Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що їй, [PERSON] , [INFO] на праві приватної спільної сумісної власності належить 2/3 ідеальної частини квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Свідоцтвом на право власності на квартиру, виданим 30 січня 1994 року Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження №6 від 24.01.1994 року і зареєстрованого у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 30.01.1994 року у реєстрову книгу за №728, Договором дарування 1/3 ідеальної частини квартири [ADDRESS] , посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М. 17 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №987 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно №605293 від 21.05.2003 року. Власником іншої 1/3 ідеальної частини квартири являється її мати [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва на тграво власності на квартиру виданного 30 січня 1994 року Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду зареєстрованого у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 30.01.1994 року у реєстрову книгу за №728. Як вбачається з Будинкової книги у вищевказаній квартирі, зокрема зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований там з 25.07.2018 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року у справі №442/4461/20 шлюб між ними розірвано. Однак, відповідно до Акту № 05 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 06 січня 2021 року та Акту № 127 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 16 липня 2021 року, складених комісією в складі представників КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської рада Адзима Г.М., Волошин В.О. , за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , проте, за вказаною адресою не проживає з 2020 року, ніякої участі в утриманні житла не приймає. Особистих речей та (або) речей повсякденного використання зазначеного громадяна не виявлено, спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання вказаної особи за цією адресою також немає. При цьому, фактично у вищевказаній квартирі відповідач не проживає вже близько двох років. Будь-яких особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу в квартирі немає. Спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання [PERSON] за цією адресою також немає. Жодного разу за місцем реєстрації з 2020 року він не появлявся. Поважних причин для його відсутності у спірному нею та матір`ю, як власниками житла та відповідачем відсутні. Крім того, ніякого інтересу до свого колишнього житла відповідач не проявляє, участі у спільному побуті не бере та будь-яких витрат по утриманню квартири [ADDRESS] чи сплаті комунальних послуг відповідач не несе. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює їй перешкоди в реалізації права власності на належну їй квартиру, зокрема порушує її право вільно користуватися та розпоряджатися згаданою квартирою. Також це завдає їй значні матеріальні збитки, оскільки обчислення та нарахування комунальних послуг здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також перешкоджає їй отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг, так як для її призначення враховуються його доходи, хоча він участі у втратах на квартиру не брав. Її вимога про добровільне зняття з реєстрації відповідач ігнорує, чим перешкоджає їй вільно користуватися її приватною власністю. Жодних соціальних відносин з відповідачем з моменту розірвання шлюбу не підтримує. Просить позов задоволити. В судове засідання позивач не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій він просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій вказав, що визнає заявлені позовні вимоги, просить проводити розгляд справи у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі, та оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ч. ч.3 4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а тосу суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положення ст. З Сімейного кодексу України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно, проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Стаття 10 Житлового Кодексу України визначає, громадяни зобов`язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економічно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов`язаннями, що випливають з договору найму. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю іолєю, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, "власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». У відповідності до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це "внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності до ст.391 ЦК України, "власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майномВважаю, що [PERSON] підлягає зняттю з реєстраційного обліку в моєму житловому будинку. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника. У відповідності до змісту ст.7 Закону України "Про свободу пересування га вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» №35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. В свою чергу, згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Вищезазначені строки зазначені в ст.71 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Як вбачається із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2003р., [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності ( 1/3 частка), на підставі Договору Дарування /р.№987/17.05.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Ілик Г.М., належить квартира [ADDRESS] . Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується Актами за №05 від 06.01.2021р. та №127 від 16.07.2021р., згідно яких [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] , а фактично по даній адресі не проживає з 2020 року, на день перевірки [PERSON] в квартирі не було, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали [PERSON] , немає. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача підлягають до задоволення, оскільки хоча відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак фактично по даній адресі не проживає з 2020 року, особистих речей та майна в квартирі немає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останній немає, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності чле\-на сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законно. А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved