Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

21.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним непредставлення відповідачем відомостей та копій документів на запит від 14.10.2016 року, зобовязання розглянути запит належним чином та дати належну відповідь, згідно всіх вимог законодавства, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн. + 50 грн. за кожен послідуючий день, починаючи з 21.12.2016 року та по день винесення рішення або до усунення відповідачем допущених порушень правових норм. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2016 року ПАТ «Дніпрогаз» отримано запит позивача від 14.10.2016 року про надання відомостей та копій документів, що стосуються газопостачання його квартири. На даний запит він отримав відповідь, датовану 28.10.2016 року, у якій повідомлялось про розгляд запиту після огляду співробітниками газопостачальної компанії квартири позивача. Дії відповідача не відповідають вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». 11.10.2016 року співробітники Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" без попередження та пояснення причин змінили прокладку труб у будинку позивача, в результаті чого його квартира залишилась без газопостачання. Саме з цього приводу він звернувся до відповідача із запитом. У відповідності до ст.20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», відповідач мав надати йому інформацію у пятиденний строк, який на даний час багаторазово перевищений відповідачем. Протиправна відповідь ПАТ «Дніпрогаз» від 28.10.2016 року викликає у нього значні переживання та хвилювання, тобто, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 2000 грн. та 50 грн. за кожен послідуючий день до відновлення його у правах. До початку розгляду справи по суті, 30.03.2017 року позивач змінив предмет позову та просив визнати неправомірним непредставлення відповідачем відомостей та копій документів на запит від 03.02.2016 року, зобовязати відповідача розглянути запит належним чином та дати належну відповідь, згідно всіх вимог законодавства, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. + 50 грн. за кожен послідуючий день, починаючи з 30.03.2017 року та по день винесення рішення або до усунення відповідачем допущених порушень правових норм. Зміна предмету позову обґрунтована позивачем в судовому засіданні тим, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська знаходиться цивільна справа №201/3459/17, предметом якої є визнання неправомірним непредставлення відповідачем відомостей та копій документів на запит від 14.10.2016 року, зобовязання розглянути запит належним чином та дати належну відповідь, згідно всіх вимог законодавства, стягнення з відповідача моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 03.02.2016 року він звернувся до відповідача з письмовим запитом, у якому прохав надати відомості та копії документів, які стосуються відключення газу у його будинку. Його запит був скерований на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації». Листом відповідача від 18.02.2016 року йому відмовлено у наданні відповіді з посиланням на те, що запитувані відомості та документи являються персональними даними, що на думку позивача не відповідає дійсності. Оскільки 18.01.2016 року у ряді квартир будинку, де він проживає, відповідач безпідставно відключив газопостачання, останній мав добровільно, за власною ініціативою, представити запитувані документи та інформацію мешканцям будинку, без будь-яких запитів. Бездіяльність відповідача не відповідає нормам п.п.6, 7, 9 Правил надання населенню послуг з газопостачання, які були затверджені Постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 року та діяли до 13.07.2016 року. Таким чином, ненадаючи відповідь та вимагаючи від нього документи, відповідач порушив вимоги ст.ст.1, 3, п. ст.13, ст.19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів». Моральну шкоду обґрунтовує тим, що відповідач, виявляючи протиправну бездіяльність, яка виражена в ненаданні відповіді на запит у пятиденний строк, ставиться до нього зверхньо, його дії носять образливий, демонстративний, цинічний характер, бездіяльність триває більше року, що є неадекватною поведінкою та викликає у нього хвилювання та страждання. Вважає, що йому спричинена велика моральна шкода, яку оцінює в 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за обставин, викладених у позові та письмових поясненнях до нього. Так, позивач зазначив, що проживає в кв.26 буд.39/41 по вул.Жуковського в м.Дніпрі, а зареєстрований в кв.14 того ж будинку. Договір на надання послуг з газопостачання ні позивачем, ні членами його сімї з відповідачем не укладався, однак фактично між ними існують договірні відносини, що виникли з оплатного постачання газу до його оселі. 18.01.2016 року відбулось незаконне відключення його квартири від газопостачання під надуманим приводом витіку газу, що позивач вважає систематичною практикою відповідача, покликаною забезпечити зайві витрати споживачів послуг газопостачання та, як наслідок, призвести до незаконного збагачення відповідача. Газопостачання до його квартири і досі не відновлено. У звязку з вказаним випадком, позивач постійно листується з відповідачем та іншими підприємствами і державними органами, має ряд судових справ в Бабушкінському та Жовтневому районних судах м.Дніпропетровська, Дніпропетровському окружному адміністративному суді. В свою чергу, відповідач неодноразово допускав порушення строку надання відповіді на його запити та відповідав не по суті питання, оскільки у всілякий спосіб намагається приховати свою протиправну поведінку. Позивач, використовуючи емоційно забарвлену лексику та лайливі, образливі слова по відношенню до співробітників відповідача, доводить, що всередині ПАТ «Дніпрогаз» діє організована злочинна група, якій потурають деякі співробітники Дніпропетровського відділення Антимонопольного комітету України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Зазначає, що «злочинні» дії ПАТ «Дніпрогаз» мають політичну складову та підривають у громадян віру в справедливість та законність, налаштовують проти влади, дестабілізують обстановку, створюють умови для зростання проросійських настроїв серед населення, що є антидержавною діяльністю. Тобто, ПАТ «Дніпрогаз», умисно чи ні, допомагає російським спецслужбам на території України. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що 18.02.2016 року товариством надано відповідь на запит, з якою не згоден позивач. Запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної та містить персональні дані, що не підлягають розголошенню. Позивачем не доведено факт володіння квартирою, договір на надання послуг з газопостачання ним не укладався, особовий рахунок на його імя не відкрито, що виключає будь-які претензії до товариства. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрований за адресою: [INFO]. /а.с.52/ Відповідачем не заперечуються той факт, що позивач мешкає у квартирі 26 за адресою: м.Дніпро, вул.Жуковського, 39/41. 14.07.1995 року позивачем укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири 26 за адресою: м.Дніпро, вул.Жуковського, 39/41, який був посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-4807. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. В статтях 13, 41 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує , усі суб'єкти права власності рівні перед законом, а держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. 03.02.2016 року позивач склав письмовий запит, адресований ПАТ «Дніпрогаз», у якому прохав у пятиденний строк повідомити йому ким саме, коли, де саме та яким чином виявлено витік газу, вказати номера квартир, у яких відключено газ, пояснити, чому мешканців не було попереджено та чому не повідомлено причини відключення, а також зазначити усі інші відомості, що стосуються відключення газу, надіслати на його адресу (якою зазначено наступну: [ADDRESS]) завірені копії всіх документів, що відносяться до вказаного випадку, в тому числі «відповідний акт» (обставини складення такого акту позивачем не зазначені), на підставі яких складено «зазначену відповідь» (згідно додатку лист ПАТ «Дніпрогаз» №840/7/7-3 від 28.01.2016 року). Даний запит складено позивачем з посиланням на ст.19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». /а.с.13/ Запит позивача не містить відмітки канцелярії ПАТ «Дніпрогаз» про отримання та реєстрацію документа, є виготовленою за допомогою оргтехніки копією, на якій позивачем, підряд, чорною кульковою ручкою зазначено «вірно [PERSON]». Тобто, первісний запит позивача не містив навіть його підпису, не кажучи вже про відмітки відповідача в отриманні такого запиту 03.02.2016 року. 20.01.2016 року позивач звернуся до ПАТ «Дніпрогаз» зі скаргою на протиправне, на думку позивача, відключення частини будинку від газопостачання, вказавши, що відключення відбулось через борги одного з мешканців будинку (кв.26), які погашені 20.01.2016 року, у звязку з чим, вимагав негайно поновлення газопостачання, під загрозою звернення до прокуратури та суду. Також, просив вжити заходів, щодо недопущення таких відключень у майбутньому та притягнути до дисциплінарної відповідальності винних співробітників. Позивачем не запитувалась інформація чи документи, лише викладалось прохання щодо надання обґрунтованої відповіді на скаргу. Адресою позивача зазначено місце його реєстрації: [ADDRESS]. /а.с.51/ Вказаний запит позивача також не містить доказів нарочного отримання документу відповідачем, тобто, через відповідний відділ обробки вхідної кореспонденції. ПАТ «Дніпрогаз» 28.01.2016 року за вих.№840/7/7-3 скеровано на адресу позивача: [ADDRESS] відповідь на його скаргу, яку товариством отримано 22.01.2016 року за вх.№982-Р, у якій розяснено підстави припинення газопостачання 18.01.2016 року та порядок відновлення газопостачання, з посиланням на норми Правил надання населенню послуг з газопостачання , затверджених постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 року. /а.с.51 зворот/ Позивачем надано до суду в якості доказів наступні судові акти: -Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/8379/16 від 13.02.2017 року, якою визнано протиправними дії Управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо направлення скарг [PERSON] від 14.05.2016 року, 17.10.2016 року, 07.11.2016 року до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»; визнано протиправною бездіяльність Управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо не розгляду та ненадання відповідей відповідно до Закону України «Про звернення громадян» на скарги [PERSON] від 14.05.2016 року, 17.10.2016 року, 07.11.2016 року та зобов'язати Управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати відповіді на зазначені скарги в порядку, встановленому законом; стягнуто з Управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь [PERSON] суми компенсації моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5000 грн., яке містить відмітку про не набрання законної сили; /а.с.14-17/ -Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/4821/16 від 09.03.2017 року, якою визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в частині не надання відповіді на звернення [PERSON] від 17.06.2016р., від 21.06.2016р., від 06.06.2016р., від 04.07.2016р., від 11.07.2016р., від 22.07.2016р. з питань вжиття заходів щодо відновлення газопостачання квартири [PERSON] адресою: [ADDRESS]., та щодо притягнення винних осіб до відповідальності; зобовязано Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України розглянути звернення [PERSON] від 17.06.2016р., від 21.06.2016р., від 06.06.2016р., від 04.07.2016р., від 11.07.2016р., від 22.07.2016р. та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», яке містить відмітку про не набрання законної сили; /а.с.18-21/ -Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/13744/16ц від 14.03.2017 року, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз» про визнання такими, що містять недостовірні відомості, безпідставними, недійсними та протиправними: журналу №6 прийому аварійних заявок, акту №78 від 18 січня 2016 року, заявки № 873 від 18 січня 2016 року, наряду-допуску №11 від 18 січня 2016 року, листа ПАТ «Дніпрогаз» № 5093/17-2 від 10 червня 2016 року, акту від 08 червня 2016 року та акту № 2020 від 09 червня 2016 року; відшкодування моральної шкоди у сумі 14000 гривень та додатково по 140 гривень за кожен день, починаючи зо дня подачі позову, з 15 серпня 2016 року відмовлено у повному обсязі. Рішення суду містить відмітку про не набрання законної сили;/а.с.22-24/ -Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/21938/16ц від 19.04.2017 року, яким зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» повернути [PERSON] сплачені ним 20 січня 2016 року на особовий рахунок № [NUMBER] цьому товариству грошові кошти у сумі 3202 гривні 20 копійок. Рішення суду містить відмітку про не набрання законної сили; /а.с.57-59/ -Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/2049/17 від 24.04.2017 року, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, яка набрала законної сили 19.06.2017 року. Відповідачем надано копію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2016 року №201/10286/16, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз» про визнання неправомірними дій щодо розгляду скарги від 14.05.2016р, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішення суду не містить відмітку про набрання законної сили. Однак, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2016 року вказане рішення залишено без змін. /а.с.74-78/ Також, відповідачем надано копію рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.09.2016 року у справі №201/10931/16ц, яким в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про визнання неправомірними дій ПАТ «Дніпрогаз» стосовно розгляду скарги від 06.06.2016, яка не розглянута обєктивно, всебічно, своєчасно, з порушенням пятиденного строку, містить недостовірні дані, не вжиті міри до реагування, не відновлені права, не надана відповідь посадовою особою вищого підпорядкування, зобовязання належним чином розглянути скаргу від 06.06.2016, стягнення моральної шкоди - відмовлено. Рішення суду містить відмітку про не набрання законної сили. /а.с.79-85/ Жодний із вказаних судових актів не містить висновку щодо незаконності відключення відповідачем від газопостачання 18.01.2016 року будинку за адресою: м.Дніпро, вул.Жуковського, 39/41, більш того, надані позивачем судові рішення за участі цих сторін не набрали законної сили, тому не можна вважати встановленими факти, викладені в них. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 10, 59, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. З досліджених судом доказів вбачається, що позивач не звертався в порядку ст.16 ЦК України до суду з позовом про визнання дій з припинення газопостачання неправомірними та зобовязання поновити газопостачання, що є єдиним ефективним засобом захисту порушеного права у випадку доведеності вимог. 18.02.2016 року за вих.№1480/17-3 на запит позивача від 03.02.2016 року щодо відновлення газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» скеровано відповідь [PERSON], у якій зазначено, що у зверненні відсутні підстави для надання запитуваної інформації, через відсутність документів, що посвідчують особу заявника та його право власності на майно, або договір на постачання природного газу. Також, зазначено, що запитувана інформація є персональними даними, поширення якої заборонено ст.14 ЗУ «Про захист персональних даних». У випадку надання відповідних документів, які дадуть можливість вважати заявника субєктом персональних даних з відповідним посвідченням особи заявника або за долученими документами будуть вбачатись законні підстави на надання певної інформації чи вирішення питання за звернення ПАТ «Дніпрогаз» надасть відповідну інформацію з урахуванням норм ЗУ «Про захист персональних даних» та ЗУ «Про звернення громадян». Повідомлено про те, що з 01.07.2015 року реалізацію природного газу населенню здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», у звязку з чим, кожен споживач повинен укласти нові договори щодо надання послуг газопостачання відповідно до типового договору. Оплата вартості послуг з газопостачання, зокрема і погашення, яка утворилась до 01.07.2015 року повинна здійснюватися на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання нового постачальника природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Факт реєстрації запиту позивача від 03.02.2016 року за вх.№2180/Р від 08.02.2016 року підтверджується штампом канцелярії ПАТ «Дніпрогаз». Невідповідність вхідної дати проставленій позивачем на самому запиті від 03.02.2016 року пояснюється тим, що запит було надіслано позивачем засобами поштового звязку 04.02.2016 року, про що свідчить квитанція на а.с.94, завірена особисто позивачем. Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. У звязку з набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» (набрав чинності 01.10.2015 року), Кодексу газорозподільних систем (набрав чинності 04.12.2015 року), затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496 (набрали чинності 27.11.2015 року), встановлено новий порядок укладання договорів розподілу природного газу оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ, ПАТ «Дніпрогаз») з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами та укладання договорів постачання природного газу між побутовим споживачем та постачальником. Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил, однією із підстав для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений обєкт споживача, та присвоєння споживачу оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як субєкту ринку природного газу, та, відповідно до п. 10 Розділу ІІІ Правил, за однією адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли обєкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві - приєднання. Згідно п. 5 Розділу III Правил, якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення обєкта побутового споживача, зміни його власника та щодо нових побутових споживачів, що будуть приєднані до газорозподільних систем оператора ГРМ є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору постачання природного газу з новим власником, побутовий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника із спеціальними обовязками відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. Нові власники обєктів (нові споживачі) разом із заявою про укладання договору постачання природного газу предявляють постачальнику із спеціальними обовязками оригінали таких документів: документи, якими визначено право власності чи користування на об'єктом (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача; належним чином оформлена довіреність на представника. Судом встановлено, що позивач ні до відключення газопостачання, ні після не укладав з ПАТ «Дніпрогаз» або ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» договору на постачання природного газу населенню, відповідно до пояснень представника відповідача особовий рахунок також відкрито на іншу особу, попереднього власника квартири №26. Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р. № 2246 (втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 13.07.2016р., але була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено права та обов'язки газопостачального підприємства та споживачів та встановлено особливий порядок вирішення спірних питань. Пунктом 37 Правил передбачено, що у разі порушення газопостачальним (газорозподільним) підприємством цих Правил та умов договору споживач подає одній із зазначених організацій претензію, складену у довільній формі. Газопостачальне (газорозподільне) підприємство повинне протягом п'яти днів усунути порушення чи надати споживачеві обґрунтовану відмову. Згідно із п. 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Договір підписується газопостачальним і газорозподільним підприємствами і споживачем протягом 14 календарних днів. На підставі п. 32 згаданих Правил між сторонами (газопостачальником і споживачем) укладається договір у письмовій формі, на підставі якого відкривається споживачеві особовий рахунок. Отже, за кожним абонентом-споживачем закріплено особовий рахунок та покладено на нього обов'язок щодо заключення трьохстороннього договору про надання послуг з газопостачання відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2015р. №74 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання таким, що втратив чинність, Порядку встановлення роздрібних цін на природний газ для населення». Оскільки позивачем не переоформлювався особовий рахунок та не укладався договір на газопостачання, відповідачу, обєктивно, не могло бути відомо про фактичне споживання [PERSON] природного газу у побутових потребах, при цьому, відповідач не міг самостійно встановити набуття позивачем у власність квартири 26 буд.39/41 по вул.Жуковського, оскільки правовстановлюючий документ позивачем у Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. Тому, вимоги відповідача, викладені у відповіді на запит від 18.02.2016 року щодо представлення доказів набуття в право власності квартири, документів, що посвідчують особу є цілком закономірними та висунутими на підставі п.5 Правил. Запит позивача від 03.02.2016 року не містить посилань на порушення пунктів Правил відповідачем, оскільки позивачем викладено виключно вимоги з посиланням на ст.19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Згідно ст.1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВАСУ №10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону N 2939-VI). Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону N 2939-VI). Відповідно п.2.9 вирішуючи питання, чи належить суб'єкт господарювання, до якого подано запит на інформацію, до числа суб'єктів природної монополії, суди повинні мати на увазі, що сфери діяльності суб'єктів природних монополій закріплені у статті 5 Закону України від 20 квітня 2000 року N 1682-III "Про природні монополії". При цьому зведений перелік таких суб'єк тів ведеться Антимонопольним комітетом України (частина друга статті 5 Закону "Про природні монополії") та розміщується на його офіційному веб-сайті (пункт 7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій, затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року N 874-р). Так само до компетенції Антимонопольного комітету України віднесено прийняття рішень (розпоряджень) щодо визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на товарному ринку (пункт 11 частини першої статті 7 Закону України від 26 листопада 1993 року N 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України"). Відповідно п.3.1. судам потрібно мати на увазі, що Закон N 2939-VI передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Запит позивача щодо того, ким саме, коли, в який спосіб виявлено витік газу, номера квартир у яких відключений газ, підстав неповідомлення про припинення газопостачання та причини таких дій, а також щодо надання «інших відомостей, щодо припинення газопостачання», направлення «завірених копій документів, що відносяться до вказаного випадку» та «відповідного акту», не кореспондується з вимогами ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки передбачає надання відповіді по суті звернення в порядку ЗУ «Про звернення громадян», тобто, потребує для відповідача вчинення дій зі створення інформації, тобто відповідних довідок та листів, проведення перевірок, тощо. При цьому, вимоги позивача про надання копій документів не конкретизовані та не стосуються умов постачання товарів, послуг та цін на них суб'єктом господарювання, який займає домінуюче становище на ринку. Отже, відповідачем правомірно та своєчасно розглянуто запит позивача в порядку ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». Таким чином, посилання позивача на неправомірність дій ПАТ «Дніпрогаз» відносно необєктивного, всебічного розгляду його скарг та своєчасного неприйняття належних заходів та непоновлення порушеного права позивача є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Як передбачено ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача при наданні відповіді на його запит, а моральна шкода обґрунтована виключно несвоєчасним наданням відповіді на запит (оскільки позивач вважав, що відповідач протиправно відповідь не надав та продовжує протиправну бездіяльність, не надаючи відповідь), позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed