Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з листопада 2008 року по травень 2013 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду від 28.05 2013 року. Від шлюбу, мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З 09.09. 2011 року, відповідача зобов"язано сплачувати аліменти на утримання дочки. На даний час дитина проживає разом з матір"ю, яка матеріально утримує дитину, належним чином піклується про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З 2011 року, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Матеріальну допомогу на утримання та розвиток дитини не надає. Станом на 01.04. 2014 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 17 727,32 гривень. ЇЇ мати на даний час проживає та працює в Чехії, в м. Прага. Вона в будь-який час запрошує позивачку з дочкою до себе на 10-20 днів. Однак виїхати з дитиною не має можливості, оскільки відповідач безпідставно не надає згоду на виїзд малолітьної дочки за кордон для зустрічі з бабусею, відпочинку та оздоровлення, розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов, при цьому, відповідач жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову не наводить, а навпаки - шантажує її наданням дозволу відмовою від аліментів. На підставі наведеного, позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд з України неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька дитини до досягнення нею 16 років. Надати дозвіл на виїзд з України до Чеської республіки неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON] в період з 15.07. 2015 року до 15.01. 2016 року до терміном 30 днів перебуванняу цій державі. Надати дозвіл позивачці та уповноваженій нею особі, без згоди відповідача на виготовлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітьної дитини. В судовому засіданні, позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не подав. Представник третьої особи, - служби у справах дітей Рахівської РДА - Чубатько Н.М., в судовому засіданні пояснила суду, що службою у справах дітей розглядалося питання щодо можливості виїзду неповнолітьної дочки сторін за кордон, та в ході цього було з"ясовано, що мати дитини - позивачка має можливість вивезти тимчасово дочку для відпочинку та оздоровлення, натомість, сам батько дитини - відповідач [PERSON], не надає згоди на виїзд дитини не аргументуючи таку поведінку жодним чином, тому комісія служби у справах дітей вважає за доцільним надати дозвіл на виїзд неповноітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення її, що відповідає інтересам самої дитини. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши учасників процесу,дослідивши матеріали справита надані докази,суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Рахівськогорайонного суду від 28.05. 2013 року. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 16.08. 2011 року. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітньої дитини, [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та відпочинку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved