Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати недійсним договір комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016, укладений між ТОВ «СТОА-Автоторгсервіс» в особі директора Базильчука С.Г. та нею [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016, укладений між ТОВ «СТОА-Автоторгсервіс»\~ в особі [PERSON] та [PERSON] , також визнати та зареєструвати право власності на автомобіль марки «Audi А4», модель «А4» 2011, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за нею - [PERSON] , мотивуючи тим, що 12.12.2011 між ТОВ «Порше Мобіліті» та нею - [PERSON] було укладено кредитний договір №5002215 про купівлю автомобіля марки «Audi А4», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль був придбаний та зареєстрований на її ім`я під час перебування у шлюбі з [PERSON] . 27.05.2014 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу вказаний автомобіль знаходився в експлуатації [PERSON] . Вона неодноразово намагалась повернути автомобіль до свого користування, але [PERSON] на її прохання відмовляв. Після чого вона подала позовну заяву про розподіл майна подружжя, що перебуває у спільній власності, а також\~ заяву про забезпечення позову. З метою виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про забезпечення позову шляхом арешту спірного автомобіля вона звернулась до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, де їй повідомили, що виконати вказану ухвалу не можливо, оскільки вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника - [PERSON] . Вона не продавала, не уповноважувала будь-яку особу на продаж автомобіля, та не вчиняла жодних дій, направлених на його відчуження, а тому звернулася із заявою про злочин до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві. На підставі вказаної заяви про злочин було внесено відомості до ЄРДР за №12017100100000986 від 27.01.2017 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. Під час розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що відповідно до договору комісії від 11 жовтня 2016 року №3976/16/000214 невстановлена особа за підробленими документами та підписом [PERSON] уповноважила ТОВ «СТО-Автоторгсервіс» реалізувати вищевказаний автомобіль. На підставі договору комісії від 11 жовтня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ «СТО-Автоторгсервіс» та громадянкою [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №17-3/477 від 03.06.2019 за результатами проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні,\~ підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 ймовірно виконаний не [PERSON] . Згідно протоколу допиту свідка [PERSON] від 05.05.2017, який на момент оформлення підроблених документів працював у ТОВ «СТОА-Автоторгсервіс» та укладав договір купівлі-продажу від вказаного підприємства, останній не знає осіб на прізвище [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вказаний договір він не укладав. Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017 [PERSON] не знає осіб, яких йому пред`явив слідчий для впізнання (під час впізнання пред`являлась фотокартка [PERSON] , а також особи, яка надала від імені [PERSON] підроблені документи). Тобто, враховуючи докази, що зібрані у матеріалах кримінального провадження, слід зробити висновок, що від її імені - [PERSON] невстановлена слідством особа, не маючи повноважень, здійснила правочин, який не мала права укладати. Тому, на підставі ст. 229 ЦК України вона звертається до суду. При цьому вказала, що 26.01.2017 вона отримала відповідь з Регіонального сервісного центру в м. Києві, з якої дізналася, що автомобіль їй не належить, відповідно строк позовної давності нею не пропущено.\~\~ Представник відповідача ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову про визнання правочинів недійсними, оскільки позовні вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними. ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» є неналежним відповідачем. Так, документами, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу стали: договір купівлі-продажу № 3976/16/000214 від 11.10.2016, оформлений ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС», ЄДРПОУ 31186645, акт реалізації майна № 3976/16/00021 від 11.10.2016 та договір комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016.\~ У доданому до позовної заяви копії договору купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС», (юридична особа, якої відповідно до відомостей із ЄДР не існує) є комісіонером та діє на підставі договору комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016. Із зазначеного вбачається, що договір купівлі-продажу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 був укладений на підставі невідомого договору комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016, який не наявний у матеріалах, які були додані до позовної заяви. Позивачем лише надано копію договору комісії № 3976/17/000214 від 11.10.2016, на підставі якого не укладалося жодного договору. ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» не підписувало зазначені вище договори та нікого не уповноважувало на їх підписання. Особи, які були підписантами вищезазначених договорів, навіть у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017 встановлені не були. Тому виникає сумнів стосовно належності ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу», як відповідача 2 у справі № 286/4196/19. Позивач вказує, що після розлучення 27.05.2014, автомобіль знаходився у [PERSON] і вона неодноразово намагалась повернути автомобіль до свого користування, однак до позовної заяви не було долучено жодного доказу, який підтверджує намір повернути зазначений автомобіль до свого користування. Лише 10.01.2017, після того, як 11.10.2016 були укладені договори, які позивач просить визнати недійсними, позивач звертається до Шевченківського районного суду м. Київ з позовною заявою про розподіл спільного майна.Із зазначеного виникає сумнів, чи дійсно вказаний автомобіль не перебував у користуванні позивача? Також, представник позивача не зазначив в кого саме знаходилися документи на підставі яких були укладені копії договору комісії №2976/16/000214 від 11.10.2016 та договору купівлі-продажу транспортного засобу №2976/16/000214, який був укладений на підставі договору комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016, адже у зазначених документах наявні персональні дані позивача. З цього слідує, що факт перебування зазначеного вище автомобіля у користуванні іншої особи є недоведеним. Оскільки сторони за договором комісії заперечують свою участь в укладенні такого договору необхідно з`ясувати чи взагалі вчинявся такий правочин. Встановивши, що договір не укладався, не вчинявся, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» не вчинялися будь-які дії, якими могли би бути порушені, невизнані або оспорені права [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] теж надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також просить визнати надані позивачем докази, а саме: протокол допиту потерпілого від 02.02.2017, протокол додаткового допиту потерпілого від 28.03.2017, висновок експерта №17/3/477 від 03.06.2019 за результатами судово-почеркознавчої експертизи, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017 у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017, недопустимими. При цьому вказала, що відповідач не визнає позов, не погоджується із поданим позовом і заперечує проти нього з наступних підстав. Так, відповідачем №1 - [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 було придбано та перереєстровано Територіальним сервісним центром МВС №8043 18.10.2016 на підставі вказаного договору автомобіль марки Audi, модель А4, об`єм двигуна 1.8, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , 2011 р.в., д.р.н. після перереєстрації [NUMBER] . Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що під час розслідування кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017 встановлено, що відповідно до договору комісії від 11 жовтня 2016 року №3976/16/000214 невстановлена особа, за підробними документами та підписом [PERSON] , уповноважила ТОВ "СТОА - Автоторгсервісу" реалізувати вищевказаний автомобіль. На підставі договору комісії від 11 жовтня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ "СТОА-Автоторгсервісу" та громадянкою [PERSON] . Звертає увагу суду, що на даний час, в ході вищевказаного кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017, достеменно не встановлено, яка само особа (група осіб) незаконно заволоділа транспортним засобом, не встановлено чи мало взагалі місце незаконне заволодіння транспортним засобом. Дане кримінальне провадження не закінчено, у ньому не встановлено факту незаконного заволодіння майном позивача. Судом у кримінальному провадженні не давалась оцінка матеріалам справи досудового розслідування, не ухвалено обвинувального вироку, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, що могло б бути преюдицією при розгляді даної цивільної справи. Зазначення позивачем у позовній заяві відомостей, що під час розслідування кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017 встановлено, що відповідно до договору комісії від 11 жовтня 2016 року №3976/16/000214 невстановлена особа, за підробними документами та підписом [PERSON] уповноважила ТОВ "СТОА - Автоторгсервісу" реалізувати вищевказаний автомобіль, не відповідає дійсності. Отже, за цих обставин, вважати матеріали кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017 достатніми доказами, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які є предметом доказування в даній цивільній справі, як це передбачено ст. 80 ЦПК України, не є можливим. На підтвердження своїх позовних вимог та обставин, якими вони обґрунтовуються, позивач подала копії протоколу допиту потерпілого від 02.02.2017, протоколу додаткового допиту потерпілого від 28.03.2017, висновку експерта №17/3/477 від 03.06.2019 за результатами судово-почеркознавчої експертизи, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017 у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017. В протоколах допиту позивач викладає суть своїх вимог. Як зазначено у копії висновку експерта №17-3/477 від 03.06.2019, до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України при супровідному листі від 25.03.2019 №3814/125/56-2019 з СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла постанова про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесена старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві Бойко, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань зa №12017100100000986 від 27.01.2017. У вказаній копії висновку експерта №17-3/477 від 03.06.2019 зазначено, що підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Дане формулювання не дає конкретної відповіді щодо з`ясування обставин, які необхідні для повного та об`єктивного встановлення обставин справи. Копія висновку зроблена не з оригіналу, а з копії, яка посвідчена невідомою особою. Суду не був наданий оригінал чи належним чином завірена копія договору комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016, а також не було надано і належним чином завірених копій протоколів допиту свідка та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017. Відповідно вказані докази не можуть прийматися судом, так як є недопустимими та неналежними. В зв`язку з викладеним, вбачається, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме того, що [PERSON] не продавала, не уповноважувала будь-яку особу на продаж автомобіля Audi, не вчиняла жодних дій, направлених на відчуження автомобіля Audi, та не мала наміру відчужувати автомобіль Audi, не підписувала договір комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016, а відтак -відсутні підстави для задоволення позовної заяви і визнання договору комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 та договору купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 недійсними. Представник позивача надала відповідь на відзив представника відповідача №2 ТОВ «СТОА Автоторгсервісу», в якому вона просить задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що під час розслідування кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, встановлено, що відповідно до договору комісії від 11 жовтня 2016 року №3976/16/000214 невстановлена особа, за підробленими документами та підписом [PERSON] , уповноважила ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» реалізувати вищевказаний автомобіль. На підставі договору комісії від 11 жовтня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» та громадянкою [PERSON] .. До СВ Шевченківського УП ГУ НП України в м. Києві представник ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» надав оригінал договору комісії №396/17/00214 від 11.10.2016. Вказана обставина зафіксована у описовій частині висновку експерта від 05.02.2020 №17-3/106. Так, дійсно у деяких процесуальних документах зазначено ТОВ «СТОА- Автоторгсервіс», що є технічною помилкою. Звертає увагу суду, що всі документи без винятку (в тому числі, де назва підприємства вказана невірно), скріплені печаткою ТОВ «СТОА-АВТОТОРСЕРВІСУ» №3 (код ЄДРПОУ 31186645). Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЄДРПОУ 31186645 належить ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ». Вказана інформація відображена на всіх відтисках печатки підприємств. Окрім того, звертає увагу суду на особу директора ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» Базильчука С.Г., а саме: відповідно до інтернет ресурсу «Судова влада України» встановлено, що ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» в особі [PERSON] являється відповідачем у цивільній справі, предметом якої є відшкодування шкоди завданої порушенням прав споживачів (справа №756/248/19) за аналогічних обставин. Разом з тим, до Рівненського міського суду Рівненської області скерований обвинувальний акт відносно обвинуваченого [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.5, ст.27, ч.2 ст.194 КК України (справа №569/12631/19). [PERSON] неодноразово зверталась до свого колишнього чоловіка [PERSON] засобами мобільного зв`язку щодо повернення вищевказаного автомобіля в своє користування, а також щодо розподілу вказаного майна. Однак, [PERSON] будь-яких розмов з даного приводу уникав, ігнорував та не йшов на будь-який компроміс. Після вказаного автомобіль незаконно вибув з володіння [PERSON] . 07.10.2016\~ [PERSON] зверталась до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про злочин. Предметом вказаної заяви був витребування автомобіля у [PERSON] . 21.10.2016 слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М. (справа 761/35776/16к) у задоволенні скарги [PERSON] щодо зобов`язання керівника органу досудового розслідування Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості відповідно до заяви гр. [PERSON] від 07.10.2016 відмовив. Крім того, вказала, що [PERSON] не має юридичної освіти та не може надати вірну оцінку способу захисту свого права та діяла на вказівку адвоката, який запевнив, що це належний спосіб захисту. Тому, вважає, що вказаний відзив спрямований на введення суду в оману шляхом заперечення явних фактів. На даний час жодній особі не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні. Відповідно тривале розслідування може зашкодити правам потерпілої. Також представник позивача надала відповідь на відзив представника відповідача №1 [PERSON] , в якому вона теж просить задовольнити позовні вимоги. При цьому, вказала, що до ухвалення вироку висновок експерта у кримінальній справі приймається іншим судом як доказ у цивільній справі. Аналогічна позиція викладена Апеляційним судом Чернігівської області у справі №748/2127/14ц. Ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року залишена в силі ухвалою ВССУ від 1 грудня 2015 року. Окрім того, зазначила, що є дві категорії кримінальних проваджень, а саме: відносно особи (пред`явлено підозру) та по факту. З практики відомо, що особу встановити неможливо і злочин залишається фактовим, але шкоду він фізичній особі заподіяв. Аналізуючи ч.1 ст. 128 КПК України слід зробити висновок, що потерпіла по фактовим злочинам втрачає можливість відшкодувати шкоду у кримінальному судочинстві. Відповідач вказує на неточність висновку експерта №17-3/477 від 03.06.2019 зазначаючи, що підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. У кримінальному провадженні була проведена повторна експертиза і відповідно до висновку експерта №17-3/106 від 05.02.2020 підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису.Отже, ймовірність виключена і встановлений однозначний факт. Вся доказова база, а саме: документи зібрані у рамках кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017 та отриманні під час ознайомлення з ним. Слідчий надав дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування. Оригінал договору комісії отриманий від ТОВ «СТОА- АВТОТОРГСЕРВІСУ» та наданий на дослідження. В матеріалах кримінального провадження також містяться належним чином засвідченні копії документів, на підставі який було здійснено перереєстрацію транспортного засобу. В свою чергу представник відповідача №1 Цвинтарної Т.В. надала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про визнання правочинів недійсними, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що\~ подання права на цивільний позов в потерпілого виникає лише за наявності факту встановленого кримінального правопорушення, що можливо лише у разі постановлення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили. Оскільки, висновок експерта №17-3/106 від 05.02.2020 за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017, на який посилається представник позивача у відповіді на відзив, підготовлений не на замовлення учасника даного процесу або ухвали суду, як це вимагається п.3 ст.102 ЦІІК України, то у зв`язку з цим, даний доказ не може прийматися судом до уваги, так як є недопустимим. Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 638/16054/16-ц (провадження № 61- 476св18), від 16 січня 2019 року у справі №227/1524/16-ц (провадження № 61-3534св18). У відповіді на відзив представник позивача в черговий раз підтверджує ту обставину, що договір комісії від 11.10.2016, укладений між ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» та [PERSON] , отримано від ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ». Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11.10.2016, укладений між ТОВ «СТОА- АВТОТОРГСЕРВІСУ» та [PERSON] , отримано з матеріалів кримінального провадження №12017100100000986 від 27.01.2017. Законодавцем визначено, що реєстрації транспортного засобу передує процедура перевірки документів, які є підставою для її здійснення. Тому вважають, що документами, які підтверджують підстави здійснення реєстрації автомобіля марки Audi, модель А4, об`єм двигуна 1.8, білого кольоріу, номер кузову [NUMBER] , р.в.2011. д.р.н. після перереєстрації [NUMBER] (надалі - Автомобіль Audi), на [PERSON] , є документи, що наявні у територіального органу з надання сервісних послуг МВС, а не документи отримані позивачем від відповідача №2. Доводять до уваги суду, що договір комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016\~ (укладений на 1 аркуші) та договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 (укладений на 2 аркушах), надані представником позивача, істотно відрізняються від договору комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016\~ (укладений на 2 аркушах) та договору купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 (укладений на 2 аркушах), отриманого з матеріалів справи №761/43401/16-ц провадження №2/761/2666/2017 (цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя), наданого Регіональним сервісним центром у м. Києві МВС України. При цьому, свої доводи мотивують копіями документів, наданими Шевченківським районним судом м. Києва до відповіді вих. №01-14/351/2020/М-210 від 30.06.2020 р. на адвокатський запит представника відповідача №1. Враховуючи вищевикладене, вважають, що договір комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 року (укладений на 1 аркуші) та договір купівлі-продажу транспортного засобу №3976/16/000214 від 11.10.2016 (укладений на 2 аркушах), надані представником позивача, не є документами на підставі яких здійснено перереєстрацію автомобілю Audi. Та як наслідок, висновок експерта №17-3/477 від 03.06.2019 та висновок експерта №17-3/106 від 05.02.2020, отримані у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017, є неналежними, відповідно до ст. 77 ЦПК України. Додатково наголошують на неналежному посвідченні документів, що не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів Українивід 17 січня 2018 року № 55, та як наслідок не може бути взято до уваги судом, оскільки дані докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, відповідно до ст. 78 ЦПК України. Крім того, повідомили про відсутність у позивача дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, всупереч вимогам ст. 222 КПК України. Свої доводи мотивують відповіддю вих..№425аз/125/56-2020 від 24.06.2020\~ на адвокатський запит представника відповідача №1, в якій Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві повідомляє про те, що згідно перевірки наявних баз даних встановлено, що у Шевченківському УП ГУНГІ у м. Києві облікових записів 19.12.2019 за №986 та 17.02.2020\~ за №986 не має .\~ З цього слідує, що такі дозволи не видавались. Таким чином надані представником позивача дозволи на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986 вих.№986 від 19.12.2019 та вих.№986 від 17.02.2020 є не допустимими доказами, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого законом, відповідно до ст. 78 ЦПК України. Оскільки договір купівлі-продажу автомобілю Audi укладено 11 жовтня 2016 року, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього 1 листопада 2016 року є неможливим, і як наслідок - експертна оцінка ринкової вартості нерухомого майна є недійсною. Ухвалою Овруцького районного суду від 10.09.2020 було замінено назву відповідача ТОВ «СТОА-Автоторгсервіс» на вірну ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу».\~\~ В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви, з наведених у ній та відповідях на відзиви підстав. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, з підстав наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Представник відповідача ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» в судове засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі та директора ТОВ [PERSON] , посилаючись на значне збільшення захворюваності на короновірусну хворобу COVID-19, та з метою попередження виникнення та запобігання поширенню вказаної гострої респіраторної хвороби. Поданий відзив та додаткові пояснення по справі підтримують у повному обсязі. В задоволенні позову просять відмовити. В додаткових посненнях, поданих в судове засідання 10.09.2020, представник відповідача ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу»\~ вказував, що\~ [PERSON] у своїй позовній заяві стверджує, що вона не продавала, не уповноважувала будь-яку особу на продаж автомобіля та не вчиняла жодних дій направлених на відчуження автомобіля марки AUDI А4, 2011 року випуску, білого кольори кузов № [NUMBER] . В свою чергу, він зазначає, що ні договору комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016, ні договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3976/16/000214 від 11.10.2016, ні договору комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ» не укладало та нікого не уповноважувало на їх укладення, що свідчить про фіктивність самих договорів. Разом з цим підписи, які здійсненні невстановленою особою від імені комісіонера [PERSON] в наданому позивачем договорі комісії № 3976/17/000214 від 11.10.2016 та підпис, який здійснювався в договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 невстановленою особою від імені продавця [PERSON] є візуально схожими, що свідчить про фіктивність самих договорів. Щодо договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 варто зазначити, що [PERSON] не міг укласти його від імені ТОВ «СТОА- АВТОТОРГСЕРВІСУ», оскільки відповідно до наказу № 11-к від 31.12.2015 його було звільнено, а також його ніхто не уповноважував на вчинення даного правочину. Примірник договору комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016,\~ який є предметом спору, в матеріалах справи відсутній і судом не досліджувався. На підставі ж договору комісії № 3976/17/000214 від 11.10.2016 не вчинялося жодного правочину, оскільки договір-купівлі продажу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 вчинявся саме на підставі договору комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016, який відсутній у матеріалах справи. Із наведеного вбачається, що позивач при пред`явленні вимоги про визнання недійсним договору комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016 та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права. Сторони не дійшли згоди щодо істотних умов при укладенні договору купівлі-продажу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 та договору комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016, оскільки фактично підписи в наведених договорах були здійсненні невідомими особами, про що зазначає у своїй позовній заяві позивач та підтверджує відповідач-2, про що ТОВ "СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ" було написано відповідну заяву до правоохоронних органів. Тому варто вважати договір комісії № 3976/16/000214 від 11.10.2016\~ та договір договір-купівлі продажу № 3976/16/000214 від 11.10.2016 такими, що не є укладеними. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення автомобіля марки AUDI А4, 2011 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER] позивачу і саме в цій справі доводити підстави не укладення спірних договорів. Вислухавши пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, врахувавши доводи, викладені в письмових заявах сторін по суті справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з ч.3 статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (стаття 1018 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, за положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України\~\~ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.12.2011 між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5002215 про купівлю автомобіля марки «Audi А4», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] вартістю 231202 грн. 38 коп. Поручитем виступив [PERSON] , що підтверджується копією вказаного кредитного договору (а.с.28 т.1).\~ Копія свідоцтва про розірвання шлюбу свідчить, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 27 травня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було складено відповідний актовий запис №129 (а.с.35 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 у справі №761/43401/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя\~ було накладено арешт на автомобіль марки Audi А4, 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1798 см.куб., номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с.29 т.1). Листом від 26.01.2017 №31/26-Ф-52 Регіональний сервісний центр в м. Києві повідомив, що виконати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 у справі №761/43401/16-ц немає можливості, оскільки згідно даних НАІС МВС України автомобіль\~ AUDI А4, номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на гр. [PERSON] , [INFO] було перереєстровано на нового власника (а.с.30 т.1). Копія листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС від 07.03.2017 №Г-115/1 свідчить про те, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС 18.10.2016 здійснено перереєстрацію на нового власника за договором купівлі-продажу транспортного засобу AUDI А4, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1798 куб.см.,\~ кузов № [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Документи, які стали підставою для проведення перереєстрації: договір купівлі-продажу №3976/16/000214 від 11.10.2016, оформлений в ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС», ЄДРПОУ 31186645, акт реалізованого майна №3976/16/000214 від 11.10.2016 та договір комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016. Згідно договору купівлі-продажу вартість транспортного засобу складає 18900 гривень (а.с.31 т.1). З листа Регіонального сервісного центру в м. Києві від 20.03.2017 №31/26-2060з вбачається, що відповідно до ст.203 Наказу МВС України від 10.01.2014 №5 ДСК термін зберігання документів, на підставі яких здійснюється реєстрація, перереєстрація та зняття з обліку транспортних засобів становить три роки (а.с.126 т.2), тому копії документів надано не було. Позивачем на обгрунтування позовних вимог долучено до матеріалів справи договір комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 між ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне в особі директора Базильчука С.Г., та [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , а також договір купівлі-продажу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , та [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Згідно вказаного договору комісії [PERSON] передає, а ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу» приймає на себе обов`язки з реалізації транспортного засобу марки AUDI А4, об`єм двигуна 1.8 куб.см., 2011 року випуску,\~ кузов № [NUMBER] . Договір комісії засвідчений підписом директора та [PERSON] (а.с.6 т.1). Згідно ж договору купівлі-продажу транспортного засобу було продано ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , [PERSON] транспортний засіб марки AUDI А4, 1.8, СЕДАН-В, 2011 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником 15.12.2011. Вказаний договір засвідчений підписом представника ТОВ «СТО-Автоторгсервіс» та [PERSON] (а.с.7-8 т.1). Суд відмічає при цьому, що позивач просить визнати недійсним договір комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» та нею [PERSON] , саме на підставі якого і укладався договір купівлі-продажу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , та [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , а не №3976/17/000214 від 11.10.2016,\~ копію якого долучено нею до позову. Крім того, звертає увагу, що візуально підписи уповноважених осіб у зазначених договорах від імені ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі директора Базильчука С.Г. та ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , є ідентичними. В судовому засіданні позивач пояснювала, що після розлучення автомобіль залишався у колишнього чоловіка [PERSON] .. Вона просила його повернути автомобіль, але він його не повертав. Згодом вона дізналася про відчуження нею автомобіля. Хоча вона його не відчужувала і нікого не уповноважувала\~ на це.\~ 27.01.2017 відомості про те, що невстановлена особа, підробивши реєстраційні документи на автомобіль марки AUDI А4, 2011 року випуску, колір білий, кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , незаконно заволоділа вказаним транспортним засобом, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100100000986 за заявою [PERSON] .. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст. 289 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.9 т.1). 17.07.2019 відомості про факт протиправних дій невстановленої особи, яка завідомо здійснила підроблення документів, за повідомленням ТОВ «СТОА-Автоторгсервісу» було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180010004358. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 358 КК України, що також підтверджується копіями заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та витягу з ЄРДР (а.с.169-171 т.2). Крім того, з вказаної заяви вбачається, що в суди як м. Рівного, так і інших судів на території України були подані схожі позови громадян, які стверджували, що не мали наміру реалізовувати транспортні засоби. Тобто, транспортні засоби вибули з їх володіння без волі власників з використанням підроблених документів з використанням нібито печаток ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ».\~ Згідно висновку експерта №17-3/106 від 05.02.2020 підпис від імені [PERSON] у договорі комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису (а.с.75-88 т.1). Однак, поряд з вказаним договором комісії наявний і договір комісії\~ №3976/16/000214 від 11.10.2016 (а.с.130-131 т.2), який міститься і в матеріалах справи №761/43401/16-ц Шевченківського районного суду м. Києва, матеріали якої теж досліджувалися під час судового розгляду даної справи. Згідно висновку експерта №5/20 за результатами авторознавчої експертизи від 02.12.2020 зазначені два договори комісії не є ідентичними, як за формою, так і за змістом (а.с. 100-111 т.3).\~ Візуально відрізняються і договори купівлі-продажу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , та [PERSON] , який долучений позивачем до позову, від того, який долучений до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача [PERSON] , що міститься в матеріалах справи №761/43401/16-ц Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 7-8 т.1, а.с.128-129 т.2). В процесі розгляду даної справи представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.358,384 КК України, мотивоване тим, що представник позивача у відповіді на відзив (поданий представником Відповідача №1) від 07.05.2010 зазначив про те, що слідчий надав йому дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017 та додав до відповіді на відзив засвідчені представником позивача адвокатом Паруль Ю.О. копії дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986 слідчого Бойко О.Ю., слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві, вих.№986 від 19.12.2019 та дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986 слідчого Бойко О.Ю., слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві вих.№986 від 17.02.2020. Натомість у відповіді вих..№425аз/125/56-2020 від 24.06.2020 на адвокатський запит представника відповідача №1 Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомило про те, що згідно перевірки наявних баз даних встановлено, що у Шевченківському УП ГУНП у м. Києві облікових записів від 19.12.2019 за №986 та 17.02.2020 за №986 не має. Документ за вих. №986 від 19 грудня 2019 року свідчить про те, що слідчий слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Бойко О.В. надав дозвіл частково потерпілій [PERSON] розголошувати відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986, що містяться у наступних процесуальних документах, а саме: договорі комісії №3976/17/000214; договорі купівлі-продажу транспортного засобу; витягу з ЄРДР; протоколі допиту потерпілої [PERSON] від 02.02.2017; додатковому протоколі допиту потерпілої [PERSON] від 28.03.2017; висновку експерта від 03.06.2019 №17-3/477 за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017; кредитному договорі; повідомленні з МВС РСЦ в м. Києві за вих.№31/26-Ф-52 від 26.01.2017; повідомленні з МВС РСЦ в м. Києві за вих. №Г-115/1 від 07.03.2017; протоколі допиту [PERSON] від 05.05.2017; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2017; протоколі допиту у якості свідка [PERSON] (а.с.22 том.2). З документу за вих. №986 від 17 лютого 2020 року вбачається, що слідчий слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Бойко О.В. надав дозвіл частково потерпілій [PERSON] розголошувати відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017100100000986, що містяться у наступних процесуальних документах, а саме: висновку судово-почеркознавчої експертизи від 05.02.2020 №17-3/106, проведеної у кримінальному провадженні №12017100100000986 від 27.01.2017 (а.с.23 том.2). Лист Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 24.06.2020 №425/з/125/56-2020, свідчить що згідно перевірки наявних баз даних встановлено, що у Шевченківському УП ГУНП у м. Києві облікових записів 19.12.2019 за №986 та 17.02.2020 за №986 не має (а.с.105 том.2). Зважаючи на встановлені обставини, та те, що суд позбавлений процесуальної можливості самостійно встановити наявність або відсутність порушень при видачі зазначених дозволів слідчим\~\~ слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Бойко О.В. за вихідним №986\~ від 19.12.2019 та №986 від 17.02.2020 та відповідно і складу\~ кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358,384 КК України, судом було постановлено окрему ухвалу, якою було доведено до відома Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про встановлені факти для проведення відповідної внутрішньої перевірки та вжиття відповідних заходів згідно закону (а.с.28-29 т.1).\~\~ Однак, про вжиті\~ заходи та їх наслідки Овруцький районний суд Житомирської області у встановленому порядку повідомлено не було, не зважаючи на нагадування (а.с.83 т.4). Висновок експерта №14987 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 24.12.2020, згідно якого підпис від імені [PERSON] у технічній копії договору комісії №3976/16/000214 від 11.10.2016 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підпису, суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки згідно Реєстру атестованих судових експертів, що міститься на сайті Міністерства юстиції України, свідоцтво експерта [PERSON] недійсне з 23.01.2017.\~ Таким чином, з огляду на наявність двох екземлярів як договору комісії №3976/17/000214 від 11.10.2016 між ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне в особі директора Базильчука С.Г., та [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] та № 3976/16/000214 від 11.10.2016 між вказаними сторонами, а також і договорів купівлі-продажу №3976/16/000214 від 11.10.2016 між ТОВ ««СТО-Автоторгсервіс», яке знаходиться за адресою: вул. Струтинської,21 в м. Рівне, в особі [PERSON] , та [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , які частково відрізняються між собою, а також наявністю інформації в заяві (повідомлення) про кримінальне правопорушення (а.с.169-171 т.2), що в суди як м. Рівного, так і інших судів на території України були подані схожі позови громадян, які стверджували, що не мали наміру реалізовувати транспортні засоби, тобто, транспортні засоби вибули з їх володіння без волі власників з використанням підроблених документів з використанням нібито печаток ТОВ «СТОА-АВТОТОРГСЕРВІСУ», суд вважає, що є підстави припускати про протиправність дій не втановлених осіб і відсутність у позивача волевиявлення на відчуження автомобіля та відповідно укладення договорів, що оспорюються. Однак, рішення суду не може грунтуватися на прищеннях, а належних, достовірних та достатніх доказів, позивачем суду не було надано. Крім того, суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст. 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відтак, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №320/1897/14-ц, що викладено у постанові від 22.04.2021.\~ Таким чином, аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, норми права, що їх регулюють, та оцінивши всі докази, надані на\~ підтвердження обставин, на які учасники посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, в їх сукупності,\~ суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.\~

Outcome: dismissed