Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

13 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитини для виїзду за межі України [PERSON], [INFO], без згоди його батька, до досягнення дитиною 18-річного віку. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 05 листопада 2011 року по листопад 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. З листопада 2012 року між ними припинені фактичні шлюбні відносини, вони проживають окремо. На даний час відповідач не дає дозволу для виїзду сина за межі України, а така потреба існує, тому як вона має намір виїхати з сином за кордон, з метою оздоровлення та відвідування родичів, які мешкають в Російській федерації та Німеччині. Просить надати їй дозвіл для оформлення проїзних документів дитини - для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], дозволити їй виїжджати за межі України з малодітнім сином [PERSON], [INFO], до досягнення ним 18-річччя, без письмової згоди його батька [PERSON]. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, доповнила, що зараз вона вагітна та має намір народжувати у Німеччині, для чого їй необхідно виїхати за кордон. Зазначила, що відповідач не відмовляє їй у наданні згоди на виїзд дитини, але в межах обумовленого строку виїзду. Однак вона не може визначитись на який строк їх необхідно виїжджати за кордон, і тому просить постановити рішення суду, на підставі якого вона зможе вивозити дитини коли завгодно, та куди завгодно, і при цьому обіцяє повідомляти відповідача про відповідні виїзди з дитиною за кордон. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не заперечує, щоб позивачка виїжджала з сином за кордон, він не відмовляється надавати згоду на це, однак він бажає знати в якій країні та який період часу його син буде знаходитися за межами України. Зазначив, що у разі не обмеження будь-яким часом виїзд дитини за кордон, позивачка може його залишити там на постійне проживання, і він буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні сина. Пояснив, що позивачка не зверталася до нього з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон на визначний період, вона тільки просила його надати дозвіл на виїзд дитини без обмеження будь-яким часом та в будь-яку країну, від чого він відмовився. Представник служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Шестак В.В., діюча на підставі довіреності, пояснила, що вона не заперечує проти позовних вимог, однак з тією умовою, щоб позивачка попереджала відповідача про те, куди вона виїжджає та на який період часу. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 листопада 2012 року розірвано (а.с. 5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який проживає разом із матір'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивачкою не наведено правові підстави надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька аж до досягнення неповнолітньою дитиною 18-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на виїзд без згоди батька до досягнення дитиною певного віку, не позбавленого батьківських прав. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка має намір виїхати з сином за в Російську Федерацію та Німеччину з метою оздоровлення та відвідування родичів. При цьому позивачкою не надано доказів що вона дійсно має намір здійснити виїзд саме у вказані країни, при цьому [PERSON] не зазначено періоди таких виїздів, оздоровчих закладів, у які вона має намір вивезти дитину на оздоровлення та лікування, що вказує на необґрунтованість заявлених вимог. При цьому судом неодноразово пропонувалося позивачці вказати країну та період, на який вона бажає здійснити виїзд з дитиною за кордон, на що остання пояснила, що не може цього вказати та їй потрібен документ, на підставі якого вона зможе вивозити дитину за кордон без згоди батька, до досягнення повноліття, без визначення періодів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про надання дозволу на неодноразові виїзди дитини за кордон фактично обґрунтовується прагненням ігнорувати інтереси батька, який проживає окремо від дитини. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитини для виїзду за межі України [PERSON], [INFO], без згоди його батька, до досягнення дитиною 18-річного віку.

Outcome: dismissed