Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] в с. Кадубівці, а також просить визнати за нею право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадщини по закону, після смерті [PERSON], котра померла [INFO]. В обгрунтування вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не залишала, а тому після її смерті відкрилась спадщина по закону. Спадкоємцями першої черги по закону є вона та відповідачка по справі, котра спадщину після смерті матері не прийняла і на неї не претендує. Позивачка посилається на те, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини проживала із останньою, користується всім рухомим майном та будинком . На даний час бажає оформити своє спадкове право по закону , однак цього зробити не може оскільки в померлої не було правовстановлючого документу на будинок. В попередньому судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позов повністю. Відповідачка [PERSON] в попереднє судове засідання не з»явилася, в заяві до суду просить справу розглядати у її відсутності. Позов визнає повністю. Представник територіальної громади в попереднє судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи, що визнання позову не суперечить інтересам сторін, закону, суд вважає, що його слід прийняти та постановити рішення при попередньому розгляді справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. За життя остання заповіту не залишала, а тому відкрилась спадщина по закону. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги по закону є- позивачка- [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №1946 від 24.07.2015 року, виданої виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради із померлою [PERSON] проживали: дочка- [PERSON], зять- [PERSON] та внук- [PERSON]. [PERSON] прийняла , оскільки вона проживала із померлою до часу відкриття спадщини і продовжує проживати в спадковому будинку, користується всім майном померлої. Встановлено, що [PERSON] звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 251/2015 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41427661 від 08.09.2015 року . Встановлено , що [PERSON] із померлою не проживала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Остання від своєї частки в спадщині відмовилася, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Встановлено , що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону , оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.09.2015 року . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 раках сільськими, селищними. Районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків в бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується витягом з погосподарської книги, довідками Кадубовецької сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулююєе право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в [ADDRESS] побудований в 50-х роках. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved