При укладенні трудового договору позивачем було надано паспорт та трудову книжку. До виконання своїх трудових обов'язків він приступив 23 вересня 2012 року. Коли при звільненні йому надали трудову книжку, він дізнався, що в ній дата прийняття на роботу зазначено як 22.11.2012 року відповідно до наказу по підприємству від 22.11.2012 № 11-ос. Те, що він приступив до виконання своїх трудових обов'язків саме 23.09.2012 року може бути підтверджено документами за вантажно-розвантажним роботам з обов'язковим зазначенням дати таких робіт, оформлення яких входило в її функціональні обов'язки. 02.09.2013 року позивача було звільнено з ТОВ «Лого-Транс»за угодою сторін. З наказом про звільнення його не ознайомили. Трудову книжку позивачу було видано лише після неодноразових звернень до керівництва відповідача 13.09.2013 року, про що він поставив свій підпис у відповідному бланку. Позивач пропрацював у ТОВ «Лого-Транс» з 23.09.2012 року по 02.09.2013 рік. За цей час його звернення щодо надання відпустки відповідачем залишені без задоволення, відпустку йому не надавали. Таким чином, позивачу повинно була сплачена компенсація за всі невикористані дні щорічної відпусти, а саме за 24 дня відпустки. Але зазначена вимога про працю відповідачем не виконана. Заробітна плата за весь період праці позивача у ТОВ «Лого-Транс» (з 23.09.2012 року по 02.09.2013 року) сплачувались із розрахунку нарахованих 5 000,00 грн., як і було умовлено при укладені трудового договору. Фактично позивач отримував на руки суму заробітної плати близько 4 000,00 грн. щомісячно. Разом з тим, із інформації про індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України позивачу стало відомо, що сума заробітку для нарахування пенсії, з якої відповідач сплачував за нього страхові внески за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, складає 1170,00 грн. таким діями відповідача порушено право позивача на пенсію за віком, на яку він буде претендувати після досягнення пенсійного віку. Крім того, із інформації про індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України позивачу стало відомо, що за вересень та жовтень 2012 року відповідачем взагалі не сплачені внески з виплаченої йому заробітної плати, а за листопад 2012 року - сплачені лише за 10 днів стажу за місяць із заробітної плати 365,91 грн. За серпень 2013 року заробітну плату позивачу не виплатили по теперішній час, страхові внески до Пенсійного фонду за цей місяць не сплачено. З метою усунення порушень трудового законодавства з боку ТОВ «Лого-Транс» позивачем 30.09.2013 року та вдруге 09.10.2013 року були направлені відповідні заяви керівнику підприємства, в тому числі і про надання довідки для взяття позивача на облік у центрі зайнятості. Відповіді про підсумки їх розгляду, зазначену довідку він не отримав, хоча вперше відправлення було вручено адресату 07.10.2013 року. Такими протиправними діями відповідача порушено право позивача на отримання допомоги по безробіттю, послуг центру зайнятості по підбору підходящої роботи. Позбавлено його єдиного джерела життя. Він не може придбати потрібні продукти харчування, ліки, сплачувати комунальні послуги, змушений позичати гроші у борг, позбавлено разом із родиною нормальних життєвих стосунків із оточуючими їх людей, підірвано його авторитет, його вважають за людину, права якої можливо порушити. В очах своєї дитини, він виглядає як батько який неспроможний влаштувати належне життя своєї дитини. Відсутність доходу з серпня 2013 року призвела до фізичних страждань його дружини, яка хворіє і потребує додаткових затрат на лікування, і котрій згідно із шлюбного договору, позивач щомісячно сплачує 1 500,00 грн. на придбання ліків. У зв'язку з чим позивач відчуває сором та неспокій. Порушення його трудових прав призвели до завдання йому моральної шкоди, душевних страждань, які він зазнав із протиправною поведінкою відповідача. На підставі вищевикладеного, позивач просить: зобов'язати відповідача змінити дату прийняття його на роботу на посаду комірника з 22 листопада 2012 року на 23 вересня 2012 року, змінити дату звільнення позивача за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України з 02 вересня 2013 року на 13 вересня 2013 року, нарахувати до доплатити до Пенсійного фонду України страхові внески за період з 22.11.2012 року по 31.07.2013 року, розраховані виходячи із суми заробітку, який фактично нараховувався, а саме 5 000,00 грн., сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески розраховані з фактичного заробітку позивача у розмірі 5 000,00 грн. за період з 23.09.2012 року по 21.11.2012 року та за період з 01.08.2013 року по 13.09.2013 року; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за серпень 2013 року у розмірі 4 000,00 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 4 000,00 грн., компенсацію за час вимушеного прогулу з 03.09.2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи із суми заробітку який був фактично нараховувався , а саме 5 000,00 грн. на день позовної заяви ця сума становить 16 000,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.; судові втрати стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, суду надали пояснення ідентичні тим, що викладені у позовній заяві та додали письмові пояснення (т.1 а.с. 129-132, т.1 а.с. 141-143, т.2 а.с.47-50) відповідно до яких, позивач був прийнятий на роботу у ТОВ «Лого-Транс» з 23.09.2012 року з іспитовим строком на 2 місяця з 23.09.2012 року по 22.11.2012 рік. До виконання своїх трудових обов'язків приступив 23.09.2102 року. Іспитовий строк закінчився 22.11.2012 року та йому було запропоновано написати заяву про прийняття на роботу у основний штат. Працюючи на посаді комірника, він виконував свої трудові обов'язки при виконання вантажно-розвантажувальних робіт, котрі є провідними роботами у даному виробництві та виконуються працівниками відповідних професій. Однак відповідно до наданих накладних, саме позивачем виконувалось розвантажування та прийняття товару, що підтверджується його підписом, з чого зрозуміло, що облік прийняття працівників на роботу відділок кадрів ведеться не добросовісно. Халатно ведеться документація, оскільки з наданої відповідачем копії особистої картки не заповнені графи, які підлягають обов'язку заповненню. При розрахунку компенсації за невикористану відпустку в рахунок відпрацьованого часу не входять місяці: жовтень та листопад за 2012 рік. Тому розрахунок середньоденної зарплати та кількість невикористаних днів відпустки здійснено не вірно. Кількість невикористаних днів відпустки фактично становить 24 календарних дня. У копії довідки про доходи наданої відповідачем, вказана заробітна плата за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року та кількість відпрацьованого часу складає 12 місяців. У графі всього вказана сума 11698,77 грн., котра відповідає кількості доходів за 11 місяців, а доходів за жовтень 2012 року у загальну суму доходу не входить. В розрахунково-платіжних відомостях вказана заробітна плата без начислення оплати праці за роботу, яку було виконано у нічний, надурочний час, за роботу у вихідні та світкові дні, не врахована щомісячна премія, утримання аліментів. Оскільки позивач працював у період з 01.10.2012 року по 31.03.2013 року по п'ятиденному робочому тижню, а з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року по шестиденному робочому тижню з продовженням робочої зміни 09 часів до 22 часів до 07 часів. Крім того, з наданих розрахунково-платіжних відомостей, позивачу не виплачено заробітну плату у розмірі 4 596,65 грн., яку відповідач повинен був виплатити працівнику у день звільнення. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька він виплачує аліменти своїй повнолітній донці на навчання у твердій грошовій сумі, яка дорівнює 500 грн. при звільненні з попереднього місця роботи 22.09.2012 року у відділі державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції було направлено виконавчий лист №2-5430. 19.11.2012 року старшим державним виконавцем Приходько В.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по даному виконавчому листі. На 19.11.2012 році державним виконавцем було встановлено, що боржник працює у ТОВ «Лого-Транс» та що іспитовий строк підходить до кінця, що у було підставою за для відправки виконавчого листа до Шевченківського районного управлінню юстиції м. Києва. У довідці про доходи вказується утримання аліментів за вересень 2013 року у сумі 376,04 грн., котрі утримуються з нарахованого заробітку за вересень. Однак з ТОВ «Лого-Транс» позивача було звільнено 02.09.2013 року тому, аліменти не повинні були стягуватися. У день звільнення трудову книжку він не отримав, та написав довіреність на ім'я керівника бази [PERSON] про отримання ним трудової книжки. Ця обставина підтверджує те, що 02.09.2013 року трудова книжка йому видана не була. Крім того, за для того щоб зареєструватися у центрі зайнятості позивачу потрібна була довідка про середній заробіток, яку відповідач йому не надав, чим порушив його права, позбавивши трудового стажу та соціальної допомоги по безробіттю. Та позбавив джерела доходу. Крім того, у судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, вказавши, що просить стягнути також не виплачену заробітну плату за один відпрацьований день у вересні 2013 року. У судовому засіданні представники відповідачів Черепахін О.О., Шумаков Д.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та просили відмовити у повному обсязі. Представник у судовому засіданні зазначив що, в наданій ним довідці про доходи (т.1 а.с.113) помилково зазначено нарахування заробітної плати позивачу за жовтень 2012 року, що підтверджується наданими ним доказами. У судові засідання, які відбулися 21.05.2014 року, 06.06.2014 року та 10.06.2014 року представники відповідача не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. За тих підстав суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представників відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне: - відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] був прийнятий до ТОВ «Лого-Транс» 22.11.2012 року на підставі наказу №11-ОС від 22.11.2012 року та звільнено 09.09.2013 року на підставі наказу №45-ОС від 02.09.2013 року (т.1 а.с.8-13); - відповідно до заяви від 22.11.2012 року [PERSON] просив прийняти його на посаду комірника до ТОВ «Лого-Транс» з випробувальним терміном 2 місяці (т.1 а.с.45). - 22.11.2012 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Лого-Транс» на посаду комірника з посадовим окладом 1150,00 грн., що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу № 11-ОС від 22.11.2012 року, у якому є підпис позивача про ознайомлення (т.1 а.с.46); - з наданих до суду накладних, товарно-транспортних накладних, листів завантаження та листів доставки вбачається, що вантаж на склад ТОВ «Лого-Транс» було отримано комірником [PERSON]: 24.09.2012 року, 25.09.2012 року, 26.09.2012 року, 31.10.2012 року, 07.11.2012 року, 10.11.2012 року, 12.11.2012 року, 16.11.2012 року, 17.11.2012 року, 21.11.2012 року, 15.12.2012 року (т.1 а.с.146-169,192-211,224-229); - згідно з копією індивідуальних відомостей про застраховану особу (т.1 а.с.14) [PERSON] у жовтні 2012 року не мав заробітної плати, у листопаді 2012 року - 365,91 грн., у грудні 2012 року - 1160,00 грн., з січня 2013 року по серпень 2013 року - по 1170,00 грн.; - з копії особової картки працівника вбачається, що посадовий оклад позивача [PERSON] складав на підставі наказ № 11-ОС від 22.11.2012 року 1150,00 грн., на підставі наказу № 8-К від 03.12.2012 року - 1160,00 грн. та на підставі наказу № 1-К від 02.01.2013 року - 1170,00 грн. Крім того, позивача було звільнено з ТОВ «Лого-Транс» 02.09.2013 року за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с.48-49); - відповідно до копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, яка була розпочата 10.09.2012 року, [PERSON] було прийнято на роботу 22.11.2012 року на підставі наказу роботу № 11-ОС від 22.11.2012 року та відповідно до наказу № 45-ОС від 02.09.2013 року [PERSON] було звільнено з ТОВ «Лого-Транс» (т.1 а.с.50- 73). - з розрахунково-платіжних відомостей вбачається, що у листопаді 2012 року заробітна плата позивача становила - 365,91 грн., а до виплати - 352,74 грн.; у січні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у лютому 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у березні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у квітні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у травні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у червні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у липні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у серпні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн., а до виплати - 1044,72 грн.; у вересні 2013 року заробітна плата позивача становила - 812,86 грн., а до виплати - 752,06 грн. (т.1 а.с.74,76-77, 80-81,83-84,87-88,91-92,95-96,101-102,105-106,108-109,112); - крім того, з відомостей про виплату грошей вбачається, що позивач [PERSON] отримував від ТОВ «Лого-Транс» наступну заробітну плату, що також підтверджується його підписом: за листопад 2012 року - 352,74 грн., за грудень 2012 року - 578,36 грн., за січень 2013 року - 522,36 грн., за лютий 2013 року - 527,28 грн., за березень 2013 року - 261,46 грн., за квітень 2013 року - 527,28 грн., за травень 2013 року - 527,28 грн. та 265,82 грн., за червень 2013 року - 532,61 грн., за липень 2013 року - 527,28 грн., за серпень 2013 року - 522,36 грн. (т.1 а.с.75,78-79,82-82а, 85-86,89-90, 93-94,97-100,103-104,107,110); - відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-5430 виданого 27.12.2010 року Калінінським районним судом м. Донецька про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на період навчання у розмірі 500,00 грн. від 19.11.2012 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Приходько В.В. встановлено, що боржник працює у ТОВ «Лого-Транс»№ за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 50-Б, що за належністю відноситься до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Заборгованість із сплати аліментів станом на 31.10.2012 року складає 500,00 грн. (т.1 а.с.145, т.2 а.с.4-5); - з наданої копії виконавчого провадження вбачається, що позивач [PERSON] звертався з письмовою заявою до ВДВС Пролетарського РУЮ м. Донецька від 19.11.2012 року (т.2 а.с.6) про направлення виконавчого листа № 2-5430 від 27.12.2010 року виданого Калінінським районним судом м. Донецька до ТОВ «Лого-Транс», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 50 "Б", на якому він працює з 23.09.2012 року; - 12.11.2012 року донька позивача [PERSON] звернулась з письмовою заявою до ВДВС Пролетарського РУЮ м. Донецька (а.с.9-10), відповідно до якої просить прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 2-5430 від 27.12.2010 року виданого Калінінським районним судом м. Донецька; - 28.08.2013 року [PERSON] написав заяву на ім'я директора ТОВ «Лого-Транс» [PERSON] з проханням звільнення його з роботи за угодою сторін 02.09.2013 року (т.1 а.с.115); - 02.09.2013 року позивача [PERSON] було звільнено з посади комірника у ТОВ «Лого-Транс» за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпПП України, що підтверджується копією наказу про припинення трудового договору (контракту) № 45-ОС від 02.09.2013 року, у якому є підпис позивача про ознайомлення 02.09.2013 року (т.1 а.с.47); - відповідно до особової картки працівника 02.09.2013 року, тобто в останній робочий день, [PERSON] особисто отримав трудову книжки, що підтверджується його підписом (т.1 а.с.49); - з бухгалтерської довідки про нарахування та розрахунок компенсації за невикористану відпустку [PERSON] був прийнятий 22.11.2012 року по 02.09.2013 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі особистої угоди та вбачається, що сума компенсації за невикористану відпустку при звільненні розрахована шляхом множення кількості днів невикористаної відпустки на середньоденну заробітну плату (19 кал. д. Х 39,85 грн.) та складає 757,15 грн. (т.2 а.с.20); - згідно з довідкою про доходи позивач [PERSON] працював з 22.11.2013 року по 02.09.2013 року на посаді комірника у ТОВ «Лого-Транс» та загальна сума його доходу за період з 22.11.2012 року по 02.09.2013 року за вирахуванням сплачених аліментів становить 11 698,77 грн. (т.1 а.с.113); - з 22.11.2012 року по 02.09.2013 року [PERSON] працював з восьмигодинним робочим днем при тривалості робочого тижня 40 годин. Кількість відпрацьованих робочих днів помісячно складає: листопад 2012 - 7 днів, грудень 2012 - 21 день, січень 2013 - 21 день, лютий 2013 - 20 днів, березень 2013 - 20 днів, квітень 2013 - 22 дні, травень 2013 - 19 днів, червень 2013 - 18 днів, липень 2013 - 23 дні, серпень 2013 - 21 день, вересень 2013 - 1 день, що підтверджується наказом про прийняття на роботу, розрахунково-платіжними відомостями та відповідною довідкою (т1. а.с.46, 74, 76, 80, 83, 87, 91, 95, 101, 105, 108, 112, т.2 а.с.19); - відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецька Донецької області між сторонами було зареєстровано шлюб 26 червня 2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 83 (т.1 а.с.16); - шлюбним договором між [PERSON] .та [PERSON] було визначено, що позивач [PERSON] повинен надавати утримання (аліменти) [PERSON] у сумі 1500,00 грн. щомісячно на весь час перебування у шлюбі ( т.1 а.с.17); - дружина позивача - [PERSON] - є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА (т.1 а.с.15). З метою усунення порушень трудового законодавства з боку відповідача позивачем 30.09.2013 року та 09.10.2013 року були направлені відповідні заяви керівнику підприємства, в тому числі і про надання довідки про взяття його на облік до центру зайнятості. Перше відправлення було отримано відповідачем 07.10.2013 року. (а.с.18). Щодо другого повідомлення на звернення позивача Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» Київської міської дирекції у Південному поштамті повідомило, що повідомлення про надходження листа доставлялось відповідачу 15.10.2013 року та 18.10.2013 року і були вручені охороні., оскільки договір на доставку пошти ТОВ «Лого-Транс» не укладений (т.1 а.с.19). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач є його співробітником. Разом з позивачем він працював у Компанії «Кока-кола» з 2010 року, після у «Кюне і Нагіль» водієм. У вересні 2012 року їх було звільнено і вони на наступний день почали працювати у ТОВ «Лого-Транс». Разом з ним перейшли [PERSON] та позивач на посаду комірника. Їх прийняли на посаду наступного дня після звільнення з попереднього місця роботи. Точний графік роботи позивача він не знає. Коли саме [PERSON] звільнився, не знає. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач є його співробітником. Вони працювали разом на підприємстві «Кюне і Нагіль» з вересня 2011 року у складах компанії «Кока-Кола» на посадах комірників. У їх обов'язки входило: прийом, контроль та складування товару. Через рік вони перейшли з цієї компанії у ТОВ «Лого-Транс» на ці ж склади - вул. Рудокопів, 1, м. Донецьк. Коли приймали на роботу, то обіцяти заробітну плату не нижче тієї що було на попередній роботі - приблизно 5 500,00 грн. З 23.09.2012 року вони почали працювати у ТОВ «Лого-Транс» та свідок отримував заробітну платню близько 4 000,00 грн. та завжди працював у першу зміну, а позивач працював у 2 і у 3 зміну, однак точний графік роботи позивача він не знає. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача змінити дату прийняття його на роботу на посаду комірника з 22 листопада 2012 року на 23 вересня 2012 року не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ч.4 зазначеної статті трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлено, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Невидання роботодавцем наказу (розпорядження) про прийняття особи на роботу, до виконання якої її фактично допущено, не є доказом того, що з нею не було укладено трудового договору. Судом були витребувані та надані позивачем відповідні (накладних, товарно-транспортних накладних, листів завантаження та листів доставки (т.1 а.с.146-169,192-211,224-229), які свідчать про те, що фактичного з 23.09.2012 року (після звільнення 22.09.2012 року з Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель") було позивача допущено до роботи відповідачем та те, що він виконував роботу комірника. Ці обставини також підтвердили свідки [PERSON] і [PERSON], які відповідно до копій трудових книжок працювали з позивачем (а.с.171,174, 176-179). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно ч.1 ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про порушення свого права ще 22.11.2012 року, коли писав заяву про прийняття його на роботу до відповідача на посаду комірника зі строком випробування на 2 місяці та ознайомився з відповідним наказом про прийняття на роботу, про що свідчить його особистий підпис. В судовому засіданні причину свого звернення до суду з даним позовом лише 26.12.2013 року позивач пояснив тим, що хотів, щоб відповідач добровільно за його письмовими зверненнями поновив його порушені права. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з даною позовною вимогою без поважних причин. Клопотання про поновлення даного строку позивач не заявляв. У зв'язку з відмовою у задоволенні вимоги про зміну дати прийняття на роботу не підлягають задоволенню вимога про зобов'язання відповідача сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески розраховані з фактичного заробітку позивача у розмірі 5 000,00 грн. за період з 23.09.2012 року по 21.11.2012 року. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про зміну дату його звільнення за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 02 вересня 2013 року на 13 вересня 2013 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступними змінами та доповненнями, припинення трудових відносин за п. 1 ч.1 ст.36 КЗпП України може здійснюватись лише при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. В судовому засіданні сторони не заперечували, що була домовленість сторін про цю підставу припинення трудового договору з 02.09.2013 року. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Так як судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідач у справі, видаючи наказ №45-ОС-0000000024 від 02 вересня 2013 року про припинення трудового договору з дотриманням вимог ст.47 КЗпП України 02.09.2013 року ознайомив позивача з вказаним наказом та видав трудову книжку, про що свідчать особисті підписи позивача (а.с.47, 49). Вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за серпень 2013 року у розмірі 4 000,00 грн. та за відпрацьований день у вересні 2013 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи нарахована заробітна плата [PERSON] з 22.11.2013 року по 02.09.2013 року склала 11698,77 грн., з яких сплачені аліменти - 4525,40 грн. (т. 1 а.с.113, т.2 а.с.20-27). З розрахунково-платіжних відомостей вбачається, що у серпні 2013 року заробітна плата позивача становила - 1170,00 грн. (до виплати - 1044,72 грн.), у вересні 2013 року заробітна плата позивача становила - 812,86 грн. (до виплати - 752,06 грн.), з яких 55,71 грн. - це заробітна плата за один відпрацьований день у вересні 2013 року та 757,15 грн. - компенсація (т.1 а.с.108-109, 112). З відомостей про виплату грошей вбачається, що позивач [PERSON] отримував від ТОВ «Лого-Транс» наступну заробітну плату за серпень 2013 року - 522,36 грн., що також підтверджується його підписом (т.1 а.с.110), інша частина була відрахована на сплату аліментів за серпень 2013 року (т.2 а.с.29). В судовому засіданні було встановлено, що позивач був ознайомлений з розміром заробітної плати (1170, 00 грн.) за вказаний період, про що свідчить його підпис в особовій картці працівника про ознайомлення з наказом №1-К від 02.01.2013 року (т.1 а.с.49). Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували нарахування йому заробітної плати більше ніж було встановлено вище вказаним наказом. Тому вимога позивача про стягнення заробітної плати за серпень 2014 року є безпідставною. Відповідачем надано розрахунково-платіжну відомість про нарахування заробітної плати за відпрацьований день у вересні 2014 року (т.1 а.с. 112) у сумі 55,71 грн., однак не надано доказів своїх заперечень, які б підтверджували виплату зазначеної суми позивачу з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до рахунку за вересень 2013 року (т.2 а.с.29) було відраховано 376,04 грн. на аліменти із заробітної плати позивача, а саме із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - 752,08 грн. (55,71 грн. + 757,15 грн. - 31,52 грн. - 29,26 грн.). Відповідно до ч.1 ст.70 ЗУ "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч.4 зазначеної статті загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.73 ЗУ "Про виконавче провадження" до коштів, на які не може бути звернено стягнення відноситься компенсація працівнику за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа під час звільнення одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років. Враховуючи викладене вище, нараховані позивачу кошти за вересень 2013 року, на які можуть бути звернено стягнення на аліменти з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів складає 27,85 грн. (яка складає приблизно 50% від 55,71 грн.). Тобто частина нарахованої заробітної плати за відпрацьований день у вересні 2013 року з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 27,86 грн. = 55,71 грн. - 27,85 грн. Вимога позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 4 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. До коштів, на які не може бути звернено стягнення відноситься компенсація працівнику за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа під час звільнення одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років (п.1 ч.1 ст.73 Закону Украйни "Про виконавче провадження"). В судовому засіданні встановлено, що відповідач у порушення вимог зазначеного законодавства помилково було здійснено відрахування на аліменти з компенсації за невикористану відпустку при звільненні (т.2 а.с.21,29). Відповідачем надано розрахунково-платіжну відомість про нарахування компенсації за невикористану відпустку при звільненні (т.1 а.с. 112) у сумі 757,15 грн., однак не надано доказів своїх заперечень, які б підтверджували виплату зазначеної суми позивачу з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів. Позивачем не надано належних доказів, які б спростовували відповідний розрахунок компенсації за невикористану відпустку (т.2 а.с.20). В ст. 24 Закону України "Про відпустки" наведено вичерпний перелік випадків, у яких виплачують компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Таку компенсацію зокрема надають під час звільнення працівника - грошову компенсацію виплачують за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 (далі - Порядок), виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку. Якщо працівниками відпрацьовано менше 12 календарних місяців, то обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку (п. 2 Порядку). Відповідно до п. 7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористану відпустку працівника провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед місяцем, в якому працівник звільняється, 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством - ст.73 КЗпП України). Одержаний результат перемножується на число календарних днів невикористаної відпустки. Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку позивачем беруться виплати за грудень 2012 р. - серпень 2013 р. Сумарний заробіток за цей період, що включає виплати з п. 3 Порядку, становив 10520 грн. Кількість днів розрахункового періоду, без урахування неробочих і святкових днів, що припадають на цей період (грудень 2012 р. - серпень 2013 р.) складає 264 к. дн. Стаж за період з 22.11.2012 по 02.09.2013, що дає право на щорічну відпустку і, як наслідок, на компенсацію за невикористані дні відпустки - 284 к. дн. Розрахунок кількості днів відпустки, за які належить виплатити компенсацію: (24?к. дн : 355 к. дн.) х 284 к. дн. = 19,2 к. дн., з округленням - 19 к. дн. Середньоденна зарплата дорівнює 39,85 грн. (10520 грн. : 264 к. дн.). Сума компенсації за невикористані 19?к. дн. щорічної основної відпустки позивача становитиме 757,15 грн. (39,85 х 19 к. дн.). Дана сума з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні судом встановлено з пояснень позивача, що його вимога про стягнення компенсацію за час вимушеного прогулу з 03.09.2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи із суми заробітку який був фактично нараховувався, а саме 5 000,00 грн., яка на день позовної заяви становить 16 000,00 грн., є вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем в день звільнення (02.09.2013 року) не було виплачено у повному об'ємі позивачу всі суми, що належать йому, а саме: заробітна плата - 27,86 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки - 757,15 грн. з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи викладене вище, середньоденна заробітна плата становить 53,18 грн. = (1170 грн. + 1170 грн.) : (23 р.д. + 21 р.д.). Враховуючи графік роботи позивача (восьмигодинний робочий день при тривалості робочого тижня 40 годин) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 10263,74 грн. = 53,18 грн. х 193 р.д. (20 р.д. у вересні 2013 року + 23 р.д. у жовтні 2013 року + 21 р.д. у листопаді 2013 року, 22 р.д. у грудні 2013 року + 21 р.д. у січні 2014 року + 20 р.д. у лютому 2014 року + 20 р.д. у березні 2014 року + 21 р.д. у квітні 2014 року + 19 р.д. у травні 2014 року + 6 р.д. у червні 2014 року - з 03.09.2013 по 10.06.2014 року). Вимога позивача нарахувати та доплатити до Пенсійного фонду України страхові внески за період з 22.11.2012 року по 31.07.2013 року, розраховані виходячи із суми заробітку, який фактично нараховувався, а саме 5 000,00 грн., підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону. Згідно ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані на відповідний базовий період , не пізніше як через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду, а ст. 16 вказаного Закону передбачено право застрахованої особи вимагати від страхувальника сплати страхових внесків , в тому числі і в судовому порядку. Однак відповідач порушив вищезазначені норми закону не сплачуючи страхові внески до Пенсійного Фонду України. Відповідно до матеріалів справи відповідачем були нараховані страхові внески за серпень 2013 року (т.1 а.с.108), однак відповідно до виписки Пенсійного фонду України з індивідуальної відомості про застраховану особу ([PERSON].) від 03.10.2013 року відсутні дані про сплату страхових внесків відповідачем за серпень 2013 року за позивача (т.1 а.с.14). Відповідачем не надано доказів своїх заперечень щодо сплати ним всіх страхових внесків до Пенсійного фонду України. Позивачем не надано належних доказів того, що дані внески повинні розраховуватись виходячи із заробітної плати - 5000 грн. Враховуючи викладене, дана вимога в частині зобов'язання відповідача сплатити суми нарахованих страхових внесків за відповідача за період роботи на посаді комірника з 01.08.2013 року по 31.08.2013 року до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва. Вимога сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески розраховані з фактичного заробітку позивача у розмірі 5 000,00 грн. за період з 01.08.2013 року по 13.09.2013 року не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року , страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані на відповідний базовий період , не пізніше як через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. У даному випадку базовим звітним періодом для страхувальника (відповідача), є календарний місяць (ст.14 цього Закону). Виписка з індивідуальної відомості про застраховану особу включає в себе інформацію станом на 03.10.2014 року (т.1 а.с.14), а відповідач повинен був відповідно до законодавства сплатити внески за вересень 2013 року до 20 жовтня 2013 року. Тобто, належних доказів, які б підтверджували несплату відповідачем страхових внесків до Пенсійного фонду України за вересень 2013 року позивачем не надано. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (незаконне звільнення і т.д.), яке привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що, у зв'язку з порушенням трудових прав позивачу [PERSON] були заподіяні моральні страждання, які складаються з того, що у результаті незаконних дій відповідача був порушений нормальний уклад його життя та майбутні життєві плани, на теперішній час він морально подавлений та пригноблений, вказані обставини вимагають від нього значних додаткових зусиль для організації та поновлення звичного для нього та його родини образу життя. Тому суд дійшов висновку, про те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, в розмірі 1000 гривен. Крім цього, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 229 гривен 40 копійок за вимоги майнового характеру та 114 грн. 70 копійок за вимоги немайнового характеру. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати не більше як за один місяць суд допускає до негайного виконання, враховуючи, що загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 27,86 грн. з подальшим утриманням податків та інших обов'язкових платежів. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 36, 47, 73, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП, ст.70,73 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст.ст.14, 15,20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 24 Закону України "Про відпустки", п.п. 2, 7, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями ),

Outcome: partial