Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

В березні 2014 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (надалі позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення боргу за спожиті послуги централізованого опалення та суму витрат на оплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач тривалий час користується послугами позивача з централізованого опалення, однак надані послуги не оплачує, у зв'язку з чим з 01 жовтня 2009 року по 01 січня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 7962 грн. 36 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, надав до суду письмове заперечення (а.с. 15), в якому зазначив, що позивачем порушені вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства в частині дотримання строків позовної давності, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] /а.с 11/, та користується послугами по опаленню та гарячому водопостачанню, які надає «Житомиртеплокомуненерго». Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, що між КП "Житомиртеплокомуненерго", як надавачем послуг з однієї сторони та відповідачем, як споживачем наданих послуг з іншої сторони, існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість утворилася з 01 жовтня 2009 р. по 01 січня 2014 р., доказів поважності пропуску позивачем трирічного строку позовної давності суду не надано. Позивач звернувся до суду 24.03.2014 року. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2014 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання з [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із застосуванням строку позовної давності за період з 01.02.2011 року по 01.01.2014 року (з моменту подання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості) у розмірі - 5652 грн. 60 хв. В задоволенні решти позовних вимог КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради суд відмовляє. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial