Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] та Відділу Української Пожежної Страхової компанії на її користь в рівних частинах матеріальну шкоду в розмірі 33474,18 грн.; та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2017 року [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen T4 д/н [NUMBER] на перехресті вулиць Центральна та Шкільна в селищі Комишани в місті Херсоні не вибрав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з т/з Nissan Almera д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталося ДТП. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП. Власником т/з Nissan Almera є вона. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальником т/з Nissan Almera є [PERSON] 27.11.2017 року Херсонською Торгово-промисловою палатою складено висновок, яким встановлена матеріальна шкода завдана т/з Nissan Almera, внаслідок його ушкодження 10.11.2017 року в результаті ДТП у розмірі 54349,87 грн. Страхова компанія ПрАТ «УПСК» сплатила їй лише 20875,69 грн. Вона зверталася до страхової компанії щодо сплати залишку суми, проте ніякої відповіді не отримала. Отже, вважає, що їй не доплачена сума страхового відшкодування у розмірі 33474,18 грн. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 17.01.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зокрема зазначено, що дійсно 10.11.2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля Volkswagen T4 д/н [NUMBER] та автомобіля Nissan Almera під керуванням [PERSON] . На момент скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в страховій компанії ПрАТ «УПСК». ПрАТ «УПСК» дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10.11.2017 року визнано страховим випадком, а отже у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, яке і було здійснено в сумі 20875,69 грн. при страховому ліміті 50000,00 грн. Крім того зазначає, що він не був залучений до процесу визначення розміру майнової шкоди, жодних вимог від позивачки про сплату розміру шкоди поза межами суми страхового ліміту він не отримував. Однак, враховуючи приписи ст. 1194 ЦК України та за умови належного підтвердження обґрунтованості розміру шкоди, готовий відшкодувати позивачці розмір завданої шкоди в сумі, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, а саме у розмірі 4349,87 грн. Однак, з огляду на ту обставину, що позивачка не зверталася до нього в позасудовому порядку, вважає що дана вимога є передчасною. За таких обставин вважає, що покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, суперечить меті інституту цивільно-правової відповідальності. Враховуючи наведене просив провадження у справі в частині вимог до нього закрити. 07.02.2019 року позивачкою подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] в якому стосовно його міркування щодо не направлення йому листа вимоги про стягнення виплати на користь сторони позивачки, зазначено що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦПК України особи, які порушили права та законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Особа якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Тому сторона позивача подала позовну заяву про стягнення шкоди. 07.02.2019 року третьою особою на стороні позивача [PERSON] подано пояснення до відзиву відповідача [PERSON] , в якому зазначила, що після аварії відповідач який і був за кермом свого авто не збирався відшкодовувати шкоду яку заподіяв, про що неодноразово казав. Таким чином вважає, що відповідачі повинні відшкодувати позивачу завдані збитки у вигляді матеріальної шкоди. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.02.2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.02.2019 року відповідачем [PERSON] подано заперечення відповіді на відзив в якому зазначив, про відсутність в його діях порушень прав позивача на відшкодування шкоди, що підтверджується фактичними обставинами справи та нормами законодавства, що свідчить про відсутність спору та передчасне звернення позивача до суду з позовом до нього. 19.02.2019 року представником ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 21.12.2017 року [PERSON] було подано заяву на виплату страхового відшкодування, дослідивши матеріали страхової справи ПрАТ «УПСК» від 19.02.2018 року відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що [PERSON] не було надано підтверджуючих документів, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування. 29.05.2018 року [PERSON] було подано до ПрАТ «УПСК» заяву про виплату страхового відшкодування. Враховуючи, що наданих матеріалів було достатньо для виплати страхового відшкодування, ПрАТ «УПСК» здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 20825,69 грн., що підтверджується страховим актом. Розмір страхового відшкодування здійснювався за «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», відповідно до якої і визначено розмір страхового відшкодування і відповідно сплачено позивачу дану суму. Щодо висновку товарознавчої експертизи відповідачем зазначено, що даний висновок не є достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України, окрім того зазначив, що потерпілий набуває право самостійно обрати експерта для визначення розміру збитку лише у випадку, якщо страховик порушив п. 34.2 ст. 34 Закону і не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку. Окрім того представник відповідача у відзиві зазначив, що дійсно потерпілий не обмежений у праві обирати до якої саме особи він має намір пред`явити вимоги. Враховуючи вищевикладене просив у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УПСК» відмовити. 19.03.2019 року відповідачем [PERSON] подано пояснення на заперечення в яких зокрема зазначив, що якщо позивач вважає суму страхової виплати проведеної відповідачем ПрАТ «УПСК недостатньою для покриття свого збитку, або якщо вважає таку суму розраховано невірно, він не позбавлений права звернутись до страховика або до суду з відповідною вимогою. 27.03.2019 року позивачем подано пояснення в яких зазначено, що відповідач ПрАТ «УПСК» посилається на Акт огляду транспортного засобу від 16.11.2017 року, що підписаний [PERSON] за яким можливо виявити лише зовнішні пошкодження, окрім того ПрАТ «УПСК» виплатою страхового відшкодування позивачу визнав, що експертний висновок є законним. При проведенні дослідження експертом Херсонської ТПП враховані нормативні акти, на які звертає увагу відповідач - ПрАТ «УПСК». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання експерта автотоварознавця Єрофеєва В.А., судове засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.11.2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання в режимі відеоконференії до Голосіївського районного суду м. Києва представника ПП "Українська пожежно-страхова компанія" розгляд справи відкладено на 16.03.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2020 року судове засідання вирішено проводити в режимі відеоконференії. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник ПАТ «УПСК» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що виплата страхового відшкодування здійснена за розрахунком, з урахуванням фізичного зносу. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Допитаний в судовому засіданні 13.10.2020 року судовий експерт [PERSON] пояснив, що експертиза проводилася по програмі Аудатекс. Різниця між експертизами, оскільки запасні частини всі із зірочками - ціни занижені у три рази. Ціни не офіційного представника, а повинна прийматися тільки вартість оригінальних частин на 06.11.2017 р. Щодо покраски, то в програмі аудатекс є код мат. окраски "051" - 120%, у страхової компанії він складає 40%, тобто занижено на 40%. Неоригінальні запасні частини не приймаються для визначення зносу. 20% НДС в експертизі страхової компанії занижений.Він нікого не викликав на проведення експертизи, представник страхової компанії був на огляді, але відмовився розписуватися. Суд, заслухавши вступні слова представника позивачки, відповідача [PERSON] , представника ПАТ «УПСК», допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 10.11.2017 року о 08-20 год. [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen T4 д/н [NUMBER] на перехресті вулиць Центральна та Шкільна в селищі Комишани в місті Херсоні не вибрав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з т/з Nissan Almera д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2017 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (арк. справи 11). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіля Nissan Almera д/н [NUMBER] була застрахована в ОД ГРУ ЧАО «УПСК» відповідно до страхового полісу № АК/1503179 (арк. справи 12). Відповідальність особи, що експлуатує транспортний засіб Volkswagen T4 д/н [NUMBER] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ОД ГРУ ЧАО «УПСК» відповідно до страхового полісу № АК/1503541 (арк. справи 121). Згідно висновку №АВэ-675 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків, спричинених власнику транспортного засобу складеного 27.11.2017 року Херсонською Торгово-промисловою палатою, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля Nissan Almera становить 54349,87 грн. (арк. справи 13-34). Згідно виписки з Приватбанку від 03.10.2018 року вбачається, 23.07.2018 року ПрАТ «УПСК» було перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 20875,69 грн. (арк. справи 35). 27.07.2018 року [PERSON] було подано на ім`я начальника ГРУ ПрАТ «УПСК» заяву з вимогою надання пояснення з приводу часткової виплати страхового відшкодування, дана заява отримана представником ПрАТ «УПСК» 06.08.2018 року, що підтверджено даними поштового відправлення (арк. справи 36). Згідно ремонтної калькуляції №4994 Sh від 27.11.2017 року, наданої ПрАТ «УПСК» розрахованої системою AUDATEX вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Almera з ПДВ становить 44140,03 грн (арк. справи 104-106). Відповідно до страхового акту (аварійного сертифікату) №ОЦ/123/450/17/2685 від 20.07.2018 року, ГРУ ПрАТ "УПСК" розглянуло документи, надіслані [PERSON] за договором страхування №АК1503541 від 19.03.2017 року за подією, яка мала місце 10.11.2017 року о 08:30 в м. Херсон, Комишани вул. Центральна та дійшло висновку що дана подія є страховим випадком. На підставі умов Договору страхування з урахуванням безумовної франшизи (500,00 грн.) підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 21375,69-500,00=20875,69 грн. (арк. справи 107). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача [PERSON] та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 20 875,69 грн. Предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди, яка в повному обсязі не сплачена страховиком через невірний розрахунок та суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, у разі недостатності страхової виплати безпосередньо винуватцем ДТП. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Суд погоджується з доводами позивача стосовно неприйняття до уваги розрахунку страховика, оскільки останній значно занижений, розрахований без врахування вартості оригінальних запасних частин. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ПАТ «УПСК» на користь [PERSON] суд приймає за основу саме висновок експертного товарознавчого дослідження №488837 від 27.11.2017 р. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Суд бере до уваги, що згідно з ремонтною калькуляцією, складеною страховою компанією 29.11.2017 р. вартість запчастин позначена «*», та аркуші перевірки даних (остання сторінка калькуляції) зазначено що це означає що ці дані введені вручну, а не взяті з ліцензійної програми для підрахунку вартості завданого збитку Аудатекс, яка підраховує вартість збитку зважаючи на середньо ринкові цині в конкретному регіоні. Відповідачем в судовому засіданні не доведено, що визначені ним відповідно Інструкції та не спростовано, що розрахунок експерта-автотоварознавця [PERSON] здійснений з порушенням Методики. Сторонами не заявлено клопотання про призначення експертизи, а тому суд погоджується саме з висновоком експертного автотоварознавчого дослідження АВэ № 488837 від 27.11.2017 р. Так, згідно із висновком експертного товарознавчого дослідження АВэ № 488837 від 27.11.2017 р., вартість відновлювального ремонту склала 108 241,67 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 54 349, 87 грн. Таким чином, страховик повинний був виплати позивачці 43 079,90 грн. (із розрахунку 54 349,87 грн. майнового збитку з урахуванням зносу - 500 грн. франшизи - 10 769,97 грн. ПДВ). Фактично виплачено 20 875,69 грн., тобто страховиком недоплачено 22 204,21 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ПАТ «УПСК», що входить до суми страхового ліміту. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування в розмірі франшизи (ПДВ повертається страховиком після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ), то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням лише у вигляді франшизи у розмірі 500,00 грн. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких суд не вбачає. Щодо судових витрат. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задовлення 1% від заявлених позивачем позовних вимог до відповідача [PERSON] , з останнього на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогм в розмірі 7,05 грн.; від заявлених позивачкою позовних вимог до ПАТ "УПСК" задоволено 62%, а відтак, з останнього на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 436,98 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заяв про наявність судових витрат не подавалися та на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України до виходу суду до нарадчої кімнати не заявлено. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 16 січня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial