Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства "Суднобудівний завод імені 61 комунара" про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно з 9.04.2015 року працював на посаді начальника відділу договорів і маркетингу. Наказом № 104-к від 28.09.2015 р. був звільнений за згодою сторін, за п. 1 ст. № 36 КЗпП України, з 28 вересня 2015 року. При звільненні позивачу було видано трудову книжку, але не були проведені розрахунки по заробітній платі за липень, серпень та вересень 2015 року. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно з наказом № 25-к від 07.04.2015 р. був призначений на посаду начальника відділу договорів і маркетингу. Наказом № 104-к від 28.09.2015 р. був звільнений за згодою сторін, за п. 1 ст. № 36 КЗпП України, з 28 вересня 2015 року. При звільненні було видано трудову книжку, але не були проведені розрахунки по заробітній платі за липень, серпень та вересень 2015 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За період роботи у підприємства перед [PERSON] виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 10491,09 гривень, що підтверджується довідкою. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та на день звернення до суду з даним позовом розрахунок по заробітний платі не проведений, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" з врахуванням заборгованості по заробітної платі у розмірі 10491,09 грн., за період з 29.09.2015 року по 10.03.2016 року, тобто (2984,74 грн. + 3350,32 грн.) : (23 робочих днів + 20 робочих дні) = 147,33 гривень - середньоденна заробітна плата * 110 днів затримки розрахунку (день винесення судового рішення), що становить 16206,30 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 16206,30 грн. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд також вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, так як невиплатою заробітної плати були порушені трудові права позивача, в зв'язку з чим поставили позивача в тяжке матеріальне становище, зробило неможливим забезпечення нормального його існування. Невиплата належних позивачу коштів вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За такого, суд вважає, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 2000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,60 грн.

Outcome: partial