Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків в сумі 6938 гривень та моральної шкоди в сумі 15000 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2014 року в період часу з 12.00 години до 13.00 години він здійснив заправку свого автомобіля ВАЗ-2107 державний номер [NUMBER] бензином марки А-92 на автозаправочній станції, в с. Кисличувата Томаківського району Дніпропетровської області, що належить відповідачу, тим самим уклали договір купівлі-продажу палива. Після того, використовуючи автомобіль за призначенням в роботі двигуна почалися перебої. Автомобіль почав заводитися після того, як нагріється при неодноразовому намаганні його завести, тобто тільки після його прогрівання. Автомобіль використовував в особистих цілях, щоб доїхати з дому до лікарні та з лікарні додому. Спочатку він не звернув особливої уваги на перебої в роботі двигуна автомобіля, так як вважав, що проблема почалася з карбюратором. 10.03.2014 року близько о 7.00 годині він знову приїхав на автозаправну станцію [PERSON] і уклав з ним договір на купівлю бензину марки А-92 вартістю 100 гривень. Факт придбання бензину у відповідача підтверджується розрахунковою квитанцією серія АЧАА № 589502 від 05.03.2014 року. Після заправки бензином 11.03.2014 року його автомобіля вже не міг заводитися, і він був змушений в Томаківську ЦРЛ йти пішки. Пробувши в лікарні тиждень, 19.03.2014 року з приводу несправностей його автомобіля він звернувся на станцію технічного обслуговування «[INFO]» ФОП [PERSON], що розташована на [ADDRESS]. При огляді на станції ТО двигуна його автомобіля виявилося, що в результаті використання неякісним пальним двигун автомобіля заклинило, а саме заклинило клапани в направляючих. На клапані і направляючих були виявлені фракції не згорівших домішок пального, внаслідок чого був пошкоджений поршень, шатун, клапани головки блоку і, як наслідок, двигун автомобіля повністю вийшов з ладу. 19.03.2014 року він звернувся до відповідача з претензією з приводу продажу неякісного пального, про що останній не заперечував по даному факту і навіть видав розписку від 19.03.2014 року, що він дійсно придбав на належній йому АЗС пальне А-92 і що після того у його автомобіля вийшов з ладу двигун. Відповідач пообіцяв йому, що повністю розрахується з ним за завдані збитки після того, як він йому надасть акт виконаних робіт з ремонту двигуна автомобіля. Після того, як його автомобіль відремонтували, він надав відповідачу акт виконаних робіт № 1 від 23.03.2014 року, що стосувався саме ремонту двигуна його автомобіля на суму 6738 гривень, однак [PERSON] відмовився сплачувати завдані збитки на вказану суму, мотивуючи тим, що вартість ремонту завищена і погоджується сплатити збитки, що не перевищують 2000 гривень. Однак, він з пропозицією не згоден, так як йому були спричинені матеріальні збитки саме на вказану в акті суму і навіть більше, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Таким чином, сума завданих йому матеріальних збитків складає загалом 6938 гривень, з яких 6738 гривень - ремонт двигуна автомобіля, 200 гривень - витрати за купівлю неякісного бензину у відповідача. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], щодо належного виконання вимог закону та умов договору, він поніс збитки майнового характеру. Тобто на проведення ремонтних робіт двигуна автомобіля ним було витрачено 6738 гривень, а за неякісний бензин він заплатив відповідачу 200 гривень. Також йому були спричинено моральну шкоду, розмір компенсації якої оцінює у 15000 гривень. Заподіяна йому моральна шкода виразилась у погіршенні стану здоров'я, яке обумовлено існуванням зазначених обставин. Він хворіє на цукровий діабет, гіпертонію, онкологію, ішемічну хворобу серця - кардіосклероз атеросклеротичний, тому йому вкрай не можна хвилюватися та нервувати. Позиція відповідача його дуже розхвилювала та рознервувала, підвищився в крові цукор, підвищився тиск і своїм вчинком [PERSON] поставив його в дуже скрутне фізичне, матеріальне та моральне становище. Оскільки стан його здоров'я значно погіршився, йому знову довелось звернутися в лікарню, де після обстеження було призначено додаткове лікування. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у випадках, якщо шкода заподіяна здоров'ю споживача. Він вважає, що погіршення стану його здоров'я є прямим наслідком неправомірних дій відповідача при неналежному виконанні ним договірних зобов'язань. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа мас право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення її прав, що укладається в щиросердечних стражданнях, які особа перетерпіла у зв'язку із протиправним поводженням у відношенні його самого, членів його родини або близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", вирішуючи справи про захист прав споживачів" суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів, під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб які мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість послуг, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги, а також відшкодування шкоди (збитків), завданих продукцією (послугою) неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач, на неодноразові виклики до суду не з?явився, натомість надіслав письмові заперечення проти позовних вимог, у яких зазначає, що посилання позивача, що з його вини із-за неякісного пального виникла несправність двигуна автомобіля, не грунтується на доказах, оскільки не доведено, що в період часу з 05.03.2014 року по 10.03.2014 року, мали місце факти заправки автомобіля тільки лише на АЗС відповідача, а також те, що придбаний на АЗС відповідача бензин був неналежної якості і призвів до поломки автомобіля. Крім слів позивача, ніякими доказами не підтверджується факт заправки бензином 10.03.2014 року. Крім того, не було здійснено відбір проб пального з паливної системи автомобіля позивача та з резервуару паливної колонки АЗС відповідача, на якій відбувалася заправка автомобіля позивача, зі складанням відповідного акту відбору пального в присутності обох сторін спору та за участю експерта. До позовної заяви не надано акт відбору проб пального, який міг бути прийнятий судом як належний доказ у справі оскільки, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на підставі Інструкції, про порядок приймання товарів по кількості № П-6 від 15.06.1965 року та якості № П-7 від 25.04.1966 року. У відповідності до п. 16 та п. 17 Інструкції про порядок приймання товарів по якості № П-7 від 25.04.1966 року, при міській поставці товарів виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості продукції та складанні акту є обов'язковими. В повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), повинно бути зазначено: а) найменування продукції, дата та номер рахунку-фактури чи номер транспортного документу, якщо до моменту виклику рахунок не отриманий; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час на який призначено приймання продукції за якістю; г) кількість продукції неналежної якості чи некомплектної продукції. В пункті 20 Інструкції про порядок приймання товарів по якості встановлено, що при неявці представника виробника (відправника) за викликом отримувача (покупця) у встановлений термін, перевірка якості продукції проводиться представником відповідного бюро товарознавчих експертиз, інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів -експертом бюро товарних експертиз чи представником відповідної інспекції за якістю. Так як, не було здійснено відбір проб пального, відповідно не має і висновку незалежної експертизи відносно якості пального. Висновок приватного підприємця [PERSON], який здійснював ремонт автомобіля позивача, що міститься в довідці без номеру і дати, наданою вказаною особою, з вказівкою на те, що ймовірною причиною виходу з ладу двигуна є неякісне пальне, не може бути належним доказом, бо доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, якими і є цей висновок. Доказом мав бути висновок технічної експертизи, наданий незалежною акредитованою експертною установою. Позивач не виконав вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністью особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, доведенню підлягають і обставини спричинення шкоди, якими саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю спричинена ця шкода майну чи майновим правам особи, вина особи та причинний зв'язок між такими діями і завданою шкодою. Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які вказують на вину Відповідача у спричиненні шкоди Позивачу та доказів, що підтверджують наявність причинного зв'язку між виявленою несправністю двигуна автомобіля Позивача та якістю пального, придбаного саме на АЗС Відповідача, не наведено. Інші ж докази, подані Позивачем, не підтверджують з достовірністю як те, що Відповідач реалізував неякісний бензин, так і те, що він є причиною поломки двигуна. З доданих до позову документів не вбачається, що саме пальне привело в несправність автомобіль ВА3 2107 держномер [NUMBER], належний позивачу, та викликало необхідність заміни запасних частин і в цілому ремонт двигуна. Викладені в позові посилання не відповідають фактичним обставинам. Відповідно до довідки від 07.04.2014 року за № 252, виданої Томаківською ЦРБ, позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.03.2014 року по 21.03.2014 року. В позові та документах, наданих [PERSON] зазначено, що позивач звернувся за технічною допомогою 19.03.2014 року, тобто в період знаходження на стаціонарному лікуванні. Позивач та підприємець [PERSON] вказали на такі поломки автомобіля, які унеможливлюють запуск двигуна та самостійне пересування автомобіля. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, заслухавши відповідача, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Зазначене правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків щодо доказування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Тобто обов'язок доказування у справах цієї категорії покладається на продавця. Таким чином, посилання відповідача, що позивач не довів факту вини продавця в неякісному товарі, що послугувало збиткам покупцеві, суперечить як вимогам ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо перерозподілу обов'язку доказування, так і встановленим у справі обставинам. Відповідач дійсно визнав, що 05.03.2014 року мало місце заправки відповідачем на належній йому автозаправній станції ПММ в с. Кисличувата Томаківського району Дніпропетровської області бензину марки А-92, про що свідчить і відповідний товарний чек. Отже, посилаючись на те, що не з вини продавця вийшов з ладу двигун автомобіля внаслідок неякісного пального, тим самим відповідач не довів того, що паливо було дійсно якісним і між цим відсутній причинний зв?язок з поломкою двигуна. Відмовивши позивачу у задоволенні його вимог, як споживача, відповідач навіть не виконав обов'язку організувати за свій рахунок проведення експертизи для встановлення причини утворення вказаного недоліку товару. Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Продавець не виконав обов'язок покладений на нього ст. 17 Закону України "Про захист прав споживача", не організував проведення експертизи продукції, клопотань про проведення такої експертизи в суді не заявив. Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті (розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми), пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію, яка є неналежної якості. Отже, стягненню з відповідача підлягають вартість витрат пов?язаних з купівлею неякісної продукції в сумі 200 гривень та збитки, які позивач зазнав внаслідок викориатння неякісного продукту в сумі 6738 гривень витрачених на відновлення двигуна. між тим, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Позивач надав виписку з амбулаторної карти, що знаходиться на обліку КЗ "ЗОК "Онкодиспансер". Вказує, що після даної події у нього погіршився стан здоров?я. Довідка КЗ "Томаківська центральна районна лікарня" Дніпропетровської області підтверджує, що позивач з 11.03.2014 року по 21.03.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Вказує, що у нього погіршився стан здоров'я, яке обумовлено існуванням зазначених обставин. Він хворіє на цукровий діабет, гіпертонію, онкологію, ішемічну хворобу серця - кардіосклероз атеросклеротичний, тому йому вкрай не можна хвилюватися та нервувати, а відмова відповідача його дуже розхвилювала та рознервувала, внаслідок чого підвищився в крові цукор, тиск і своїм вчинком [PERSON] поставив його в дуже скрутне фізичне, матеріальне та моральне становище. Суд вважає, що моральна шкода позивачем занадто завищена, а тому необхідно стягнути 6938 гривень моральної шкоди рівній спричиненим матеріальним збиткам, яка буде достатньою для покриття моральних переживань та страждань.

Outcome: approved