Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації В обґрунтування позовних вимог вказано, що інформацію відносно того, що позивач перебуваючи на посаді керівника ТОВ «УМТК» займався незаконною підприємницькою діяльністю, в тому числі, яка тісно пов`язана з діяльністю підприємств, що розташовані на території Російської Федерації, та постійне наголошення на його родинних зв`язках із братом - [PERSON] , який займає посаду Голови Конституційного Суду України, поширено в контексті інформації, яка викладена саме на час обрання [PERSON] на зазначену посаду 21 лютого 2018 року, та майже одразу після опублікування в засобах масової інформації листа трьох суддів Конституційного Суду України від 13 березня 2019 року, які вимагають відставки [PERSON] з посади Голови Конституційного Суду України. Зазначає, що вказані формулювання призводять до виникнення у оточуючих хибного уявлення про те, що з боку позивача має місце протиправна поведінка, що має свій вплив як на нього особисто, так і на діяльність Голови Конституційного Суду України. Наполягає на тому, що ця інформація є негативною та недостовірною, за своєю формою та змістом носить образливий, зневажливий, негативно - звинувачувальний характер, тому, окрім іншого, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, які становлять для нього, як людини досить відомої у якості успішного бізнесмена, найвищу цінність, оскільки мають суттєве та принципове значення для подальшого ведення та розвитку бізнесу. Крім того, наголошує, що у повідомленнях відповідачів йде мова про конкретні протиправні діяння позивача, а також вживається фактичне твердження про те, що позивач причетний до скоєння злочинів (кримінальних правопорушень). При цьому, звертає увагу суду, що поширюючи цю інформацію щодо позивача автори статей не використовували гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, речення містять дієслова та стверджувальні вислови, які дискредитують позивача в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку. Позивач вважає, що поширена відповідачами інформація не є оціночним судженням в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки містить фактичні дані про дії позивача та є можливість перевірити ці висловлювання на предмет відповідності їх дійсності. Наполягає на тому, що ця інформація, зважаючи на контекст її наведення, порушує його особисті немайнові права, адже вона носить образливий, зневажливий, негативно-звинувачувальний характер, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, які становлять для нього найвищу цінність. Крім того, позивач переконаний, що опублікування відповідачами недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме позивач стверджує, що у згаданих статтях читачам подана неправдива інформація, використані відносно його особи словосполучення на кшталт "брат-кримінальник", "робота на росіян", "[INFO]" проти брата глави Конституційного суду" та інші, які є образливими для нього та такими, що принижують його людську гідність, честь і ділову репутацію, та не відповідають дійсності. Вказав, шо недостовірна інформація, яка поширена відповідачами негативно впливає на його мікросоціальні, міжособистісні стосунки позивача, знижує його авторитет, як бізнесмена та діяча, викликає сумніви в його порядності, погіршує гармонію соціального спілкування, з бажанням уникнути неприємних переживань, та сприяє певній психологічній ізольованості від оточення й підвищеній необхідності виправдовуватися. Позивач ідентифікує й пов`язує вагомість нематеріальних втрат зі своєю персоною та професійною діяльністю. Також вказав, що Позивач, не будучи прихильником або активним читачем інтернет-ресурсу «Главком», дізнався про публікацію, розміщену на веб-сайті https://glavcom.ua статті «[INFO] » [INFO] лише у березні 2019 року, коли випадково побачив публікацію на інтернет-ресурсі «УНН» і почав мониторити інші ресурси. 08.08.2019від представника відповідача ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач у своїх статтях не вказував про те, що [PERSON] був службовою особою або керівником «УМТК». Крім того, у вигляді доказів розповсюдження інформації наводять дані з сайту НАЗК, на публікацію на сайті «Наші гроші» та на відповідь прес-служби Генеральної прокуратури України та на ухвалу Печерського районного суду міста Києва вважає, що у статті були викладені оціночні судження, а не факти. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Наголосив на тому, що вказана у статтях інформація є негативною та недостовірною, наведена в образливому контнексті, позивач ніколи не був службовою особою ТОВ "УМТК", та відповідачі не здійснили посилання на конкретні докази, на підставі яких ними зроблено висновок про його причетність до вказаних дій. Представник відповідача ТОВ "Українські медійні системи" в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце судового засідання належним чином. Представник відповідача ТОВ "Інформаційне агентство «УНН» заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що автори публікацій використовували критичну оцінку наявних фактів. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, враховуючи думку учасників, що беруть участь у справі, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширил. Судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті Інтернет ресурсу «Главком» https://glavcom.ua, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи» (далі - Відповідач-1), було розміщено статтю із зазначенням авторства [PERSON] під назвою «[INFO] » в якій Відповідач-1 поширив, зокрема, наступну інформацію: «І ось ця фірма з копійчаним статутним капіталом нещодавно стала фігурантом розслідування багатомільйонних махінацій. Враховуючи, що родинні зв`язки часто роблять українських політиків та суддів надто вразливими перед тиском і різноманітними настійливими «проханнями», до родича нового голови КС варто придивитись уважніше. Тим паче, що персона він справді непересічна.». «Аміачна історія. Ще в листопаді минулого року з ухвали Печерського суду стало відомо, що Генпрокуратура підозрює менеджмент держпідприємства «Укрхімтрансаміак» в розтраті 10 млн грн у 2016 році та доведенні до банкрутства в інтересах російської компанії «Тольяттіазот». Причому у розтраті пряму участь брала згадана вище фірма, що належить [PERSON]. Держпідприємство регулярно перераховувало на рахунки ТОВ «УМТК» значні суми за нібито виконані роботи. За версією слідства, таким чином гроші просто незаконно виводилися з держпідприємства задля подальшого освоєння групою осіб. Також у прокуратурі звернули увагу на те, що приміщення в Южному по [ADDRESS] , де зареєстровано ТОВ «УМТК», знаходиться на балансі «Укрхімтрансаміаку». Це не єдина спорідненість цих двох компаній. За даними ЗМІ, другий після [PERSON]бенефіціар «УМТК » [PERSON] є родичем [PERSON] , якого Кабмін призначив в.о. директора «Укрхімтрансаміаку» у лютому 2017 року. Причому реальний переможець конкурсу нібито не пройшов необхідних перевірок. А сам [PERSON] згодом посів місце радника [PERSON]. В ході досудового розслідування було встановлено, що брат нового голови КС мав великий вплив на діяльність держпідприємства - причому лобіював інтереси «Тольяттіазоту», який качає свою продукцію через аміакопровод «Укрхімтрансаміаку» до перевалочних потужностей Одеського припортового заводу. Зокрема, за сприяння українських покровителів росіянам вдавалося домагатись через суди заниження тарифів транспортування для «Тольяттіазоту», щоб, за версією слідства, довести стратегічне державне підприємство до банкрутства. Також слідством було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та заступник директора «Укрхімтрансаміаку» [PERSON] пов`язані з діяльністю ТОВ «Агріхаб-Южний». Ця компанія купує рідкий аміак по номінальній ціні та реалізовує його підприємствам вже за більш високими цінами, користуючись своїм монопольним становищем на ринку реалізації аміаку в України. У подальшому отримані від реалізації кошти розподіляються між усіма учасниками оборудки, а саме власниками ТОВ «Агріхаб-Южний» та службовими особами ДП «Укрхімтрансаміак», які максимально сприяють комерційній структурі. У вересні минулого року детективи НАБУ затримали [PERSON] та двох неназваних керівників приватних підприємств, які, за даними силовиків, були задіяні в схемі заволодіння коштами держпідприємства задля подальшої їхньої легалізації. Під час розслідування в офісі «УМТК» були проведені обшуки, а на її майно накладено арешт. Тож можна припустити, що одним з затриманих виявився якраз наш герой, але про подальший розгляд справи нічого не відомо. НАБУ та САП клопотали про обрання затриманим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави у розмірі 13,6 млн грн кожному. Судячи, що [PERSON] регулярно постить у Facebook види дикої природи, а його бізнес-партнер Кондибка оновлює сторінку ледь не щодня, нині у них все гаразд.». Вказана стаття доступна без обмежень користувачам мережі Інтернет за посиланням: [INFO] Крім того, [INFO] в мережі Інтернет, на веб-сайті Інформаційного агентства «УНН» https://www.unn.com.uа, власником якого є ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" (далі - Відповідач-2), була опублікована стаття із зазначенням авторства [PERSON] під назвою «[INFO]». У вказаній статті, Відповідач-2 поширив, зокрема, наступну інформацію: "У тому ж, 2017-му році ЗМІ повідомляли, що ця компанія брата голови КСУ фігурує у кримінальному провадженні за фактом розкрадання коштів Державного підприємства "Укрхімтрансаміак". Під час слідства встановлено, що на балансі ДП "Укрхімтрансаміак" перебуває частина магістрального аміакопроводу "Тольятті - Одеса", який використовується для транзиту російського аміаку з "Тольяттіазот" - основного партнера українського "Укрхімтрансаміаку". "Тольяттіазаот", яке мало у 2016 році платити за транзит аміаку 4,8 дол. за кожні 100 км відстані і 16,5 дол. за надання інших послуг, оскаржило ціну в суді і повернулося до ціни квітня 2011 року. Вказується, що цей тариф став найнижчим з 2014 року і призводить до щорічних збитків ДП "Укрхімтрансаміак", що своєю чергою провокує банкрутство українського держпідприємства. При цьому з`ясувалося, що "Укрхімтрансаміак" і компанія [PERSON] "Українська морська транспортна компанія" уклали договір про надання допоміжних послуг, за які УМТК отримала близько 10 млн гривень у 2016 році. Звідти, ймовірно, і з`явилися дивіденди брата судді у 2017 році. Фактично ці послуги надавалися не УМТК, а "Одеським припортовим заводом", і вищезгадані 10 млн грн просто виводилися на підконтрольну братові голови КСУ компанію "УМТК", а потім розподіляються між учасниками схеми. Рулав [PERSON] при цьому був радником в.о. директора ДП "Укрхімтрансаміак" [PERSON] (не плутати з депутатом ВР [PERSON]). Слідчі визначили, що [PERSON] мав значний вплив на діяльність ДП "Укрхімтрансаміак" і був тісно пов`язаний з росіянами, власниками "Тольттіазот", здійснюючи лобіювання їхніх інтересів в Україні. Теоретично, саме брат голови КСУ і міг сприяти виграшу росіян у судовому спорі за тарифи ДП "Укрхімтрансаміак". Крім того [PERSON], [PERSON] і заступник директора ДП "Укрхімтрансаміак" [PERSON] пов`язані з діяльністю "Агріхаб-Південний". Ця компанія купує рідкий аміак за номінальною ціною і продає його підприємствам за ціною, яка диктується власниками цього підприємства та службовцями "Укрхімтрансаміаку". У подальшому отримані від реалізації аміаку кошти перераховуються на розрахункові рахунки підприємств з ознаками фіктивності, конвертуються і розподіляються між усіма учасниками угоди - між власниками "Агріхаб-Південний" і службовцями "Укрхімтрансаміаку". Вказана стаття доступна без обмежень користувачам мережі Інтернет за посиланням: [INFO] Також, [INFO] в мережі Інтернет, на веб-сайті того ж Інформаційного агентства «УНН» https://www.unn.com.uа, власником якого є Відповідач-2, була опублікована стаття із зазначенням авторства [PERSON] під назвою "[INFO]" проти брата глави Конституційного суду на контролі в ГПУ". У вказаній статті, Відповідач-2 поширив, зокрема, наступну інформацію: «Слідчі Генеральної прокуратури України здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом доведення до банкрутства, розтрати та привласнення державних коштів, ймовірно, вчинених службовими особами ДП "Укрхімтрансаміак". Про це у відповідь на запит УНН повідомили у прес-службі ГПУ. Йдеться, зокрема, про кримінальне провадження №42017000000002424, відкрите 27 липня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.219 (доведення до банкрутства - ред.) та ч.5 ст.191 (розтрата майна шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах - ред.) КК України."На теперішній час у кримінальному провадженні вживаються вичерпні заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення", - повідомили у Генпрокуратурі, додавши, що хід досудового розслідування у кримінальному провадженні контролюється. Зазначимо, що згідно з ухвалою Печерського районного суду Києва від 5 грудня 2017 року, у вказаному кримінальному провадженні окрім ДП "Укрхімтрансаміак" фігурує ТОВ "Українська морська транспортна компанія". Досудовим слідством було встановлено, що між державним підприємством та ТОВ "Українська морська транспортна компанія" укладений договір про надання допоміжних послуг, за які товариству перерахували близько 10 мільйонів гривень у 2016 році. Але оскільки вказані послуги фактично надавав ПАТ "Одеський припортовий завод", вищезазначені близько 10 мільйонів гривень незаконно виводилися із обігу ДП на рахунки ТОВ "УМТК", а потім розподілялися між афілійованими до державного підприємства особами. Співзасновником УМТК є брат голови Конституційного суду [PERSON] . Водночас, у ГПУ, посилаючись на конфіденційність, не уточнили, чи було пред`явлено підозру [PERSON] в рамках розслідування справи. Нагадаємо, голова Конституційного суду України [PERSON] проживає разом з [PERSON] ), про що повідомив у своїй декларації.». Вказана стаття доступна без обмежень користувачам мережі Інтернет за посиланням: [INFO]. Судом встановлено, що статті, в яких поширено оспорювану інформацію, розміщені на веб-сайті Інтернет ресурсу «Главком», що належить ТОВ "Українські медійні системи" із зазначенням авторства [PERSON] , та на веб-сайті Інформаційного агентства «УНН», власником якого є ТОВ "Інформаційне агентство «УНН» із зазначенням авторства [PERSON] та [PERSON] . Факт того, що на момент поширення оспорюваної інформації власником сайту «http://www.unn.com.ua» є відповідач ТОВ «Інформаційне агентство «УНН», а власником Інтернет ресурсу «https://www.glavcom.ua» є відповідач ТОВ «Українські медійні системи». Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачами інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Так, судом не встановлено, а відповідачами не доведено, що поширена інформація є такою, що відповідає дійсності, тому суд приходить до висновку, що відбулося поширення недостовірної та неправдивої інформації про позивача. За вказаних обставин, суд також вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950, статті 62 Конституції України існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб`єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франці від 10 лютого 1995 року, п.33, п.38, п.41). Оприлюднюючи спірну інформацію стосовно позивача відповідачі не мали права порушувати основні європейські та національні конституційні принципи. Як визначено п.19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частин 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика,оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Проте, аналіз приведеної норми у контексті встановлених судом фактів свідчить про те, що висловлювання, яких припустилися відповідачі, поширюючи інформацію в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «УНН» https://www.unn.com.uа в статтях під назвою «[INFO]»,«[INFO]» проти брата глави Конституційного суду на контролі в ГПУ»; інформацію в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет ресурсу «Главком» https://glavcom.ua, в статті під назвою «[INFO] », безумовно, містили фактичні дані, критику, а також оцінку дій фігуранта опублікованих статтей. Викладення фактичних даних полягало у повідомленні відповідачами про конкретних осіб, в тому числі щодо позивача, що брали участь у конкретних подіях, їх ідентифікаційні ознаки (імена), зазначення дат цих подій, їх хронології тощо. Висловлювання відповідачів також містили оцінку, яка полягала у наділенні дій позивача конкретними характеристиками, що підкреслювали негативні властивості цієї особи та його дій, за допомогою таких словосполучень як "брат-кримінальник", "робота на росіян", "[INFO]" проти брата глави Конституційного суду". З урахуванням викладеного вище, вбачається, що відповідачами була повідомлена недостовірна інформація, яка нічим не підтверджена, та якої на момент розповсюдження інформації не існувало і, яка не могла бути підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена доказами, в тому числі обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі. Таким чином, суд приходить до переконання, що інформація, поширена в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «УНН» https://www.unn.com.uа, власником якого є ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" в статтях під назвою «[INFO]»,«[INFO]» проти брата глави Конституційного суду на контролі в ГПУ», а такожінформація, поширена в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет ресурсу «Главком» https://glavcom.ua, що належить ТОВ «Українські медійні системи» в статті під назвою «[INFO] » є інформацією, яка не ґрунтується на жодних доказах, сформульована відповідачами способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які викладені у формі тверджень, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. При цьому, суд зазначає, що цитування тексту ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року викладено відповідачами в оспорюваних статтях у формі стверджень щодо доведення винуватості позивача у кримінальних правопорушеннях, що по суті є звинуваченням позивача у порушені норм чинного законодавства та вказує на те, що позивач нібито має статус підозрюваного у кримінальних провадженнях та підозрюється у вчиненні злочинів та направлена на формування у незалежного спостерігача образу корупціонера. Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Частиною другою ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Правовий зв`язок конкретної особи з досудовим розслідуванням можливий лише шляхом наділення її (або набуття нею) конкретного правового статусу, передбаченого КПК України. Факт набуття особою певного процесуального статусу гарантує їй можливість використання комплексу відповідних процесуальних прав, передбачених законом, а також дозволяє ідентифікувати її як учасника кримінального провадження, перелік яких є вичерпним. Згідно з п. 19, 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасниками кримінального провадження зі сторони захисту є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. При цьому, саме передбачений КПК України процесуальний статус «підозрюваний» дозволяє ідентифікувати особу, як таку, що має відношення до кримінального провадження в силу своєї можливої причетності до вчинення злочину. Так, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюванимє особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили (ч. 2 ст. 43 КПК України). Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм КПК України та принципу презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому з зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів (ст.ст. 215, 216, 246, 294 КПК України), а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних в таких провадженнях. Таким чином, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку з кримінальним провадженням та його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення обов`язково здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. З оспорюваної інформації вбачається, що вона не містить алегорій, сатири, гіпербол, вона не є припущенням чи критикою позивача тощо, її можна перевірити на достовірність, враховуючи зазначене, вона не відноситься до категорії оціночних суджень. Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Крім того, в п. п. 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення ст. ст. 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Свобода слова передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чинейтральними, але й такі, які обурюють, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Свобода вираження поглядівявляє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов йогопрогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 ЄвропейськоїКонвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливічи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокуватичинепокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода маєвинятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішеннявід 23 вересня 1994 року у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішеннявід 25 листопада 1999 року у справі Nilsen&Johnsen v. Norway, рішення від 29 лютого 2000 року у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10 серпня 2006 року у справі Ляшко протиУкраїни). Так, Європейський суд з прав людини у п. 41 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінген спроти Австрії» зазначив, що «свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізаціїкожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широтипоглядів, без яких «демократичнее суспільство» неможливе». Проте, з огляду на характер використаних мовних засобів, суд приходить до висновку, що інформація, поширена в статтях «[INFO]», «[INFO]» проти брата глави Конституційного суду на контролі в ГПУ», «[INFO] » є твердженням про, нібито, наявність достатніх доказів вважати позивача винним у вчиненні злочинів, незважаючи на те, що позивач не має жодного процесуального статусу, передбаченого КПК України. Тобто наведена відповідачем інформація містить його твердження про факти щодо виду, місця та характеру (способу) здійснюваної позивачем господарської діяльності, а також щодо, начебто, вчиненні ним кримінальних злочинів, що можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсності. Відповідно до статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Інформація, поширена відповідачем-2, є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, що створює враження про нього як про злочинця, що руйнує оцінку його людських, ділових і професійних якостей, оскільки позивач є діловою особою, що негативно впливає на суспільну оцінку якостей позивача в очах оточуючих, відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, а саме визнання частини оспорюваної інформації про позивача, розповсюджену відповідачами недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права і про зобов`язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію про позивача. Поширення відповідачами неправдивої інформації про позивача як наслідок, може вплинути на широке коло людей, у яких може скластися негативне уявлення про позивача, як недобросовісної, нечесної людини, яка діяла у власних інтересах і вчинила порушення законодавства. Вказана інформація, завдає значної шкоди позивачу та його діловій репутації. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз`яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Достатнім доказом порушення права [PERSON] на честь, гідність та ділову репутацію, слід вважати, факт розповсюдження неправдивої інформації відповідачами. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За таких обставин, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про [PERSON] , та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація ( ст. 201 ЦК України). Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання ТОВ «Українські медійні системи» протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом опублікування на веб-сайті https://glavcom.ua тексту резолютивної частини рішення суду в частині визнання недостовірною інформації, опублікованої щодо [PERSON] у статті «[INFO] » на сайті https://glavcom.ua за посиланням [INFO] яка має бути набрана тим самим шрифтом і розміщена під заголовком "Спростування недостовірної інформації щодо [PERSON] "; зобов`язання ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом опублікування на веб-сайті https://www.unn.com.uа тексту резолютивної частини рішення суду в частині визнання недостовірною інформації, опублікованої щодо [PERSON] у статті «[INFO]» на сайті https://www.unn.com.uа за посиланням [INFO], яка має бути набрана тим самим шрифтом і розміщена під заголовком "Спростування недостовірної інформації щодо [PERSON] "; зобов`язання ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом опублікування на веб-сайті https://www.unn.com.uа тексту резолютивної частини рішення суду в частині визнання недостовірною інформації, опублікованої щодо [PERSON] у статті "[INFO]" проти брата глави Конституційного суду на контролі в ГПУ" на сайті https://www.unn.com.uа за посиланням [INFO] має бути набрана тим самим шрифтом і розміщена під заголовком "[INFO] Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 4610 грн.40 коп. підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах. На підставі викладено та

Outcome: approved