Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Чернівецька міська рада, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Просили знести самочинно збудоване нерухоме майно, яке розташоване на прибудинковій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок розміром 11, 49 м. х 5, 10 м., який складається з двох кімнат, загальною площею - 29, 5 кв. м.; коридору - 6, 0 кв. м.; кухні - 7, 8 кв. м.; суміщеного санвузла - 6, 1 кв. м.; підвалу - 4, 7 кв. м., загальною площею 57, 0 кв. м., літ. «К» та гараж, загальною площею 17, 0 кв. м., літера «Ж». Обгрунтовують позовні вимоги тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та користувачами прибудинкової земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідач є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] цього ж будинку. Відповідач здійснив самовільне будівництво житлового будинку літ. «К» розміром 11,49 м. х 5,10 м, літ. «К» та гаражу літ. «Ж». Позивачі, як співвласники квартири [ADDRESS] та користувачі прибудинкової земельної ділянки не надавали відповідачу будь-яку згоду на проведення такого будівництва. Відповідач самовільно зайняв прибудинкову земельну ділянку, звів додаткові будівлі, які створюють позивачам перешкоди у користуванні прибудинковою територією будинку та порушуються їх права відповідно ст.42 Земельного кодексу України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2019 року залишено позов без руху. На виконання ухвали від 23 січня 2019 року позивачами подано нову редакцію позову із змінами та доповненнями, оригінали квитанцій про сплату судового збору та інші докази. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 лютого 2019 року відкрито провадження за даним позовом. 26 лютого 2019 року третьою особою - Чернівецькою міською радою подано пояснення на позов, в яких вважають, що позов не підлягає до задоволення та просили розглядати справу у їх відсутність. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 р. задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2008 року про визнання права власності на самочинно зведені житловий будинок та гараж, що розташовані на [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] звернулась до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради з проханням про знесення самочинного будівництва та відновлення попереднього стану земельної ділянки. Було надано відповідь заявниці, що рішення Апеляційного суду Чернівецької області не містить вимог до Чернівецької міської ради про знесення самовільного будівництва або відновлення до попереднього стану земельної ділянки, представник Чернівецької міської ради не має повноважень представляти інтереси окремих членів територіальної громади, тому здійснювати дії в інтересах заявниці не має права. Зважаючи на наявність державної реєстрації об'єкта нерухомого майна у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відсутні підстави для вирішення питання про вжиття заходів щодо знесення житлового будинку літ. «К»та гаража літ.«Ж»по [ADDRESS] . Роз'яснено [PERSON] її право на подачу заяви про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015 р., після скасування якої, право на звернення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а в разі необхідності до суду, про знесення самочинного будівництва. 12 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що 21 листопада 1983 р. [PERSON] подарувала йому 19/100 часток житлового будинку літ.«А» з відповідною часткою надвірних будівель ( сарай, літ.«Б», сарай літ. «В», «Г», сарай літ.«Д», вбиральня літ.«Ж», криниця №1), розташовані на земельній ділянці розміром 1032 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 20 серпня 2007 р. [PERSON] подарувала [PERSON] 49/100 житлового будинку літ. «А» , сарай літ.«Б», сарай літ.«В», сарай літ. «Г», сарай літ.«Д», вбиральня літ«.Е», сарай літ.«З», вбиральня літ.«Н», криниця №1. Вважає, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою в пропорційному розмірі 68/100 часток. Побудований гараж 17 кв.м. ніяким чином не може ущемлювати права позивачів. Оскільки подарована частина будинку перебувала в аварійному стані, разом з дружиною та [PERSON] вирішили збудувати новий будинок, площею, не більше ніж сарай, подарований йому попередньо за двома договорами. Самочинно збудований будинок та гараж, згідно технічного заключення та висновків всіх необхідних служб, придатні для експлуатації і зараз вони виконують процедуру - здачу будинку в експлуатацію і укладення договору оренди земельної ділянки для користування. Впродовж 20 років позивачі ніяких претензій не пред`являли. Вважає, що позивачі не надали суду доказів, щодо права власності на земельну ділянку, на землекористування або на оренду землі. Процедура оформлення права власності на землю чи оренду земельної ділянки, здачу самочинного будинку та гаражу в експлуатацію триває. 16 вересня 2019 року в підготовчому судовому засіданні адвокат Корнієнко В.М., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надав суду нову редакцію позовної заяви до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивачів: Чернівецька міська рада, Державний реєстратор Карвацька Г.Ф. Комунальнного підприємства «Чернівецьке обласне бюро технічної інвентаризації», в якій просили знести самочинно збудоване нерухоме майно, яке розташовано на прибудинковій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме : житловий будинок, літера «К», загальною площею 57,0 кв.м, розміром 11,49м x 5,10м., який складається із двох кімнат, площею - 29,5 кв.м, коридору - 6,0 кв.м.; кухні - 7,8 кв. м; суміщеного санвузла - 6,1 кв. м.; підвалу - 4,7 кв.м.; гараж, літера «Ж», загальною площею 17,0 кв.м. та скасувати державну реєстрацію права власності, яка була здійснена 18 серпня 2008 р. державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. Комунального підприємства «Чернівецьке обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення від 24 березня 2008 р. Шевченківського районного суду м. Чернівці на житловий будинок літера «К», загальною площею 57,0 кв.м, житловою площею - 29,5 кв.м., гараж літера «Ж», загальною площею 17,0 кв.м., які розташовані за адресою по [ADDRESS] та входять до складу 68/100 ідеальної частки будинковолодіння за порядковим номером об`єкту нерухомого майна 19859526, дата прийняття рішення 18 серпня 2008р., дата занесення запису до Реєстру прав 18 серпня 2008 року, номер запису 1445. 11 жовтня 2019 року від представника третьої особи - Чернівецької міської ради надійшли пояснення, які аналогічні попереднім поясненням від 26 лютого 2019 р. Доповнено, що у наданих позивачами матеріалах відсутні будь-які відомості, які свідчили б про використання наданого їм права на звернення із заявою до державного реєстратора або винесення державним реєстратором відмови в державній реєстрації прав, а тому позивачами не використано їх право щодо подачі до відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради заяви про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] . 15 жовтня 2019 року від начальника Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації надійшла заява в якій зазначено, що державні реєстратори Чернівецького КОБТІ діяли на підставі наказу Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно". Починаючи з 30 грудня 2012 р. Чернівецьким КОБТІ припинена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, також з 30 грудня 2012 р. Чернівецькому КОБТІ припинений доступ до реєстру прав власності на нерухоме майно. В період з грудня 2012 по березень 2013 р. всі реєстратори Чернівецького КОБТІ були скорочені та звільненні, в тому числі державний реєстратор Карвацька Г.Ф. Починаючи з 01 січня 2013 р. доступ до Реєстру права власності на нерухоме майнонаданий державним реєстраторам Реєстраційної служби, державним реєстраторам відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління виконкому Чернівецької міської ради. 05 грудня 2019 року в підготовчому судовому засіданні адвокат Корнієнко В.М., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надав суду нову редакцію позовної заяви позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство «Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації» про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Посилаються в позові на те, що рішенням № 371 від 14 квітня 1954р. виконавчого комітету Чернівецької міської Ради депутатів трудящихся м. Чернівці «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу [ADDRESS] » було вирішено затвердити представлені бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель будівельного кварталу № 410 загальною площею - 177175 кв.м. та пропозиції комісії, зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу № 410 - 150152 кв.м. земельних площ, виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 3469 кв. метрів залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів даного будівельного кварталу, згідно додатку. Пунктом 76 Додатку встановлено - за будинком [ADDRESS] зареєструвати землекористувачам 1032 кв.м., залишити в тимчасовому користуванні землекористувачами - 422 кв.м. Рішенням № 1/4/4 від 19 лютого 1980р. Чернівецького міського виконавчого комітету народних депутатів було затверджено Акт від 31 січня 1980р. прийомки будинковолодіння [ADDRESS] , про прийняття в експлуатацію, яким також встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - 32/100 часток, а власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] - 68/100 часток. Вказують, що вони є співвласниками кв. [ADDRESS] та користувачами прибудинкової земельної ділянки, відповідач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] Будинок [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею - 0,1320 га., яка є власністю територіальної громади міста Чернівці, закріплена та використовується всіма співвласниками та мешканцями будинку з 1954р. Зазначають, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснили за власні грошові кошти подружжя самовільне будівництво на прибудинковій земельній ділянці за адресою [ADDRESS] житлового будинку розміром 11,49 м. х 5,10 м., який складається з 2-х кімнат загальною площею - 29,5 кв.м., коридору - 6,0 кв.м., кухні - 7,8 кв.м. суміщеного санвузла - 6,1 кв.м., підвалу - 4,7 кв.м., загальною площею 57,0 кв. м., літера «К»; гаражу, загальною площею 17,0 кв.м. літера «Ж». Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як співвласники квартири [ADDRESS] не надавали будь-яку згоду (в усній або письмовій формі) на проведення будь-яких будівельних робіт або будівництва вказаних об`єктів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р. (справа № 2-1214/08) позов [PERSON] було задоволено та визнано за [PERSON] право власності на будинок літ.«К», загальною площею 57,0 кв.м., житлової площею 29,5 кв.м., гараж літ. «Ж», загальною площею 17,0 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , що становить 68/100 ідеальної частки будинковолодіння. Отримавши рішення Шевченківскього районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р (справа № 2-1214/08) [PERSON] звернувся до державного реєстратора Карвацької Г.Ф. Комунального підприємства «Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації» для проведення правової та технічної реєстрації права власності на будинок літ. «К», загальною площею 57,0 кв.м., житлової площею 29,5 кв.м., гараж літ. «Ж», загальною площею 17,0 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , що становить 68/100 ідеальної частки будинковолодіння. 18 серпня 2008р. було здійснено державну реєстрацію права власності за порядковим номером об`єкта нерухомого майна 19859526, дата прийняття рішення 18 серпня 2008р., дата занесення запису до Реєстру прав 18 серпня 2008р. державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. Комунального підприємства «Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації». Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015р. було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р. скасовано, в позові [PERSON] до Чернівецької міської ради відмовлено. Також апеляційним судом Чернівецької області встановлено та підтверджено факт здійснення відповідачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , самочинне будівництво на прибудинковій земельній ділянці, яке порушує права та інтереси позивачів в частині належного та вільного використання прибудинкової земельної ділянки, розміщення на її території відповідних та необхідних споруд, які повинні забезпечувати належний соціально-побутовий та санітарно-гігієнічний рівень проживання всіх співвласників; отримавши рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані привести в попередній стан прибудинкову земельну ділянку, на якій самовільно збудували житловий будинок та гараж; наявність самовільного будівництва позбавляє позивачів права провести приватизацію прибудинкової земельної ділянки; відповідачі збільшили об`єм власного майна на земельній ділянці з метою отримати у приватну власність більшу частину прибудинкової земельної ділянки. Територіальна громада міста Чернівці є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . 21 липня 2017 р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради відмовлено позивачам в задоволенні їх заяви про знесення самочинного будівництва. Просили суд, знести самочинно збудоване нерухоме майно, яке розташоване на прибудковій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме : житловий будинок, літера «К», загальною площею 57,0 кв.м., розміром 11,49м x 5,10м., який складається із 2-х кімнат, площею - 29,5 кв.м, коридору - 6,0 кв.м.; кухні - 7,8 кв.м; суміщеного санвузла - 6,1 кв. м.; підвалу - 4,7 кв.м.; гараж, літера «Ж», загальною площею 17,0 кв.м. та скасувати державну реєстрацію права власності, яка була здійснена 18 серпня 2008 р. державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. Комунального підприємства «Чернівецьке обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення від 24 березня 2008 року Шевченківського районного суду м. Чернівці (справа №2-1214/08) на житловий будинок літера «К»,загальною площею 57,0 кв.м, житловою площею - 29,5 кв.м. гараж літера «Ж», загальною площею 17,0 кв.м., які розташовані за адресою по [ADDRESS] та входять до складу 68/100 ідеальної частки будинковолодіння за порядковим номером об`єкту нерухомого майна 19859526, дата прийняття рішення 18 серпня 2008р., дата занесення запису до Реєстру прав 18 серпня 2008 року, номер запису 1445. 19 грудня 2019 року начальник Чернівецького КОБТІ надав суду заяву аналогічного змісту заяві від 15 жовтня 2019 року та просив розглядати справу без участі представника Чернівецького КОБТІ, рішення прийняти на розсуд суду. 04 лютого 2020 року представник відповідача - Чернівецької міської ради після отримання позовної заяви позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у новій редакції, зазначає, що позовна заява не містить вимог до Чернівецької міської ради, позивачами не оспорюється будь-яких дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а тому вважає, що Чернівецька міська рада в даній справі є неналежним відповідачем. Разом з тим, враховуючи рішення апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015 р. у справі 2-1214/08 та у випадку встановлення порушення прав позивачів, проти задоволення позовних вимог не заперечує. 14 лютого 2020 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що позовні вимоги не можуть бути задоволені. Зазначає, що у квітні 1975 р. [PERSON] купив 27/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] і цьому ж році переобладнав нежитлове приміщення в житлову кімнату,розміром 8,7 кв.м., чим збільшив житлову площу на 5/100 часток домоволодіння, відбулася зміна дольової співучасті між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] стало належати 32/100 часток, а [PERSON] замість 73/100 стало належати 68/100 часток в домоволодінні. Після того, як [PERSON] став власником 68/100 часток, з метою покращення житлових умов ( аварійний стан будинку), на місці сарая літ. «Б» упродовж 10 років самочинно збудував житловий будинок і дійсно самовільно збудував цегляний гараж, але на місці «садового будинку» під літ. «В» ( ст.43 інвентарної справи). Для завершення будівництва був вимушений перебувати на заробітках за кордоном. Жодного звернення позивачів в органи державної влади щодо припинення будівництва не було. За власні кошти зробив новий колодязь, нову вигрібну яму, заасфальтував територію перед домом. Завжди погоджувався на приватизацію земельної ділянки сумісно із позивачами. Санітарні норми і правила архітектурних, містобудіваних та протипожежних вимог при будівництві та реконструкції ним дотримано. Добудова не порушує права позивачів та інших осіб. Добудовою житлового будинку не змінено частки в домоволодінні [ADDRESS] , за позивачами залишилось 32/100 часток в будинковолодінні, а отже не можуть бути порушені права позивачів при поділі земельної ділянки. Позивачі не надали доказів, які б свідчили про порушення їхніх прав. В 2015 році позивачам відмовлено в наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою, оскільки ними не було надано всіх необхідних документів, що вбачається із пояснювального листа від 08.06.2015 р. за підписом [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 р. встановлено, що посилання на рішення Чернівецького міськвиконкому від 14.10.1954 р. №315, згідно якого земельна ділянка, на якій розташоване будинковолодіння [ADDRESS] перебуває у позивачів та відповідачів у спільному користуванні, безпідставне, оскільки документ про це відсутній, і посилання необґрунтоване. Згідно вказаного рішення земельна ділянка закріплюється за будинком, і нікому із його власників, співвласників не виділялась. Тобто, правові підстави користування земельною ділянкою в усіх співвласників будинку [ADDRESS] , відсутні. Прав землекористувачів вони не набули, а тому не мають права звертатися з позовом до суду. Також заперечують проти скасування державної реєстрації права власності, оскільки у реєстратора існують договори дарування від 21.11.1983 р. та 20.08.2007 р. Просили суд відмовити у знесенні самочинно збудованого нерухомого майна та у скасуванні державної реєстрації права власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та представник всіх позивачів [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, з підстав вказаних у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Представник відповідача - Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, вважає, що Чернівецька міська рада є неналежним відповідачем, у випадку встановлення порушення прав позивачів, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство «Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, неодноразово на адресу суду надходили клопотання, просили розглядати справу у їх відсутність, вирішення позову залишив на розсуд суду. Заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Суд зауважує, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини. Судом встановлено, що рішенням № 371 від 14 квітня 1954р. виконавчого комітету Чернівецької міської Ради депутатів трудящихся «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу № 40 в м. Чернівці» затверджено представлені бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель будівельного кварталу № 410 загальною площею - 177175 кв.м. та пропозиції комісії, зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу № 410 - 150152 кв.м. земельних площ, виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 3469 кв. метрів залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів даного будівельного кварталу, згідно додатку. Пунктом 76 Додатку, за будинком [ADDRESS] зареєструвати за землекористувачем 1032 кв.м., залишити в тимчасовому користуванні землекористувачам - 422 кв.м., що підтверджується архівним витягом з рішення ( т.1 а.с.21) . Рішенням № 1/4/4 від 19 лютого 1980р. Чернівецького міського виконавчого комітету народних депутатів було затверджено Акт прийомки будинковолодіння [ADDRESS] в експлуатацію, яким також встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - 32/100 часток, а власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] - 68/100 часток, що підтверджується актом від 31 січня 1980р. Також між даними співвласниками [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 20 жовтня 1983 року, згідно якого у користування [PERSON] відходить в житловому будинку літ. «А» повністю квартира [ADDRESS] , яка складається із коридора І-І пл.5.00 кв.м., І-2 кімнати пл. 15,30 кв.м., І-3 кімнати пл. 8,70 кв.м., І-4 кухні пл.10,60- кв.м., сарая літ. «В», «З», вбиральня літ. «И», а у користування [PERSON] відходить в житловому будинку літ. «А» повністю квартира [ADDRESS] , яка складається із: 2-1 веранди пл.5.00 кв.м., 2-2 веранди пл.3,20 кв.м., 2-3 кімнати пл. 9,90 кв.м., 2-4 коридора пл.5,30 кв.м., 2-5 кімнати пл.14,40 кв.м., 2-7 кімнати пл.10,60 кв.м., тамбур пл.2,20 кв.м., підвал, сарай літ. «Б», «Д», «Г», вбиральні літ. «Е». Співвласники користуються колодязем спільно (т.3 а.с. [ADDRESS] , який складається із трьох квартир, розташований на земельній ділянці, загальною площею - 0,1320 га., яка є власністю територіальної громади міста Чернівці, правовстановлюючі та правопосвідчуючі документи на земельну ділянку відсутні, цільове призначення землі житлової та громадської забудови, що підтверджується довідкою Чернівецького міського управління земельних ресурсів від 16.08.2007 р. (т.1 а.с.60). Співвласниками кв. [ADDRESS] на праві спільної часткової власності є [PERSON] (24/100) на підставі договору дарування від 09.10.1995 р. та свідоцтва про право на спадщину від 18.02.1991 р., [PERSON] ( 4/100) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.02.1991 р. та [PERSON] ( 4/100) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.02.1991 р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, договором дарування, витягом про реєстрацію (т.1 а.с. 23-26). Позивачка [PERSON] проживає та зареєстрована з доньками за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ( т.3 а.с.54). Відповідач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору дарування від 21 листопада 1983 року (19/100) та від 20 червня 2007 року (49/100), а всього йому належить 68/100 часток в будинковолодінні [ADDRESS] , що підтверджується договорами дарування та витягом з реєстру (т.1 а.с. 29-31). Відповідачка [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] яка проживає та зареєстрована разом з донькою та чоловіком в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ( т.3 а.с.56) В кв. [ADDRESS] цього будинку проживає та зареєстрована [PERSON] (т.3 а.с. 55). В лютому 2008 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до Чернівецької міської ради про визнання за ним права власності на самочинно зведені житловий будинок літ. «К» та гараж літ. «Ж». Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р. позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на будинок літ.«К», загальною площею 57,0 кв.м., житлової площею 29,5 кв.м., гараж літ. «Ж», загальною площею 17,0 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , що становить 68/100 ідеальної частки будинковолодіння. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р за [PERSON] 18.08.2008 р. зареєстровано право власності на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а.с.113-115). Державна реєстрація права власності за номером об`єкта нерухомого майна 19859526 здійснена державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. Комунального підприємства «Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації». Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015р. було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2008р. скасовано, в позові [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовлено. Також рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 вересня 2015 р. встановлено, що [PERSON] на місці сараїв літ. «Б», «Г», «Д» самочинно звів двокімнатний житловий будинок літ. «К», зовнішніми розмірами 11,49 м. х 6,10 м. та гараж літ. «Ж» площею 17 кв.м. , земельна ділянка для перебудови сараїв в житловий будинок [PERSON] не відводилась, дозвіл на право виконувати будівельні роботи чи належно затверджений проект йому не видавася. Тобто, вказане нерухоме майно є самочинним будівництвом. Згідно з вимогами статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. З урахуванням змісту вище наведеної правових норм вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Отже, за ст.376 ЦК України позов про знесення будівлі, яка зведена без належних документів, яка зведена з порушеннями встановлених державних норм та правил у галузі будівництва, а також з порушенням пожежних, санітарних норм, - може подати відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування, до повноважень яких віднесено здійснення контролю у цій галузі. Зваживши на те, що позивач не наділений такими повноваженнями, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для задоволення позову про знесення будівлі позивач зобов`язаний довести наявність порушення його прав, зокрема наявність перешкод, і у разі наявності порушення прав позивача - довести відсутність можливості усунення таких порушень у інший, менш радикальний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у постанові від 9 січня 2019 року у справі № 483/1700/15-ц, у постанові № 309/3989/14 від 31 січня 2019 року. Верховний Суд під час розгляду справ за позовами про знесення самочинно збудованого нерухомого майна викладені у відповідних постановах у справах: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14., за наслідками розгляду яких Верховний Суд сформулював такі правові висновки: - відповідно до вимог частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Європейській суд з прав людини по справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у листопаді 2016 р. зверталась до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради з проханням про знесення самочинного будівництва та відновлення попереднього стану земельної ділянки. У відповіді Виконавчого комітету Чернівецької міської ради заявниці зазначено, що рішення Апеляційного суду Чернівецької області не містить вимог про знесення самовільного будівництва або відновлення до попереднього стану земельної ділянки, у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відсутні підстави для вирішення питання про вжиття заходів щодо знесення житлового будинку та гаража, оскільки право власності на них зареєстровано. Роз'яснено її право на подачу заяви про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015 р., після скасування якої, право на звернення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а в разі необхідності до суду. ( т.1 а.с.43-44). Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Суд вважає, що позивачі не довели належними та допустимими доказами порушення їх прав як користувача земельної ділянки, оскільки земельна ділянка не передавалася у користування власників квартир будинку по [ADDRESS] , право користування на земельну ділянку не переходить, отже земельна ділянка, загальною площею - 0,1320 га., є власністю територіальної громади міста Чернівці, правовстановлюючі та правопосвідчуючі документи на земельну ділянку відсутні. Враховуючи, що власником земельної ділянки позов не пред'являвся, відповідач - Чернівецька міська рада не заперечувала проти позову тільки у випадку - встановлення судом порушення прав позивачів, однак суд такого порушення прав позивачів не вбачає. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, встановивши, що позивачами не надано доказів того, що самочинно споруджені житловий будинок та гараж порушує їх права та інтереси, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки захисту в судовому порядку з підстав, передбачених ст.376 ЦК України, підлягає лише тільки дійсне порушене право. Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, такі вимоги також не підлягають до задоволення. Відповідено до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 3 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності до ч.3. ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У відповідності до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради роз'яснено [PERSON] її право на подачу заяви про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015 р. ( т.1 а.с.43-44). Отже, позивачами не доведено належними та допустимими доказами щодо використання наданого їм права на звернення із заявою до державного реєстратора чи винесення державним реєстратором відмови в державній реєстрації прав, а відтак позивачами не використано їх право щодо подачі заяви про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 68/100 часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, п. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.152 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 376 ЦК України,

Outcome: dismissed