Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , СК «Саламандра-України», [PERSON] , АТ «Страхова група «ТАС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , про стягнення солідарно з [PERSON] , СК «Саламандра-Україна» [PERSON] та АТ «Страхова група «ТАС» заподіяної матеріальної шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки у розмірі 71 956, 65 грн., компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., судових витрат у вигляді судового збору у сумі 1 019, 66 грн., витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 900 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., що всього становить 7 919, 66 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 26 вересня 2014 року близько 16.00 на перехресті вул..Фрунзе та вул.Київське Шосе в м.Полтава [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Oktavia F-5, допустив зіткнення з автомобілем Volvo ХС -60 під керуванням [PERSON] , з послідуючим зіткненням Volvo ХС-60 з автомобілем ВАЗ -2109 під його керуванням, з послідуючим зіткненням автомобіля ВАЗ-2109 з автобусом Рута під керуванням [PERSON] . За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 12014170010000547, в межах якого проведено ряд експертиз. Внаслідок зіткнення його автомобіль марки ВАЗ 2109, д.н.з [NUMBER] , отримав механічних пошкоджень, згідно авто товарознавчого дослідження від 23.01.2015 року відновлення даного автомобіля є економічно не доцільним, величина матеріальних збитків, завданих його автомобілю становить 2 585, 21 дол.США, що на момент ДТП, тобто на 26.09.2014 року становить 33 372 грн., а на момент звернення до суду з позовом 69 851 грн. 85 коп. Також він отримав тілесні ушкодження, матеріальна шкода, пов`язана із його лікуванням становить 933 грн. 80 коп., ним понесено витрати на діагностику 1180 грн. Зазначив, що у зв`язку із втратою автомобіля внаслідок його пошкодження, емоційних страждань, яких він зазнав, йому спричинено моральної шкоди у сумі 30 000 грн. Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року відкрито провадження по справі. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2017 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (том 1 а.с.251-254). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 33 372 грн. матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, судові витрати у сумі 3 771 грн. 26 коп., а всього 40 143 грн. 26 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (том 2 а.с.116-121). Додатковим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 1 180 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, всього стягненню підлягає 41 3232 грн. 26 коп. (том 2 а.с.151). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року, вірно зазначено відповідача - [PERSON] (а.с.152 том 2). Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2017 року, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року і додаткове рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с.199-204). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2019 року справу передано до провадження судді Савченко Л.І. , ухвалою суду від 22 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду. Від відповідача ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування останній прохав відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги в порядку ст.ст.29, 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не доведені. Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження транспортний засіб ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , визнано фізично знищеним, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу значно перевищує вартість вказаного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до і після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію. Оскільки у Висновку експертного авто товарознавчого дослідження не було проведено належного дослідження та не визначено вартість транспортного засобу після ДТП, є незрозумілим яку ж саме різницю та який розмір страхового відшкодування він повинен сплачувати. Таким чином, позивач не довів розмір завданої йому шкоди. Крім того, [PERSON] пропустив визначений Законом строк звернення із заявою про страхове відшкодування. ДТП мала місце 26.09.2014, повідомлення про ДТП ним було подано 29.09.2014 року, тобто вчасно. Разом з тим, заява про страхове відшкодування подана 11.05.2016 року. У здійсненні страхового відшкодування може бути відмовлено, якщо особа не подала заяву протягом 1 року, якщо шкода завдана майну потерпілого, протягом 3 років, якщо шкода завдана здоров`ю та життю потерпілого. В цій частині позову прохав відмовити (том 2 а.с.227-234). Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив, в якому проти позову заперечував, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні дані щодо вартості автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак [NUMBER] , після ДТП. Різницю між вартістю т/з до та після події не встановлено. Також матеріали справи не містять рішень суду про встановлення його вини. Вважає, що порушення ПДР було в діях [PERSON] , він же не мав технічної можливості зупинити автомобіль. Вважає, що він не може виступати належним відповідачем та бути зобов`язаним за шкоду завдану [PERSON] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком [PERSON] був ПрАТ «СГ «ТАС», а відтак саме страховик повинен відповідати за завдану шкоду (том 3 а.с.47-49). Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому вона прохала у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, надав вказівки, які є обов`язковими до виконання. У висновку авто товарознавчого дослідження відсутні дані щодо обґрунтування вартості автомобіля ВАЗ 2109 після ДТП, а тому без залучення спеціаліста-оцінювача ці збитки визначити не можливо. Оскільки автомобіль ВАЗ 2109 не є в доступі відповідача [PERSON] , то надати висновок про оцінку майна у нього немає можливості. Крім того, в діях [PERSON] відсутня вина у вчиненні ДТП, вважає, що винним у ДТП є [PERSON] , а тому шкода повинна відшкодовуватися за рахунок [PERSON] та СК АТ «Страхова група «ТАС». Також вважає, що завдана шкода має бути стягнута із страхової компанії в межах ліміту відповідальності, оскільки [PERSON] своєчасно повідомив про подію (том 3 а.с.73-80). Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заперечення на відзив відповідача [PERSON] , в яких вказав, що твердження [PERSON] у відзиві на позов щодо вини [PERSON] є необгрунтвоаними та недоведеними. Вважає, що саме [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем [PERSON] . Вважає, заподіяну шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія, оскільки цивільна відповідальність власника була застрахована (том 3 а.с.102-104). Від представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Ван Клік» ( переіменовано з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна») Терзі О.С. надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких останній зазначив, що ПАТ «СК «Саламандра -Україна» змінило найменування на ПАТ «СК «ВанКлік». Також вказав, що представником відповідача [PERSON] помилково тлумачаться норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та невірно трактується правова позиція Верховного Суду щодо обов`язку ПрАТ «СК «Ван Клік» відшкодовувати шкоду. Для отримання страхового відшкодування позивач повинен був протягом 30днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подати страховику заяву про страхове відшкодування, відповідно до до п.35.1 ст. 35 Закону. Подія сталася 26.09.2015 року, заяву про подію подано 29.09.2015 року, а заяву про страхове відшкодування подано 11.05.2016 року. Відповідно до п.37.1.4 ст. 37 Закону підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви протягом одного року, якщо шкода заподіяна майну, та протягом трьох років, якщо шкода заподіяна життю та здоров`ю. Таким чином, [PERSON] своє право на отримання страхового відшкодування не реалізував, а тому має право просити стягнути завдану шкоду із [PERSON] . Також представником [PERSON] робиться помилкове посилання, що останній відповідає за шкоду, завдану внаслідок його вини, оскільки шкода завдана власником джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини (том 3 а.с.125-130). Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на письмові пояснення щодо відзиву, в яких вказано, що позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги про відшкодування шкоди позивач повинен пред`являти до страховика, адже покладення обов`язку відшкодування шкоди на страхувальника в межах суми страхового відшкодування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також вважає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини, а тому твердження представника [PERSON] в цій частині є хибними (том 3 а.с.174-176). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, своїм правом на заявлення клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи не скористався. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті Судова влада (а.с.34 том 3), довірив представництво своїх інтересів представнику. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, прохала в його задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві. Представник ПАТ «СК «Ван Клік» (ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна») Терзя О.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, довірив представництво своїх інтересів представнику. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях. Представник АТ «Страхова Група «ТАС» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (том 2 а.с.219, том 3 а.с.13, 40, 196), про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (том 2 а.с.223, том 3 а.с.93, 194), про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (том 2 а.с.220, том 3 а.с.94,96, 195), про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволенню позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року у м.Полтаві на перехресті вул. Фрунзе з вул.Київське Шосе автомобіль марки Skoda Oktavia F-5, н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , рухаючись по вул. Фрунзе і виконуючи маневр лівого повороту на вул..Київське шосе в напрямку вул.Грушевського зіткнувся з автомобілем Volvo ХС-60, н.з. [NUMBER] , що рухався по вул.Фрунзе у зустрічному напрямку під керуванням [PERSON] Після цього автомобіль Volvo ХС-60, н.з. [NUMBER] , зіткнувся з автомобілем ВАЗ-2109, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який знаходився у нерухомому стані перед перехрестям вул.Київське Шосе з вул.Фрунзе на вимогу червоного сигналу світлофора. Після зіткнення цих транспортних засобів автомобіль ВАЗ -2109 зіткнувся із автобусом Рута, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився у сусідній смузі. Власником автомобіля марки Volvo ХС-60, н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що слідує із відомостей про ДТП сформованих АІПС ДТП ( том 1 а.с.52-53), а власником автомобіля марки ВАЗ -2109, н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що слідує із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.9 том 1). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Skoda Oktavia F-5, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна» (після перейменування ПрАТ « Страхова компанія «Ван Клік»), що вбачається із Поліса № АІ/6263009 від 09.01.2014 року , строком дії з 11.01.2014 по 10.01.2015 року (том 1 а.с.139). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volvo ХС-60, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована у АТ «Страхова група «ТАС», що слідує із Полісу № АС /9635891 від 24.01.2014 року строком дії з 29.01.2014 року по 28.01.2015 року (а.с.52 том 3). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] вину у вчиненому ДТП не визнають, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014170010000547 на час розгляду справи не закінчене, винна особа у вказаній ДТП не встановлена. В ході проведення кримінального провадження було проведено ряд авто технічних експертиз, в тому числі судова авто технічна експертиза, експертиза відео-, звукозапису та фототехнічна № 4861/4862/4863 від 30.06.2015, авто технічна експертиза № 909 від 30.10.2015 року, де експертами надано декілька висновків про наявність в діях обох водіїв транспортних засобів Volvo ХС-60 та Skoda Oktavia F-5, [PERSON] та [PERSON] відповідно, порушень правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з даним ДТП, та висновки про неможливість встановити причинний зв`язок між діями водіїв та наслідками ДТП (том 1 а.с.198-247). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 070115 від 23 січня 2015 року (а.с.15-28 том 1) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2109, н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП з технічної точки зори становить 33 372 грн. , що еквівалентно за встановленим НБУ станом на 26 вересня 2014 року курсом гривні до долара США 2 585, 21 долар США. Також встановлено, що проводити відновлювальний ремонт автомобіля економічно недоцільно, так як він знищений. Вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу перевищує вартість автомобіля на час ДТП, тому експерт визначив вартість матеріального збитку за ціною, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження 33 372 грн. Також судом встановлено, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою [PERSON] завдано тілесних ушкоджень, а саме закритий перелом ХІ ребра зліва, забій лівого кульшового суглоба, що зумовило понесення ним витрат на діагностику у сумі 1180 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.13 том 1 ) та довідкою від 23.01.2015 за № 171 (а.с.14 том 1). Судом також встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» змінило найменування на ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» (том 3 а.с.131-138). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1188 ЦК України встановлено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. За загальним правилом, закріпленим у статті 451 ЦК України, у разі неподільності предмета зобов`язання виникає солідарний обов`язок. Виходячи з положень статті 1188 ЦК України у взаємозв`язку із статтею 451 ЦК України, особи, які спільно завдали шкоди і визначити їх ступінь участі у завданні шкоди неможливо, є солідарними боржниками перед потерпілою особою. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за цільовим призначенням), а також при мимовільному проявлення шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Аналіз положень статті 1187 ЦК України дає підстави вважати, що особа є такою, що здійснює діяльність, пов`язану з використанням джерела підвищеної небезпеки, якщо у момент завдання шкоди вона використовує такий об`єкт за призначенням. Встановлено, що автомобіль ВАЗ 2109, під керуванням [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у нерухомому стані перед перехрестям вул.Київське Шосе та вул.Фрунзе у м.Полтаві на вимогу червоного сигналу світлофора, тобто діяльність з використання транспортного засобу безпосередньо у цей момент не здійснював. Таким чином, [PERSON] у момент дорожньої-транспортної пригоди не був особою, діяльність якої пов`язана із експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, а тому завдана йому шкода відшкодовуються відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України. Таким чином, заподіяна шкода [PERSON] підлягає відшкодуванню особами, які експлуатували транспортні засоби Skoda Oktavia F-5, н.з. [NUMBER] , та Volvo ХС -60 , н.з. [NUMBER] , і спільно завдали шкоду, незалежно від наявності їхньої вини. За результатами системного аналізу статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України встановлено, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Отже, оскільки обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, повинно вирішуватись залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода, на думку суду, підлягає відшкодуванню страховиком у межах страхового відшкодування, передбаченого договором страхування. А у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. У такому випадку правовий інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов`язковість якого встановлена законом. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volvo ХС-60, н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована у АТ «Страхова група «ТАС», а водія автомобіля марки Skoda Oktavia F-5, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна» (після перейменування ПрАТ « Страхова компанія «Ван Клік»), спричинена позивачу шкода підлягає стягненню із зазначених страховиків. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Порядок визначення розміру відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 28 даного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана , в тому числі, із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі статтею 30 цього Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних щодо вартості автомобіля ВАЗ 2109, н.з. [NUMBER] , після дорожньо-транспортної пригоди, а після роз`яснення судом позивачу права на заявлення клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи з цього питання, останній ним не скористався, будучи повідомленим про наслідки не встановлення вартості автомобіля, суд приходить до висновку про неможливість встановити різницю між вартістю транспортного засобу до та після події, що є обов`язковим для вірного застосування положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, визначити розмір відшкодування, на яке [PERSON] має право відповідно до зазначеного Закону не представилося можливим, а тому у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 69 851 грн. 85 коп. (завданої його майну) суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, [PERSON] не має права на відшкодування шкоди заподіяної майну з відповідача ПрАТ «Страхової компанії «Саламандра - Україна», оскільки звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування 11.05.2016 року, тоді як ДТП сталася 26.09.2014 року, а згідно п.37.1.4 ст. 37 Закону неподання заяви про страхове відшкодування протягом одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Також не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування 933 грн., пов`язаних із лікуванням, так як їх понесення не підтверджено матеріалами справи. Позовні вимоги про відшкодування витрат на діагностику у сумі 1180 грн. підлягають частковому задоволенню та стягненню солідарно із ПрАТ « Страхова компанія «Ван Клік» (до перейменування Страхова компанія «Саламандра - Україна») та АТ «Страхова Група «ТАС», виходячи з наступного. Позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про подію 29.09.2019 (том 1 а.с.10-11). В цей же день про подію повідомлено Страхову групу ТАС [PERSON] (а.с.105 том 3). Заяву про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» позивачем подано 11.05.2016 (а.с.118-119 том 1), а до ПрАТ «СГ «ТАС» - 29.09.2014 (а.с.48 том 1 ). Відповідно до п.33.1.4 Закону особа у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, повинна письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Даний обов`язок позивачем виконаний. Згідно п.37.1.4 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. Згідно п.24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Таким чином, витрати на діагностику у сумі 1180 грн. (а.с.13 том 1) є шкодою, пов`язаною із лікуванням, а отже шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого. Враховуючи, що позивачем заяву про страхове відшкодування подано не пізніше трьох років, тому підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування в цій частині, у зв`язку із пропуском строк подачі заяви про страхове відшкодування, не вбачається. Суд вважає, що з відповідачів Страхової компанії «Саламандра - Україна» (переіменовано на ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік») та Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» підлягає стягненню моральна шкода у сумі 5 000 грн., виходячи з наступного. Відповідно до Полісів № АІ/6263009 від 09.01.2014 року та Полісу № АС /9635891 від 24.01.2014 року страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 грн. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ст. 261 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Встановлено, що [PERSON] було заподіяно тілесних ушкоджень, що слідує з довідки 4 міської клінічної лікарні від 23.01.2015 за № 171 (а.с.14 том 1). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я. Порядок відшкодування шкоди визначений у ст.ст. 1187, 1188 ЦК України. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що моральні страждання позивач поніс внаслідок завдання шкоди його здоров`ю, яка йому спричинена внаслідок дорожньо-транспортну пригоду. Позивач зазнав емоційних страждань, вимушений був лікуватися та відновлювати своє здоров`я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину страждань, емоційних переживань, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача, а також відсутність його вини у ДТП. Тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачів ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» (переіменовано з Страхової компанії «Саламандра - Україна») та Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь позивача солідарно 5 000 грн. моральної шкоди, що не суперечить ст. 26-1 Закону. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує 475 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам (судовий збір 1019,66 грн., (а.с.1), витрати на авто товарознавче дослідження 900 грн. (а.с.28), витрати на правову допомогу у сумі 6 000 грн. (а.с.248).

Outcome: partial