Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

02.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.11.2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено договір фінансового лізингу та сплачено 25 000 грн. авансового внеску. Ним було оформлено заявку на транспортний засіб марки LADA XRAY, вартістю 180000 грн. у розстрочку на 7 років з щомісячним платежем 1845 грн.. Після підписання договору він помітив, що в договорі не зазначена вартість транспортного засобу (п.8.2 договору) . Через 3 дні подзвонив менеджер і сказав, що на обраний автомобіль прострочений сертифікат, і його не можуть йому продати, поки компанія не оновить сертифікати. 30.03.2018 року він звернувся до менеджера у м.Суми, щоб йому повернули гроші в звязку з непоставкою транспортного засобу, він заповнив заяву на розірвання договору і направив цінним листом на адресу компанії. Однак, відповідь на свою заяву так і не отримав. Вважає, що договір містить несправедливі умови щодо споживача фінансових послуг, чим порушується прнцип рівності сторін договору. Крім того, в договорі відсутні істотні умови, оскільки сторони не погодили постачальника автомобіля, остаточно не визначили вартість предмета лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору, які до нього не долучені та не є його невід'ємною частиною. Вказаний договір лізигу повинен потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, але встановлена законом форма договору не дотримана сторонами. Йому, як споживачу послуг неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, яку він оцінює в5 000 грн. З цих підстав просить суд визнати договір фінансового лізингу № 01019 від 11.11.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», недійсним, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» сплачені кошти в розмірі 25000 гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 08.08.2018 року відкрито проадження у справі та вирішено розгялдати її за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Позивачем подано заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не подав відзив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних доказів у справі та ухвалити заочне рішення. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, судом встановлено наступні обставини. 11.11.2017 року між [PERSON] і ТОВ « Сігма Автолізинг» було укладено договір № 01019 фінансового лізингу (а.с18-25). Відповідно до умов даного договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме Lada, комплектація - 219010-011-50, об"єм- 1,6/бензин, тип- 5 мех., привід - 4*2. Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимога. Вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та в додатку №1. Лізингодавець бере на себе зобов"язанні придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим договором. ЛЛ Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу якісного предмета лізингу. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 умов даного договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком №1 до цього договору якщо інше не передбачено умовами даного договору. Пунктом 3.3. даного договору передбачено, що лізингоодержувач зобов"язаний до отримання предмету лізингу , на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. У встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а також компенсувати витрати лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією предмета лізингу в відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів на підставі виставленого рахунку протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця, відшкодувати лізингодавцю збитки, заподіяні неналежним виконанням своїх зобов"язань за умовами даного договору до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. За умовами п.4.1. договору фінансового лізингу, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержавачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів:-комісія за організацію договору;- авансового платежу;- комісії за передачу предмета лізингу;- у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених п.9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7. ст. 1 даного договору. З договору вбачається, що укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, за цим договором становить __________ доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні. На дату укладення цього договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить ___________грн. ( п. 8.2). Тобто, ватрість предмета лізигнгу в договорі не визначена. Статтею 9 даного договору передбачено умови сплати комісії за організацію договору, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов"язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у договорі та додатку №1. Відповідно до п. 12.2 даного договору, лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п.9.3 даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача в письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу 80% від сплаченого авансового платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 банківських днів з моменту отримання від лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. Як вбачається з квитанції від 11.11.2017 року, позивач перерахував на рахунок відповідача 25 000 грн. як авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 01019 від 11.11.2017 року. Позивачем 30.03.2018 року було направлено на адресу відповідача заяву про розірвання договору фінансового лізингу та повернення коштів. Однак, відповідь останній не отримав. Статтею 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом статтей 1,3, 6,7 Закону України " Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Відповідно до ст. 16 Закону України " Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. До індивідуальних ознак, які притаманні транспортним засобам, зокрема є реєстраційний номер транспортного засобу, колір, марка, модель, рік випуску, ідентифікаційний номер складових частин. Однак, п.1.1. Договору фінансового лізингу №01019, не містить індивідуальних ознак транспортного засобу, який є предметом лізингу. Умовами договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець за рахунок лізингоодержувача бере на себе обов"язок організації договору, для його оформлення, що включає витрати пов"язані з укладенням договору та пошуку предмета лізингу. Однак, лізингодавцем жодних дій щодо виконання обов"язків за договором не вчиняв та не здійснював. Жодного акту виконаних робіт не складено. Транспортний засіб так і не було придбано для позивача, крім того в договорі фінансового лізингу не зазначена ціна транспортного засобу. Законом України " Про фінансовий лізинг" передбачено лише платежі безпосередньо пов'язані з виконанням договору, тому, комісія за організацію угоди виходить за межі платежів, передбачених законом. Статтею 11 даного договору передбачено умови переходу права власності на предмет лізингу ( викуп предмета лізингу). Пункт 1.1. передбачає, що лише після завершення строку лізингу за даним договором , лізингоодержувач придбаває предмет лізингу у лізингодавця за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов"язань, щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають сплаті за цим договором. Тобто, позивач набуває право на придбання у власність предмету лізингу не раніше сплати всіх платежів, передбачених статтею 11, в повному обсязі та витрат, які зазанав чи міг зазнати лізингодавець у зв"язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Така умова договору свідчить про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін, адже надає право лізингодавцю в односторонньому порядку вирішити питання про розмір цих витрат без права лізингоодержувача відмовитися від оплати витрат, розмір і перелік таких не обумовлений договором, наслідком чого може стати відмова відповідача від укладення договору купівлі-продажу. Крім того, в договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов"язків, передбачених договором та законом, звужені обов"язки лізингодавця, які передбачені в Законі України " Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов"язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Умовами договору фінансового лізингу передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, при цьому лізингоодержувач такого права позбавлений. Встановлені зобов"язання щодо сплати лізингоодержувачем штрафів, пені та збитків. При цьому, умови договору не передбачено захист прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов"язань лізингодавцем. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу укладеного між сторонами , дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов"язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов"язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, у пунктах 12.1, 12.2, 12.5,12.6,12.7, 12.9, 12.10, 12.14, договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому, адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов"язань лізингодавцем умови договору не передбачають, договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак, таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлені жорстокі зобов"язанні та непропорційно великий розмір штрафу. Несправедливі умови договору, це умови які призводять до істотного дисбалансу між договірними права та обов'язками сторін та є підставою для визнання такого договору недійсним. Аналогічного висновку дійшов ВСУ в постанові від 8 червня 2016 р. у справі № 6-330цс16. Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки під час розгляду справи з'ясувалося, що цей договір є нікчемним, адже за формою не відповідає установленим законом вимогам, у суду є всі підстави для визнання нікчемним оспорюваного договору і застосування наслідків нікчемності договору. Крім того, укладений договір не містить такої істотної умови, як вартість предмета лізингу та лізингові платежі. У договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 806-808 ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відсутність нотаріального посвідчення договору лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи свідчить про його нікчемність, оскільки такій договір містить елементи договорів найму та купівлі-продажу. Така правова позиція висловлена ВСУ у справі № 757/15611/16-ц від 25.10.17 р. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином суд вважає, що з вини відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв?язку з неправомірними діями відповідача. При визначенні розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд визначає в сумі 5000 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а тому існують підстави для задоволення вимог позивача. Оскільки вказаний позов виникає з порушення прав споживача на підставі ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1409 грн. 60 копійок.

Outcome: approved