Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: на 2/3 частини - в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] та на 1/3 частину як за колишнім членом колгоспного двору, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи не видавалися, вона не має можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння, а тому змушена звернутись із позовом до суду. Позивач та її представник - адвокат Кравченко В.В. в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач - територіальна громада села Іванівка Чернігівського району Чернігівської області в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, надала клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Чернігівська районна державна нотаріальна контора в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про причину неявки представника не повідомила. Враховуючи положення ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Змістовний аналіз постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та інших нормативних актів з цього приводу доводить, що записи у погосподарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Зокрема, у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно наданої суду копії технічного паспорту, складеного 25.09.2017, житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1970 році (а.с.15-18). Як вбачається з довідки Іванівської сільської ради № 2598 від 09.10.2017, станом на 01 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 року господарство [PERSON] відносилось до категорії господарств „колгоспний двір", головою якого був останній, а членами колгоспного двору були: дружина - [PERSON], та донька - [PERSON] ( а.с. 19). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частині. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого повторно ( а.с. 10). Після смерті [PERSON] до спадкового майна належала 1/3 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Як вбачається із листа Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 6210/01-17 від 28.11.2017 та листа Чернігівської районної державної нотаріальної контори № 5633/01-16 від 25.11.2017, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася ( а.с. 34, 39). На день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 20). Довідкою Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 2599 від 09.10.2017 (а.с. 20) підтверджено фактичне прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [INFO] [PERSON], що узгоджується з положеннями ст. 549 ЦК УРСР (в редак.1963 року), яка була чинною на час відкриття спадщини. Родині відносини позивача [PERSON] з [PERSON] як доньки та матері підтверджуються копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ( а.с. 9). Факт перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя ( а.с.12). [INFO] помер [PERSON], батько позивача по справі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] на а.с. 11. На день смерті 19.06.2003 [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до копії спадкової справи № 423/2007, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.35), після померлого 19.06.2003 [PERSON], спадщину прийняла його донька [PERSON], якій 24.05.2007 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності агрофірми «Авангард» села Іванівка Чернігівського району Чернігівської області, розміром 3,11 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER]. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] стала мати право на вказане вище домоволодіння - на 2/3 частини як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері та батька та на 1/3 частку, що належала їй, як колишньому члену колгоспного двору, а отже, на все домоволодіння в цілому. З копії довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 585 від 26.09.2017 вбачається, що право власності на будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] - не зареєстровано (а.с. 14 ). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Як вбачається з копії технічного паспорту складеного станом на 25.09.2017 року, вартість домоволодіння становить 104225 грн (а.с. 15-18 ). В зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок на ім'я спадкодавця [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що відображено державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. у листі від 06.10.2017 (а.с. 13). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, тому виходячи з Прикінцевих положень ЦК України та постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року, до даних правовідносин застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Outcome: approved