Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4КР30900631 від 11 травня 2006 року, [PERSON] 11 травня 2006 року отримав кредит у розмірі 1534,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду підписанням заяви разом із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця, а саме: в період сплати позичальник повинен був надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, який складається з заборгованості, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно умов договору. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 07 жовтня 2013 року має заборгованість 24104 гривні 96 копійок, яка складається з наступного: 1419,94 грн. - заборгованість за кредитом; 7232,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13828,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1124,05 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з викладеним, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24104 гривні 96 копійок та сплачену суму судового збору у розмірі 241 гривня 05 копійок. Представник позивача Панько Н.С., яка діяла на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилалась на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що суму заборгованості за кредитом він визнає, але просив суд зменшити суму пені, у зв'язку з тим, що вона значно перевищує тіло кредиту. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Як убачається з копії кредитного договору № DNH4КР30900631 від 11 травня 2006 року, то його укладено у письмовій формі, підписано уповноваженими на це посадовими особами Банку та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання (а.с.7). За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а Кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитну суму у розмірі 1534 гривень 00 копійок. Згідно з розрахунку заборгованості за договором № DNH4КР30900631 від 11 травня 2006 року, заборгованість Відповідача за кредитним договором перед ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 07 жовтня 2013 року має заборгованість 24104 гривні 96 копійок, яка складається з наступного: 1419,94 грн. - заборгованість за кредитом; 7232,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13828,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1124,05 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.6). З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого, утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх обов'язків тягне правові наслідки, передбачені статтею 611 ЦК України, зокрема: сплати неустойки (штраф, пеня) і відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, суд визнає правильним представлений ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунок періоду і суми заборгованості та суми штрафу, що утворились у [PERSON] за кредитним договором. Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які згідно Заяви позичальника є часткою укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно Заяви позичальника [PERSON] від 11 травня 2006 року він ознайомився та згоден із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані йому у письмовій формі (а.с.7). Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заява позичальника підписана відповідачем [PERSON] 11 травня 2006 року і відповідно до ст. 638, ст. 640 ЦК України договір вважається укладеним з цієї дати. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до частини 3 ст. 18 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, є несправедливими, а саме: Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Враховуючи, що про порушення зобов'язання відповідачем Банк дізнався ще 11 травня 2007 року, коли закінчився строк дії даного кредитного договору, а відповідач не виконав свої зобов'язання у повному обсязі. До суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся лише 18 жовтня 2013 року, тобто більше ніж через шість років після закінчення строку виконання зобов'язання (11 травня 2007 року), до цього будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором (зокрема, в період з 11 травня 2007 року по 18 жовтня 2013 року заборгованість з пені збільшилася з 744,93 грн. до 13828,06 грн.), враховуючи матеріальний стан відповідача, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме: розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 2 ст. 616 ЦК України та частини 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 1419,94 грн. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії та пені підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 07 жовтня 2013 року в розмірі 11 696,84 грн., з яких заборгованість за кредитом - 1419,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7232,91 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 1419,94 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1124,05 грн. Крім того, відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 241,05 грн. (а.с.4). Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 696,84 грн., з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 229,40 грн. (11 696,84 грн. х 1% = 116,97 грн., але не менш 229,40 грн.), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial