Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовом до Державного підприємства „Одеська залізниця", в якому просить стягнути з ДП „Одеська залізниця" на його користь пеню у розмірі 245 грн. 01 коп., матеріальну шкоду у розмірі 408 грн. 35 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, також надав заяву, у якій просив у разі відсутності на судовому засіданні справу розглядати за його відсутності, згідно законодавства. Представник ДП „Одеська залізниця" Кифорук І.В. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у заявлених позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, надавши до суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25.05.2015 року позивач слідував електропоїздом сполученням Білгород-Дністровський - Одеса від станції Аккаржа. Електропоїзд до станції призначення позивача прибув із запізненням через технічні причини, внаслідок чого [PERSON] запізнився на поїзд сполученням Одеса-Харків. Позивачем заявлено, що пасажир має право на безпечне і своєчасне доставлення до місця призначення, вказаного у проїзному документі, обслуговування під час перевезення згідно зі встановленими нормами. Також посилався на порушення ДП „Одеська залізниця" зобов'язань за договором перевезення пасажира, також на наявність у нього права на стягнення неустойки, матеріальної та моральної шкоди. Судом встановлено, що згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. N 5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Відповідно до ст. 911 ЦК України пасажир має право, зокрема: одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; перевозити з собою безоплатно ручну поклажу у межах норм, встановлених транспортними кодексами (статутами); відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Правовідносини, що виникли між позивачем та ДП „Одеська залізниця" регулюються ст. ст. 920, 922 ЦК України та Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 р. № 1196. Зазначеними правовими нормами не встановлюється право на відшкодування моральної шкоди та сплати пені у разі порушення його умов. Таким чином, вимога про стягнення пені у розмірі 245 грн. 01 коп. задоволенню не підлягає. Позивачем було зазначено, що кошти, які повернуті ДП „Одеська залізниця" поштовим переказом за невикористані проїзні документи він відмовився приймати. Отже, вимога щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 408 грн. 35 коп. не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, враховуючи, що винність відповідача не вставнолено, суд відмовляє у задоволені вимог позивача, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Outcome: dismissed