Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

13 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 26.08.2013 року між с. Новомайське та с. Чапаївка Криворізького району Дніпропетровського району відбулася ДТП за участю автомобіля Пежо, д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В результаті даної пригоди водій та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. [PERSON] від вказаних ушкоджень помер. Позивачем по даній справіє батько загиблого [PERSON]. 25.08.2016 року представником позивача [PERSON] було подано на адресу страховика - Моторно - транспортне бюро України повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (вх.№ 35650 від 25.08.2016р.) та заяву на виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного памятника (вх.№ 4126 від 22.12.2016 р.). 10.04.2017 року за вих. № 3/1-05/8642 позивачем було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови стало наступне: у процесі руху автомобіля Пежо, н/з [NUMBER] виникла несправність ходової частини, виражена у миттєвій розгерметизації правого переднього колеса автомобіля ... і виявлення зазначеної несправності водієм завчасно до ДТП виключалось. ... Отже, особа відповідальна за заподіяння шкоди визначена не була. Тобто, основний довод відповідача в обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування стала відсутність вини водія транспортного засобу, чия відповідальність застрахована. Позивач не погоджується з такими діями відповідача - страховика, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки така відмова повністю суперечить вимогам чинного законодавства України. Просить визнати неправомірною відмову Моторно - транспортного бюро України у відшкодуванні шкоди, завданої позивачеві [PERSON] внаслідок смерті [PERSON] (сина), заподіяної у ході дорожньо - транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом Пежо, д/з [NUMBER]. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ)м. Київ вулиця Артема 37/41 на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 5000, 00 гривень. Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 26.10.2017 року. Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року у звязку із неявкою сторін до судового засідання розгляд справи відкладено на 12 грудня 2017 року. В судовому засіданні 12 грудня 2017 року, 06 лютого 2018 року, 22 березня 2018 року, розгляд справи відкладено, в звязку з неявкою відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.08.2013 року між с. Новомайське та с. Чапаївка Криворізького району Дніпропетровського району відбулася ДТП за участю автомобіля Пежо, д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В результаті даної пригоди водій та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. [PERSON] від вказаних ушкоджень помер. Позивачем по даній справіє батько загиблого [PERSON]. 25.08.2016 року представником позивача [PERSON] було подано на адресу страховика - Моторно - транспортне бюро України повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (вх.№ 35650 від 25.08.2016р.) та заяву на виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного памятника (вх.№ 4126 від 22.12.2016 р.). 10.04.2017 року за вих. № 3/1-05/8642 позивачем було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови зазначено, що у процесі руху автомобіля Пежо, н/з [NUMBER] виникла несправність ходової частини, виражена у миттєвій розгерметизації правого переднього колеса автомобіля і виявлення зазначеної несправності водієм завчасно до ДТП виключалось. Отже, особа відповідальна за заподіяння шкоди визначена не була. Тобто, основний довод відповідача в обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність вини водія транспортного засобу, чия відповідальність застрахована. Пунктом 4 Постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначено,що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, і незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якшо доведе, що школи було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 рокучи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 рокуне означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Абз. 6 п. 7 зазначеної вище постанови додатково наголошує, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналогічні положення містяться у ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, де зазначено що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначене встановлює безумовний обовязок завдавача шкоди/страховика на відшкодування шкоди заподіяної в наслідок смерті потерпілого, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування неправомірною. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати які складаються із витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача та судового збору на користь держави.

Outcome: approved