Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади села Снітків в особі Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, [ADDRESS] та земельна частка (пай) розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у колективній власності КСП «Мир» с.Снітків Мурованокуриловецького району Вінницької області (сертифікат серії ВН № [NUMBER]). Він являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відсутні. Однак отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не взмозі, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок за життя спадкодавця не видавався, а на земельну частку (пай) - втрачений, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Снітків, вул. Студентська, 13, та право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 31.10.2018 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не з'явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності (а.с. 3). Відповідач копію ухвали від 31.10.2018 та доданих до неї матеріалів отримав 07.11.2018, відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 37-38). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року у с. Снітків Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Мурованокуриловецького району Вінницької області. Вартість даного будинку становить 123314 гривень. Факт належності будинку спадкодавцеві та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 22-26), Довідкою ФОП «[PERSON]» № 33 від 28.08.2018 (а.с. 12), випискою із погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки (а.с. 8), довідкою Снітківської сільської ради № 548 від 23.07.2018 (а.с. 9). Крім того, [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Мир" Снітківської сільської ради, розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН [NUMBER]. Вартість земельної частки (паю) становить 76815 грн 02 коп. Державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 14-15). При житті, 02 квітня 1999 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, на що матиме право, заповіла позивачу [PERSON] (а.с. 4). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Копією заповіту (а.с. 4), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 6), довідкою Снітківської сільської ради № 530 від 13.07.2018 (а.с. 9) стверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці, крім позивача, як за законом так і за заповітом відсутні. Зокрема, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53583443 від 06.10.2018 слідує, що спадкова справа на ім'я померлої [INFO] року [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с. 21). Разом з тим, 06 жовтня 2018 року державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок та земельну частку (пай), у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 26) будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1940 року по 1989 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписки із погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки, слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності [PERSON] (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Снітків Снітківської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 33). Однак, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 249 від 06.09.2018 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Мурованокуриловецького району Вінницької області, - не реєструвалося (а.с. 13). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у користуванні [PERSON], що також доводиться випискою із погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки (а.с. 8). Належний же [PERSON] сертифікат же на земельну частку (пай) було втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Наше Придністров'я» (а.с. 16-17). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими спорудами та земельну частку (пай), після смерті [PERSON] Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2001 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved