Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач доводиться їй невісткою, а саме є дружиною її рідного сина, за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає більше п"ятнадцяти років без поважних причин. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Представник позивача подала суду заяву про слухання справи без її та участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мають (вх.ЕП-723/19-вх. від 16.04.2019р.). Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання. Згідно довідки №1720 від 24.10.2018 року виданої Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Виклик відповідача здійснено через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті судової влади Снігурівського районного суду Миколаївської області. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 04.05.1984 року Виконавчим комітетом Баратівської сільської ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області за реєстровим №6, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.4), про що свідчить також і копія технічного паспорту на житловий будинок, складеного 20 вересня 1996 року КП ММБТІ (а.с.5-7). 21 жовтня 1998 року у вказаному жилому будинку, за згоди власника [PERSON] , зареєстрована її невістка [PERSON] , про що свідчить довідка Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12.11.2018 року за №760 (а.с.16). Згідно довідки Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 24 жовтня 2018 року, встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більш як п"ятнадцять років. Вказане також підтвердили письмовими розписками сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Позивач зазначає, що її невістка змінила місце проживання та постійно проживає за межами України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована та проживала у будинку позивачки як член її сім"ї, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 405, 150, 156 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання більш як п"ятнадцять років, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення нею інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір, сплачений нею при подачі позову.

Outcome: approved