Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

позивач, звернувся до суду із позовною заявою, вимоги за якою уточняв в ході судового розгляду. Згідно з останньою редакцією позовної заяви від 18.07.2017 позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "PEUGEOT BIPPER", реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 45123,00 грн., судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.10.2016 близько 16.00 год. [PERSON] рухався його автомобілем марки "PEUGEOT BIPPER", реєстраційний номер [NUMBER], по другорядній дорозі №40+200 км в смт Верховина по вул. Франка, де на транспортний засіб впала залізобетонна опора вуличного освітлення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження, що завдало йому матеріальної шкоди на суму 45 123,00 грн. Оскільки електроопора являється обєктом благоустрою, яка перебуває на балансі [PERSON] комбінату комунальних послуг, власником якого є Верховинська селищна рада, по ній проходить мережа вуличного освітлення встановленого ПАТ «Прикарпаттяобленерго», а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.11.2016 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 28.02.2017 провадження у справі було зупинено у звязку з призначенням по справі автотоварознавчої експертизи. Ухвалою судді від 03.07.2017 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою від 15.09.2017, суддею Бучинським А.Б. прийнято справу до провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 20.02.2018 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснив, що факт падіння опори на транспортний засіб був зафіксований працівниками ДАІ, при оформленні матеріалів ДТП, однак винну особу не було притягнуто до відповідальності, протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, оскільки на момент вчинення ДТП не могли встановити винну особу. Однак в процесі розгляду справи йому стало відомо, що дані опори перебувають на балансі [PERSON] комбінату комунальних послуг, тому переконаний, що вказаний відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому зазначив, що вимоги до інших відповідачів залишає, оскільки на час подачі позову йому не було відомо, хто має нести відповідальність. Щодо розміру відшкодування, вказав що на час експертизи здійснив частковий ремонт, повний ремонт він здійснив лише 7 місяців тому, на відновлення стану автомобіля він витратив значно більшу суму ніж вказано в представленій ним довідці про оцінку робіт, а тому просить стягнути шкоду згідно вказаної у висновку експертизи вартості відновлювального ремонту в розмірі 45 123,00 грн. Просить позов задовольнити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що 12.10.2016 він рухався на автомобілі позивача по вул. І. Франка в смт Верховина, коли раптово на транспортний засіб впала залізобетонна опора вуличного освітлення, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Про те що сталося, він повідомив власника транспортного засобу та викликав працівників поліції. Представник відповідача [PERSON] селищної ради, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що залізобетонні опори вуличного освітлення не перебувають на балансі [PERSON] селищної ради, такі належать [PERSON] ККП, цьому підприємству щорічно селищною радою виділяються субсидії та поточні трансферти, в тому числі для оплати вуличного освітлення, а тому заявлені позовні вимоги до [PERSON] селищної ради є безпідставними та задоволенню не підлягають. Представник відповідача ПАТ «Прикарпаттяобленерго», [PERSON]-В.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 29.08.2013 між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та [PERSON] ККП було укладено договір №17 про постачання електричної енергії, згідно якого Постачальник зобовязується продати енергію Споживачу ККП для забезпечення потреб електроустановок. Згідно додатку 8.5 до договору №17, а саме [PERSON] про розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, балансова належність електромереж та установок за обєктом: вуличне освітлення №7 в смт Верховина по вул. І. Франка встановлена на обєкті Споживача, тобто [PERSON] ККП. Балансова належність обєктів вуличного освітлення №7 [PERSON] ККП підтверджується також однолінійною схемою електропостачання додаток 7.5 до договору №17 від 29.08.2013. З врахуванням наведеного просить в задоволенні позовних вимог до відповідача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» відмовити. Представники відповідача [PERSON] комбінату комунальних підприємств, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, суду пояснили, що на даний час відсутні докази про те, з чиєї вини позивачу заподіяно шкоду, оскільки нікого не притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім цього, наявними доказами не доведено факту перебування спірної електроопори на їхньому балансі, оскільки незважаючи на укладений договір із Прикарпаттяобленерго, власником електричної опори є Прикарпаттяобленерго. Також зазначили, що спірну опору їх підприємство не встановлювало, така встановлена уже неіснуючою організацією ще за Радянського союзу, а тому вони не можуть нести відповідальність за її падіння. Крім цього вважають, що висновок експерта не може братися судом до уваги, оскільки проведення експертизи та визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля було встановлено після ремонту автомобіля. А тому просять в задоволенні заявлених позовних вимог до [PERSON] ККП, відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд задовольняє позовні вимоги частково з таких підстав. Судом встановлено, що 12.10.2016 в смт Верховина по вул. Франка мала місце дорожньо-транспортна пригода, в ході якої внаслідок падіння залізобетонної опори вуличного освітлення було пошкоджено автомобіль марки "PEUGEOT BIPPER", реєстраційний номер [NUMBER], що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 052123 (а.с.13), належить на праві власності позивачу [PERSON] Факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок падіння електроопори підтверджується схемою наслідків ДТП без потерпілих, яка сталася 12.10.2016 о 16 год. 50 хв. в смт Верховина по вул. І. Франка 40+200 км. (а.с.9) з якої вбачається, що на схемі зображені автомобіль марки "PEUGEOT BIPPER" та електроопора. Зазначено про наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП. При цьому встановлено, що вказана електроопора являлася складовою мережі вуличного освітлення №7 по вул. І. Франка в смт Верховина. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 1 ст. 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(зі змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм\~ЦК\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності вини заподіювача шкоди і причинного зв'язку між самою шкодою та неправомірними діями особи, що заподіяла шкоду. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України). Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. Згідно Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; а споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю; електроустановка - комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд, що призначаються для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії. Згідно ч.3 ст.26 даного Закону, безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. У відповідності до договору №17 про постачання електричної енергії (а.с.177-180) укладеного 29.08.2013 між Постачальником ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та Споживачем - [PERSON] комбінатом комунальних підприємств, додатку до договору акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін між постачальником і споживачем (а.с.181) визначено балансову належність електромереж та установок, в тому числі за обєктом: вуличне освітлення №7 по вул. Франка в смт Верховина за Споживачем починаючи від ПЛІ-0,22 кВ СІП від комутаційного апарату Л-2 в РП-0,4кВ ТП-225, комутаційний апарат Л-2, вхідний комутаційний апарат електролічильник, та все електрообладнання встановлене на обєкті споживача. Згідно п.9.2 умов цього договору сторонами визначено, що межа відповідальності за стан та обслуговування електроустановок визначається відповідно до додатка «[PERSON] розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін». Пунктом 2 зазначеного [PERSON] визначено межу балансової належності між Постачальником та Споживачем, яка установлюється на наконечниках кабелю живлення 0,22 кВ приєднаних до вхідних клем комутаційного апарата в РП-0,4 кВ Л-2 ТП-225. Пунктом 4 встановлена експлуатаційна відповідальність за стан обслуговування електромереж і установок передбачених пунктом 1, яка покладається на сторони згідно їх балансової належності. Також пунктом 6 встановлено, що Споживач електроенергії та Постачальник зобовязуються утримувати установки, які зазначені в цьому акті у справному стані та експлуатувати їх відповідно до Правил користування електричною енергією, ПТЕ, ПТБ. Також належність електромереж та установок за обєктом: вуличне освітлення №7 смт Верховина вул. Франка, зокрема залізобетонної електроопори вуличного освітлення, [PERSON] ККП підтверджується Однолінійною схемою електропостачання Споживача №5, яка являється додатком 7.5 до Договору №17 (а.с.182). Таким чином суд приходить до переконання, що балансоутримувачем обєкту: вуличне освітлення №7 по вул. І.Франка в смт Верховина від комутаційного апарата в РП-0,4 кВ Л-2 ТП-225, до складу якого входить спірна електроопора, являється [PERSON] комбінат комунальних підприємств. А оскільки, він будучи споживачем послуг електропостачання на вказаному обєкті, і відповідно до закону зобовязаний забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичних установок на цьому обєкті, таку не забезпечив, допустивши пошкодження частини електромережі шляхом падіння електроопори та заподіяння шкоди майну позивача, а тому зобовязаний відшкодувати таку шкоду позивачу в повному обсязі. У звязку із наведеним позовні вимоги в цій частині є підставними і такими, що підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] комбінату комунальних підприємств майнової шкоди на користь позивача. При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про недоведеність в їхніх діях вини у заподіянні шкоди майну позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.1166 ЦК України, в даному випадку саме на [PERSON] комбінаті комунальних підприємств лежить обовязок доведення факту заподіяння шкоди не з їхньої вини. Однак, жодних доказів цьому відповідачем не представлено, натомість в судовому засіданні здобуто докази того, що саме [PERSON] комбінат комунальних підприємств є належним балансоутримувачем спірної електроопори, і зобовязаний був слідкувати за її безпечною експлуатацією. Також, судом не приймаються до уваги заперечення представників відповідачів щодо того, що [PERSON] комбінат комунальних підприємств являється структурним підрозділом [PERSON] селищної ради, а тому не може нести відповідальність за заподіяну шкоду, оскільки судом встановлено, що [PERSON] ККП являється окремою юридичною особою, яка здійснює свою діяльність самостійно. При цьому суд відхиляє позов в частині солідарного стягнення завданої матеріальної шкоди з відповідачів [PERSON] селищної ради та ПАТ «Прикарпаттяобленерго», оскільки в судовому засіданні не здобуто жодних доказів заподіяння шкоди з вини названих відповідачів. Крім цього, у відповідності до ст.541 ЦК України солідарна відповідальність виникає у випадках встановлених договором або законом, однак жодних доказів про те, що в силу умов договору або вимог закону між відповідачами існує солідарне зобовязання позивачем не представлено, і такі не здобуто в ході судового розгляду. При визначенні розміру завданої матеріальної шкоди суд виходить з наступного. У відповідності з положеннями ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім цього, в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Системний аналіз названих положень закону в поєднанні з правовими нормами ст.1166 ЦК України дає підстави вважати, що у випадку пошкодження майна потерпілої особи внаслідок вини відповідача, така має право на відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту. Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №4.5-23/17 від 23.06.2017 (а.с.104-110) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ "PEUGEOT BIPPER", реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 12.10.2016 становила 43640 грн. 20 коп. Станом на час проведення експертизи вартість відновлювального ремонту визначена експертом в сумі 45123 грн. Однак, враховуючи, що позивач в судовому засіданні визнав, що на час проведення експертизи він уже частково відремонтував автомобіль, а решту ремонту завершив після експертизи, суд приходить до переконання, що відшкодування слід здійснити в розмірі вартості відновлювального ремонту на час заподіяння шкоди, а не на час проведення експертизи, і що таке відшкодування буде повним, достатнім та справедливою компенсацією порушеного майнового права позивача. А тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача майнового відшкодування заподіяної шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту на моменту заподіяння шкоди. Одночасно судом не приймаються до уваги заперечення відповідачів щодо неналежності доказу у справі висновку експертизи, оскільки експертиза проводилася у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092. На момент проведення дослідження транспортний засіб був частково відремонтованим, а тому огляд транспортного засобу не проводився і дослідження здійснювалося по наявних матеріалах справи. Крім цього, в судовому засіданні представниками відповідача жодним чином результати проведеної експертизи не оспорювалися, клопотань про проведення повторної експертизи не подавалося, а представлений позивачем звіт про оціночні роботи автомобіля (а.с.10) не може братися до уваги судом, оскільки є неналежним доказом підтвердження завданої матеріальної шкоди.

Outcome: partial