Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У поданій до суду заяві в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] орган опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її дітей та стягнути з неї аліменти на їх утримання у розмірі ? частини заробітку щомісячно на кожну дитину до виповнення ними повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що відповідач не виконує передбачених ст.150 Сімейного кодексу України обов'язків щодо виховання та розвитку своїх дітей - доньки [PERSON] 2005 року народження, яка з 11 лютого 2012 року навчається у КЗ "Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-2 ступенів" Рівненської обласної ради, та [PERSON] 2014 року народження, яка за розпорядженням голови Здолбунівської РДА Рівненської області від 15 серпня 2014 року влаштована у КЗ "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини". Доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтверджується висновком органу опіки та піклування. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю. Відповідач позовні вимоги щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей визнала та просить не позбавляти її батьківських прав, пояснюючи свою поведінку тим, що опинилася у складній життєвій ситуації. На даний час вона зрозуміла свою неправильну по відношенню до дітей поведінку і просить надати їй можливість виправитися. Заслухавши думку прокурора, пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дітей. Батько дітей [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO]. Відповідно до розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області №298 від 15 серпня 2014 року вирішено влаштувати малолітню дитину [PERSON] у КЗ "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради та за повідомленням указаного закладу мати відвідувала дитину лише один раз. Згідно довідки №376 від 11 вересня 2015 року малолітня [PERSON] з 11 лютого 2012 року навчається у КЗ "Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-2 ступенів" Рівненської обласної ради та за повідомленням указаного закладу не відвідувала та матеріальної допомоги не надавала, дитину на вихідні, святкові та канікулярні дні забирав додому батько, а після його смерті дядько дівчинки [PERSON] З наданої міським головою довідки-характеристики вбачається, що [PERSON] працює у приватного підприємця та зі слів сусідів остання іноді вживає алкогольні напої та буває у нетверезому стані. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку Здолбунівської РДА Рівненської області орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], який ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідач своїх дітей, які знаходяться у комунальних закладах, не відвідує та покладені на неї ст.150 СК України батьківські зобов'язання незважаючи на неодноразові попередження не виконує. З роз'яснень, які містяться в пунктах 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Доказів попередження відповідача про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків позивач не надав, акти обстеження умов проживання батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, відповідно до ч.5 ст.19 СК України не складав і думку малолітньої [PERSON] при звернення до суду орган опіки і піклування не вислухав, доводи відповідача про її складну життєву ситуацію належними доказами не спростував. За повідомленням КЗ "Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-2 ступенів" Рівненської обласної ради від 18 січня 2016 року [PERSON] у грудні 2015 року двічі відвідувала свою доньку [PERSON], що свідчить про намір відповідача змінити своє ставлення до дітей і виконувати батьківські обов'язки. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз'яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ч.3 ст.193 СК України). Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї відповідно до ст.245 СК України покладаються на адміністрацію цих закладів. Судом встановлено, що відповідач не надає комунальним закладам, в яких перебувають її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] кошти на їх утримання, що є підставою для стягнення аліментів. Вимоги сторони про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача є законними і передбачені ч.3 ст.183 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, офіційно працевлаштованою і отримує регулярний дохід, відсутність у відповідача інших дітей та стягнень з її доходу. Викладені обставини підтверджені доказами, дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення аліментів є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Позов до суду пред'явлений 28 жовтня 2015 року, а тому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. При постановлені рішення відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі наведеного, ст.ст.150, 164-166, 180-184, 193, 245 СК України,

Outcome: approved