Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

13.11.2017 року до Гайворонського районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.05.2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і на все те що він за законом матиме право та, що буде йому належати на день смерті. 01січня 2015 року помер [PERSON]. Після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. спадкоємцем якої за заповітом являється [PERSON]. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Позивач прийняла спадщину в установлений законом строк, шляхом володіння та управління нею. На даний час виготовити правовстановлюючий документ на квартиру не можливо в звязку зі смертю власника. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] їі законне право власності підлягає захисту шляхом визнання судом права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. а тому позивач змушена звернутися з цим позовом до суду. Позивач та її представник в судове засідання не зявились про час та місце слухання справи повідомлені в установленому порядку представник позивача надав суду заяву в якій просять справу розглянути без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився про час та місце слухання справи повідомлений в установленому порядку надав суду листа в якому зазначив, що з позовом ознайомлений та просить справу розглянути без їх участі позов визнав в повному обсязі. В зв"язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Крім того , згідно ч. ч. 4, 5 ст 268 ЦПК України рішення не проголошується , а датою її прийняття є дата складання повного тексту судового рішення. Приймаючи рішення суд виходить з наступного , що Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно довідки [PERSON] сільської ради спадкодавець [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований в [INFO] та йому рішенням [PERSON] сільської ради було надано дозвіл на приватизацію вказаної квартири. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] їі законне право власності підлягає захисту шляхом визнання судом права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Аналогічна правова позиція з обставини справи, викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11.12.2013 року справа № 6-121цс13: право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову,яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. \~\~ При визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved