Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Чернівецького районного суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 19.12.2014 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Барського районного суду Вінницької області від 09.12.2016 розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого на підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 17.11.2016 з відповідача повинні стягуватись аліменти на користь позивача на її утримання та на утримання сина. Факт заборгованості за аліментами підтверджується довідкою - розрахунком, яка видана Чернівецьким районним відділом виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 28.07.2017 за №1449/ 00-25. За період з 01.02.2017 по 01.08.2017 розмір пені позивачем визначений у сумі 3808 грн. 48 коп., а саме: за лютий 738,64 грн., за березень 114,08 грн., за квітень 110,64, за травень 114,08 грн., за червень 110,64 грн., за липень 114,08 грн., а також за лютий 1002,68 грн., за березень 155 грн., за квітень 150 грн., за травень 155 грн., за червень 150 грн., за липень 155 грн. відповідно. Відтак, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на її користь на утримання дитини - [PERSON], а також на її утримання у розмірі 4480 грн. 30 коп. та 6080 грн. 65 коп. відповідно. Також просить стягнути пеню по сплаті аліментів у розмірі 3808 грн. 48 коп. та витрати за надання юридичної допомоги Позивач в судове засідання не з'явилась, на адресу Чернівецького районного суду від неї надійшла письмова заява, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити, справу просить розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у поновному обсязі в задоволені заявлених позивачем вимог, до заяви долучив документи про сплату аліментів (копії чеків ПриватБанку) та розрахунки, які проведені Чернівецьким районним відділом виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області станом на 14.12.2017, справу просить розглянути без його участі. Сторони скористались наданим їм ч. 3 ст. 211 ЦПК України правом на подання клопотань про розгляд справи за їх відсутності, відтак, суд розглядає справу по наявних у ній доказах. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 09.12.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.08.2015 виконавчим комітетом Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 17.11.2016 із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 368,40 грн. щомісячно, починаючи з 26.07.2016 і до повноліття дитини, а також на утримання позивача - [PERSON], в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26.07.2016 і до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO] Згідно розрахунку, зробленого Чернівецьким районним відділом державної виконавчої служби, станом на 01.08.2017 борг по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №125/1386/16-ц від 06.12.2016, виданого Барським районним судом Вінницької області, становить 6080,65 грн. (В/П №53123631) та 4480,30 грн. (В/П №53124220) відповідно, які позивач просить стягнути з відповідача. Однак, як вбачається з розрахунку Чернівецького районного відділу державної виконавчої служби, який долучено до матеріалів справи відповідачем, станом на 01.08.2017 борг по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №125/1386/16-ц від 06.12.2016, виданого Барським районним судом Вінницької області, становить 3984,76 грн. (В/П №53123631) та 1729,87грн. (В/П №53124220) відповідно Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також зобов'язаний повідомити про нього стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом. Діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України. Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України). Оскільки заборгованість по аліментам виникла при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів та повинна стягуватися державним виконавцем в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення. Інакше це суперечитиме законодавчо встановленій обов'язковості судових рішень. Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованих до стягнення аліментів фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості. Ураховуючи те, що вимога позивача стосується стягнення заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку з їх стягненням за рішенням суду, у задоволені позову у цій частині необхідно відмовити. За правилами ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованність утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У справі № 6-94цс15 Верховний суд України у постанові від 01 липня 2015 року висловив наступну правову позицію: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується. Як вбачається із наданих відповідачем розрахунків, зроблених Чернівецьким районним відділом державної виконавчої служби, станом на 14.12.2017 борг по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №125/1386/16-ц від 06.12.2016, виданого Барським районним судом Вінницької області, становить 3984,76 грн. (В/П №53123631) та 1729,87 грн. (В/П №53124220) відповідно. При цьому суд зазначає, що позивачем долучено до матерів справи виписку по її рахунку, надану ПАТ "Приватбанк" з 10.02.2017 по 18.07.2017, з якої вбачаються щомісячні проплати, які здійснювались [PERSON] за вказаний період, що додатково також підтверджується копіями чеків ПАТ "Приватбанк" про переказ готівки, які долучені відповідачем до матеріалів справи. Зокрема, відбувалась проплата: 07.03.2017 - 370,14грн. та 30,84грн., 06.04.2017 - 370,14грн. та 30,84грн.; 04.05.2017-370,14грн. та 30,84грн.; 06.06.2017- 370,14грн. та 500,48грн.; 06.07.2017 - 370,14грн. та 500,48грн.; 03.08.2017-370,14грн. та 500,48грн.; 05.09.2017-370,14грн. та 500,48грн.; 09.10.2017 - 500грн. та 500грн.; 06.11.2017-500,48грн. та 500,48грн.; 07.12.2017 - 1000,97грн. та 1000,97грн. Оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення сплати аліментів за період лютий-липень 2017 року, яка обчислена із суми заборгованості 6080,65грн. та 4480,30грн., розмір якої не підтверджено під час розгляду справи, а навпаки спростовано належними та допустимими доказами, відтак, суд вважає за доцільне здійснити перерахунок пені за заявлений позивачем період - лютий-липень 2017, з суми заборгованості 1729,87грн. та 3984,76грн. При цьому, суд зазначає про безпідставне обчислення позивачем пені за лютий місяць із суми заборгованості, яка утворилась з 26.07.2016 по лютий місяць 2017 в розмірі 2638,30грн. та 3580,65грн., оскільки як вже зазначалось вище, нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Відтак, що розмір пені за прострочення сплати аліментів у період з 01.02.2017 по 01.08.2017 на утримання дитини складає: за лютий 2017 року - 103,15 грн. (368,40грн.*1%*28=103,15), за період з березня по серпень 2017 року заборгованість відсутня, відтак, пеня не нараховується. Що стосується розміру пені за прострочення сплати аліментів у період з 01.02.2017 по 01.08.2017 на утримання позивача, то вона складає: за лютий 2017 року 140грн. (500 грн.*1%*28=140); за березень 2017 року 145,44грн. (469,16 грн.*1%*31=145,44), за квітень 2017 року 140,75грн. (469,16 грн.*1%*30=140,75), за травень 2017 року 145,44грн. (469,16 грн.*1%*31=145,44), за період з червня по серпень заборгованість відсутня, відтак, пеня не нараховується. З огляду на вищенаведене, та враховуючи положення ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2017 по 01.08.2017 у розмірі 674грн. 78коп. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із положеннями ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, належать: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. В ст. 30 зазначено, що під гонораром розуміють форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру за №236 від 22.06.2017 та розрахунок гонорару по цивільній справі. Однак, позивачем не було надано суду самого ордеру адвоката, про який зазначалося у додатках до позовної заяви. Із розрахунку адвоката за фактично виконану роботу вбачається, що адвокатом виконана робота з консультації позивача, вивчення матеріалів для написання позовної заяви та її безпосереднє написання, однак в матеріалах справи відсутній ордер адвоката. У додатках до позовної заяви позивачем було зазначено заявку та ордер, однак під час отримання кореспонденції, надісланої позивачем, було виявлено невідповідність змісту додатків до позовної заяви фактичній наявності документів, а саме актом від 13.11.2017 № 14 було виявлено відсутність «заявки, ордера, копії витягу». Супровідним листом від 13.11.2017 за №150/679/17/2545/2017 [PERSON] було надіслано копію зазначеного акту про отримання справи №150/679/17 з відсутністю додатків. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial