Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У вересні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ВАТ "НАСК "Оранта") про стягнення страхового відшкодування в сумі 13238,16 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 820,04 грн., втрат від інфляції в сумі 293,26 грн. та трьох процентів річних в сумі 109,89 грн. Позов обґрунтований наступним. 12 грудня 2013 р. в дорожньо-транспортній пригоді з вини водія автомобіля «ВАЗ 21013» д.н.з. [NUMBER] [PERSON]. був пошкоджений належний [PERSON] автомобіль “Renault Master” д.н.з. [NUMBER]. Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ "НАСК "Оранта", [PERSON] та ВАТ "НАСК "Оранта" узгодили розмір страхового відшкодування в сумі 13238,16 грн., яке повинно бути виплачене не пізніше 3 червня 2014 р. Проте у визначені строки виплата страхового відшкодування здійснена не була. Таким чином відповідач відповідно до вимог п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за 101 день прострочення, втрати від інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Представник позивача [PERSON] подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача Савісько В.В. надійшли письмові заперечення на позов. В обґрунтування заперечень вказав, що з огляду на відсутність договірних відносин між сторонами до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо сплати пені та правові наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України. Послався при цьому на постанову Верховного Суду України від 26 вересня 2012 р., прийняту за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 12 грудня 2013 р. в м. Гребінка Полтавської області з вини водія автомобіля «ВАЗ 21013» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль “Renault Master” д.н.з. [NUMBER], (а.с. 7-8). Автомобіль "Renault Master" д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності позивачу по справі [PERSON] (а.с. 5). Цивільна відповідальність при використанні автомобіля «ВАЗ 21013» д.н.з. [NUMBER] була застрахована [PERSON] у ВАТ "НАСК "Оранта" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 липня 2013 р. № АС/5561885 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50000 грн. та франшизою в сумі 510 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)… Таким чином внаслідок настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, між [PERSON] як потерпілою особою та ВАТ "НАСК "Оранта" як страховиком виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України "Страхування" та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). 5 березня 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до ВАТ "НАСК "Оранта" із заявою про страхове відшкодування, надавши документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхової виплати (а.с. 10-11). З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вбачається, що страховим актом № ОЦВ-13-16248/1 страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду від 12 грудня 2013 р. страховим випадком та визначив розмір страхового відшкодування, який становить 13238,16 грн. (а.с. 12-13). Розмір страхового відшкодування сторонами не оспорюється. Відповідно до вимог ст. 22.1 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у строк, встановлений у зобов'язанні. Отже, невиконання страховиком зобов'язання по виплаті страхового відшкодування є підставою для стягнення суми страхового відшкодування в судовому порядку. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Всупереч доводам представника відповідача зобов'язання, яке не виконав страховик, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення пені не заслуговують на увагу з огляду на те, що за Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування виплачується не страхувальнику, який є стороною договору, а потерпілій особі, а отже саме потерпіла особа має право на отримання пені, передбаченої п. 36.5 ст. 36 вищевказаного Закону. Що стосується постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 р., то висловлена у ній правова позиція стосується відносин щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, а не правовідносин, які є предметом розгляду даної справи. Беручи до уваги, що заява про страхове відшкодування подана позивачем 5 березня 2014 р., граничним строком виконання зобов'язання є 3 червня 2014 р. Таким чином станом на 11 вересня 2014 р. відповідач прострочив виплату позивачу страхового відшкодування на 101 день. Згідно наданого позивачем розрахунку в період по 16 липня 2014 р. (44 дні прострочення) облікова ставка НБУ складала 9,5%, а з 17 липня 2014 р. (57 днів прострочення) - 12,5%. Виходячи з наведеного, розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування становить 820,04 грн. (13238,16х19:365х44:100)+(13238,16х25:365х57:100). Індекси інфляції становили: у червні -101,0, у липні - 100,4, у серпні -100,8. Таким чином втрати від інфляції становлять 233,26 грн. (13238,16х101,0х100,4х100,8):100-13238,16). Три проценти річних від простроченої суми становлять 109,89 грн. (13238,16х3%:365х101:100%). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] і задовольняє їх в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved