Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області про поновлення його на посаді начальника групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що з 01.02.2008 року працював у відділі освіти на посаді начальника господарської групи. Відповідно до наказу №135-к від 19 березня 2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у відділі було проведено скорочення чисельності штату працівників групи технічного нагляду на 4,5 штатних посади, зокрема скорочена штатна посада начальника групи технічного нагляду - 1 ставка, спеціаліста по охороні праці - 0,5 ставки, економіста - 1 ставка, агента по постачанню - 0,5 ставки, кочегара річного - 1 ставка, спеціаліста по обслуговуванню комп"ютерної техніки - 0,5 ставки та одночасно цим же наказом у штатний розпис групи технічного нагляду відділу освіти введено посади: механіка - 1 ставка, провідного спеціаліста з кадрової політики - 0,5 ставки, енергоменеджера - 0,5 ставки та зобов"язано попередити працівників групи технічного нагляду про звільнення із займаних посад з 20.05.2015 року. При цьому йому відповідно до вимог чинного законодавства, при наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина - Павла,[INFO] та дочки - Марії, [INFO], не було запропоновано жодної посади із тих, які вводились у штат, незважаючи на те, що за час роботи у групі технічного нагляду він добросовісно виконував покладені на нього обов"язки, не мав жодних стягнень, зокрема посаду провідного спеціаліста по кадровій роботі, а призначено на вказану посаду людину з іншого структурного підрозділу, чим порушено його право на працю. Лише після того, як він заявив, що буде звертатись до суду за захистом порушених трудових прав, йому 21.05.2015 року було запропоновано працевлаштування на посаді вчителя початкових класів у Кологорівській ЗОШ І ступеня з неповним тижневим навантаженням 7 уроків із зарплатою 802,59 грн.. За вказаних обставин позивач вважає, що його було звільнено із займаної посади без додержання вимог ст.42 КЗпП України, а тому із посиланням на вимоги ст.ст. 42,232,233,235 КЗпП України, просив поновити його на посаді начальника групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області та стягнути із відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданнні позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правої допомоги - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити із підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача, відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області, за довіреністю [PERSON] та його керівник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили та подали письмове заперечення проти позову, в якому вказано, що при звільненні відповідача із займаної посади було дотримано вимоги чинного трудового законодавства, зокрема йому було запропоновано при звільненні посаду вчителя початкових класів(відповідно до диплому про освіту) Кологорівської ЗОШ І ступеня з неповним тижневим навантаженням, що відповідає вимогам закону. Заслухавши позивача, його представника, представників відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до наказу №22-к від 01.02.2008 року позивач був прийнятий на посаду начальника господарської групи відділу освіти(а.с.11). Наказом №135-к від 19 березня 2015 року було проведено скорочення штату працівників групи технічного нагляду на 4,5 штатних посади, зокрема скорочена штатна посада начальника групи технічного нагляду- 1 ставка, спеціаліста по охороні праці - 0,5 ставки, економіста - 1 ставка, агента по постачанню- 0,5 ставки, кочегара річного - 1 ставка, спеціаліста по обслуговуванню комп"ютерної техніки - 0,5 ставки та одночасно цим же наказом у штатний розпис групи технічного нагляду відділу освіти введено посади: механіка - 1 ставка, провідного спеціаліста з кадрової політики - 0,5 ставки, енергоменеджера - 0,5 ставки та зобов"язано попередити працівників групи технічного нагляду про звільнення із займаних посад з 20.05.2015 року(а.с.6). Наказом №59-к від 19.05.2015 року [PERSON] звільнено з посади начальника господарської групи відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області з 20.05.2015 року згідно із п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до матеріалів справи (а.с.4,5) позивачу [PERSON] 18.05.2015 року відповідачем поштою було направлено повідомлення про те, що йому пропонується вакантна посада вчителя початкових класів у Кологорівській ЗОШ І ступеня з неповним тижневим навантаженням(відповідно до його диплому про освіту) та вказане повідомлення він отримав 21.05.2015 року, що не заперечується сторонами. Наказом №30-к від 19.03.2015 року [PERSON]- методиста районного методичного кабінету було призначено на посаду провідного спеціаліста по кадровій роботі у групу технічного нагляду відділу освіти із 01.04.2015 року по сумісництву. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Пунктом 1 статті 40 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а п.2 цієї статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах1,2 і 6 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Разом з тим, законом встановлюються певні засади здійснення такого звільнення та гарантії для вивільнюваних працівників. Так статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Визначено перелік осіб, яким надається перевага при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. За змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України вбачається, що одночасно з попередженням про звільнення у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. З доводів відповідача вбачається, що позивачу [PERSON] було запропоновано вакантну посаду згідно диплому про освіту(вчителя початкових класів), однак ця пропозиція була зроблена не одночасно із попередженням про звільнення, а лише після видачі наказу про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (пропозиція від 18.05.2015 року, отримана позивачем 21.05.2015 року, а наказ про звільнення від 19.05.2015 року), що також підтверджено в судовому засіданні і не оспорюється відповідачем. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що позивачу у строки, встановлені чинним законодавством, було запропоновано інші вакансії, хоч такі були, про що свідчить наказ про №30-к від 19.03.2015 р. про призначення на посаду провідного спеціаліста по кадровій роботі працівника іншого відділу [PERSON] по сумісництву. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині поновлення на посаді підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно із абз.3 п.32 Постанови Пленуму ВС України №9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими абз.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки про середню заробітну плату від 20.05.2015 року, яка видана відділом освіти Жидачівської РДА Львівської області, середньомісячний заробіток позивача [PERSON] перед звільненням становив 2200,25 грн.. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Із врахуванням наведеного, одноденна заробітна плата становить 110,12 грн., а загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 30 робочих днів, сума середнього заробітку за цей час складає 3003,60 грн.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014р. "Про застосування судом законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (або загальною сумою). За таких обставин та відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно було стягнути судовий збір за задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі) та за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку).

Outcome: approved