Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право корристування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що є власником вказаного будинку, який належить йому на підставі договру дарування від 31.12.2003 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (відповідачем). Вказує, що відповідач добровільно зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку в будинку не виконав, в будинку не проживає вже більше 16 років, що стверджується свідченнями сусдів та актом обстеження. Вимоги мотивує тим, що прописка відповідача є перешкодою у користуванні та розпорядженні житлом на власний розсуд, у зв`язку з чим, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 21.04.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив справу до судового розгляду без повідомленням сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Повідомлений про виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України 21.04.2021 року (відповідно приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України), тому вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, за наявними доказами та матеріалами у справі. Суд проводитьзаочний розгляд справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України) та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, щозгідно копії витягу 4170103 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2004 року, виданого Свалявським державним підприємством технічної інвентаризації по Свалявському району на підставі договору дарування ВВА 705273 від 31.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявського державної нотаріальної контори Гуледза С.М. - [PERSON] (позивачу) на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно інформації, наданої на судовий запит, начальником відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області та головою Полянської сілської ради щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.01.1989 року. З акту обстеження від 04 березня 2021 року, складеного комісією виконавчого комітету Полянської сільської ради в присутності двох свідків-сусідів [PERSON] , [PERSON] вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак в будинку не проживає на протязі більше шістнадцяти років. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Суд ураховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав: "під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (у відповідності п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Судом встановлено, що на підставі договору дарування ВВА 705273 від 31 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявського державної нотаріальної контори Гуледза С.М. - [PERSON] (відповідач) передав безплатно (подарував) [PERSON] (позивачу) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та право власності на будинок у [PERSON] виникає з моменту нотаріального посвідчення даного договору. Тобто суд встановив, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб відбулося відчуження майна [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених та перевірених в судовому засіданні доказах, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт припинення права власності [PERSON] на майно (житловий будинок в [ADDRESS] ), яке за законом не належить останньому, зважаючи на те, що відповідач добровільно і самостійно зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованними та підставними. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 908 грн. (кватанція №3690510045 від 05 березня 2021 року). Отже, судовий збір слід стягнути з відповідача. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved