Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Державно-комунального підприємства "Міське об"єднання парків культури та відпочинку м.Рівне",третя особа на стороні відповідача,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог вказував, що вироком Рівненського міського суду від 19 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] засуджено за те, що він як водій автомобіля [NUMBER],який належить Державно-комунальному підприємству "Міське об"єднання парків культури та відпочинку м.Рівне" проявив неуважність до дорожньої обстановки та вчинив наїзд на [PERSON],яка від отриманих травм померла. У прямому безпосередньому причинному зв"язку між виникненням ДТП та наслідками,що настали у вигляді смерті [PERSON],перебуває грубе порушення водієм [PERSON] п.п.10.9.,2.3,10.1,12.3 Правил дорожнього руху. Ухвалою суду від 23 серпня 2013 року він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] В подальшому цивільний позов за його заявою залишено без розгляду.Автомобіль,яким керував [PERSON],належить Державно-комунальному підприємству "Міське об"єднання парків культури та відпочинку м.Рівне",тому він має право з посиланням на вимоги ст.ст.1166,1167,1187 ЦК України подати позов до підприємства про відшкодування моральної шкоди. Вказує,що смертю матері йому завдано моральних страждань, яку він любив, відчуває сильний душевний біль, почав нервувати,відчувати страх,пригніченість. Він пережив стрес та пережив негативні емоції, пов"язані з похованням та смертю матері. Погіршився стан його здоров"я, він почав погано спати. Розмір моральних страждань він оцінює у 150 000 грн.,які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з посиланням на обставини,викладені в позовній заяві. Представник відповідача Мушкеєва В.В. позов не визнав. Вказав,що [PERSON] не цікавився життям матері,обов"язків по її утриманню не виконував,не допомагав їй,в зв"язку з чим остання збирала пляшки на вулиці,була самотньою жінкою. [PERSON] для позивача було відшкодовано матеріальну шкоду,однак підстав для стягнення з підприємства моральної шкоди немає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - [PERSON] пояснив,що ним було відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн. Підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення частково. Вироком Рівненського міського суду від 19 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Так, 25 квітня 2013 року [PERSON],керуючи автомобілем марки ЗІЛ-ММЗ 4502,р.н. [NUMBER], який належить Державно-комунальному підприємству "Міське об"єднання парків культури та відпочинку м.Рівне" проявив неуважність до дорожньої обстановки та вчинив наїзд на [PERSON],яка від отриманих травм померла. Ухвалою Рівненського міського суду від 23 серпня 2013 року потерпілим у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України визнано [PERSON] Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За умовами ч.3 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як встановлено судом, від отриманих травм [PERSON] померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Позивач [PERSON] є родичем померлої,а саме сином. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено,що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов'язків у Державно-комунальному підприємству "Міське об"єднання парків культури та відпочинку м.Рівне". Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових правовідносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Таким чином, суб'єктом відповідальності за моральну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, є його власник - відповідач. Позивачу була спричинена моральна шкода, він переніс негативні емоції,стрес,нервові переживання. В судове засідання [PERSON] не з"явився,подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Показів позивача по справі не давав та не виявив бажання. Клопотань про допит свідків не поступало. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протилежного доказам, дослідженим в судовому засіданні,позивач суду не надав. Розмір моральної шкоди є дещо завищеним і не співрозмірним з фактично перенесеними моральними стражданнями, тому суд частково задовольняє позовні вимоги. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Тому з урахуванням цих обставин, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 150 000 грн. є дещо завищеним і підлягає зменшенню до 20 000 грн. На підставі викладеного, ст.ст.23,1172,1187 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial