Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Державного геологічного підприємства «Кіровгеологія» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії зазначивши, що з 22 лютого 1989 року до 03 лютого 1999 року він перебував у трудових відносинах з підприємством Геологорозвідувальна експедиція № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія», яке не є юридичною особою, а головним підприємством якого є Державне геологічне підприємство «Кіровгеологія». В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що внаслідок отримання на підприємстві Геологорозвідувальна експедиція № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія» виробничої травми він отримав 25 % втрати професійної працездатності та є інвалідом II групи. 21.05.1998 року було складено акт розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру у якому причиною нещасного випадку було зазначено ожеледь, з чим він не був погоджений. За неодноразовими зверненнями позивача до керівництва підприємства Геологорозвідувальна експедиція № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія», він отримував від керівництва вказаного підприємства повідомлення, що адміністрація вважає неможливим віднести нещасний випадок до виробничого. Відповідно до акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, складений за формою Н-1 від 09.10. 2012 року, згідно з яким основною причиною настання нещасного випадку зазначено незадовільний стан території підприємства, а саме: не очищена від снігу та ожеледиці, позивач вказав, що до втрати його працездатності привела саме бездіяльність відповідача в частині порушення законодавства про охорону праці, у зв'язку з тим, що не було забезпечено задовільний стан території підприємства. Тому, позивач вважає безпідставним позбавлення його 50% виплати одноразової допомоги та вважає, що бездіяльність відповідача -1 полягає у підробленні документів, перекручені істини, з метою уникнення виплат, компенсацій, а також незаконне зменшення одноразової допомоги на 50%. З урахуванням зазначених обставин позивач з даним позовом звернувся до суду. Під час розгляду справи представником позивача заявлено клопотання про заміну у справі відповідача Державне геологічне підприємство «Кіровгеологія» на казенне підприємство «Кіровгеологія», яке хувалою суду від 26.04.2016 року задоволено. Позивач та представник позивача у судове засідання з`явилися, кожен окремо надали пояснення, згідно з якими позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в позові обставини позовні вимоги просили задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання з'явилися, надали пояснення, відповідно до яких заявлений позов не визнали, крім того, в спірних відносинах просили застосувати строк позовної давності, в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав Судом встановлено, що відповідно до акту розслідування обставин нещасних випадків невиробничого характеру від 22.05.98 року, причиною нещасного випадку потерпілого [PERSON] зазначено гололед (а. с. 10). В акті про нещасний випадок, зазначено, що 21.03. 98 року, на підприємстві Геологорозвідувальна експедиція № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія» , м. Кіровоград, Кіровоградська область, о 8 год. 10 хв., на території авто- гаражу, потерпілий чоловічої статі, [INFO], пічник, IV розряд, стаж роботи - 11 років, стаж роботи за професією - 1 рік, після закінчення роботи, йшов додому по території авто гаражу, між транспортними засобами, які стояли на стоянці, підсковзнувся та упав. Вид події зазначено, як падіння потерпілого під час пересування. Причиною нещасного випадку вказано: особиста необережність, пересування пішком поміж транспортними засобами, а не по центральному проходу (а. с. 11-12). У відповідності до виписки з протоколу засідання профспілкового комітету експедиції № 37 Державного геологічного підприємства «Кіровгеологія» від 23 червня 1998 року, № 48, розслідування нещасного випадку здійснено правильно та до виробничого не може бути віднесений (а. с. 20). Відповідно до листа Геологорозвідувальної експедиції № 37 від 10.06.1998 року, позивачу було письмово повідомлено, що нещасний випадок, який стався з ним на виробництві є невиробничим та адміністрація вважає неможливим віднести нещасний випадок, який відбувся з ним 21.03.98 року до виробничого та здійснювати його розслідування, відповідно до «Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на підприємствах, установах, організаціях», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 10.08.1993 року № 623. В обґрунтування своєї відмови, відповідач також повідомив позивачу, що згідно з абз. 4, п. 1, розділу 1, зазначеного Положення, нещасний випадок відбувся з ним у неробочий час при поверненні з роботи додому пішком, про що свідчить письмове пояснення позивача та свідчення свідків нещасного випадку (а. с. 19). З довідки Кіровоградського обласного центру по гідрометеорології від 24.02.99 року № 148 вбачається, що 21 березня 1998 року, в період з 5 год. 20 хв. до 8 год. 30 хв. Київського зимового часу спостерігалася кристалічна паморозь діаметром до 5 мм, на дорогах міста спостерігалася ожеледиця. Висота снігового покриву на ранок 21.03 досягала 15-16 см. Мінімальна температура повітря 21.03.98 р. знижувалася до мінус 11.6 градусів ( а. с. 23). 7 квітня 1999 року, начальником Геологорозвідувальної експедиції № 37 [PERSON] видано наказ №52 «Про виплату одноразових допомог, потерпілому на виробництві, пічнику 4 розряду [PERSON].», у відповідності до якого наказано виплатити [PERSON] одноразову допомогу у зв'язку зі стійкою втратою працездатності у сумі 749 грн. 25 коп. Цим же наказом передбачено виплату [PERSON] одноразову допомогу у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі 487 грн. 02 коп. Цим актом також передбачено, що у зв'язку з невиконанням потерпілим правил по техніці безпеки, керівництвом було прийнято рішення про зменшення розміру одноразової допомоги, згідно з п. п. 4.1.7 та 4.1.8 колдоговору на 50%. Відповідно до листа Комітету по нагляду за охороною праці України від 23.10.98 року, № 12-1-9/3210, позивачу було повідомлено про направлення Комітетом по нагляду за охороною праці України керівнику Геологорозвідувальної експедиції № 37 припису про складання акту за формою Н-1 і взяття нещасного випадку на облік (а. с. 14). Відповідно до п. 7 акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений начальником територіального управління Державної служби гірничого нагляду промислової безпеки України у Кіровоградській області [PERSON] від 09.10.2012 року, складеного за формою Н-1, з [PERSON], 21.03.1998 року відбувся нещасний випадок, основною причиною якого є незадовільний стан території підприємства, а саме: неочищена від снігу та ожеледиці, а супутньою: устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, інструменти і пристосування, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку. Згідно з п. 10 цього ж акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування зазначено керівника Геологорозвідувальної експедиції № 37 [PERSON], який не забезпечив задовільний стан території підприємства, а саме: не організував очищення від снігу та ожеледиці, чим порушив ст.. 13 Закону України «Про охорону праці», п.п. 5.2.1, 5.2.5 Правил охорони праці на автомобільному транспорті (ДНАОП 0.00-1.28-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 13.01.97 №5, які діяли на час настання нещасного випадку (а. с. 24 - 25). Як встановлено також під час розгляду справи зазначений вище акт за формою Н -1 було отримано підприємством Геологорозвідувальна експедиція № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія». Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до п. 2 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженої Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, доказом вини власника може бути, зокрема акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання. Згідно з позовними вимогами позивач просить визнати наказ 52 від 07.04.1999 року «Про виплату одноразових допомог, потерпілому на виробництві, пічнику 4 розряду [PERSON].». Спори між потерпілим або іншими заінтересованими особами і власником щодо права на відшкодування шкоди, визначення або перерахування її розміру, а також наявності порушення правил охорони праці, визначення ступеня провини власника і потерпілого та інших умов, від яких залежить розмір відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів (п. 48 вказаних вище Правил). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Роботодавець зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані порушенням вимог з охорони праці іншим юридичним, фізичним особам і державі, на загальних підставах, передбачених законом (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону праці»). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено відповідальність Фонду за невиконання або неналежне виконання умов страхування встановлених законодавством. В редакції вказаного Закону, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди Фондом, як некомерційної самоврядної організації (частина перша статті 15 Закону), за дії його працівників не передбачено. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про охорону праці", п. п. 10, 13, 38 постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 "Про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві" роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою. Водночас, суд вважає, що після складення акту № 1 від 09.10.2012 року, за формою Н-1, який знаходиться у відповідача -1, виданий відповідачем - 1 наказ № 52 «Про виплату одноразових допомог, потерпілому на виробництві, пічнику 4 розряду [PERSON].» від 07 квітня 1999 року втратив свою чинність, тому не створює правових наслідків, у зв'язку з чим позов не може бути задоволений. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Outcome: dismissed