Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області про визнання договору оренди землі припиненим, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй на праві власності згідно державного акту серії КР 3520886000:02:000:241 належить земельна ділянка площею 9,31 га, що розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яку 14 квітня 2010 року передала в оренду строком на 10 років фізичній особі-підприємцю [PERSON], договір зареєстровано за №041036500040 у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр ДЗК". Оскільки 10.12.2013 року орендар [PERSON] помер, а його спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не зареєструвалися суб"єктами підприємницької діяльності та у договір оренди зміни щодо орендарів не вносилися, тому вищевказаний договір оренди припинив свою дію з дати смерті орендаря, тобто з 10.12.2013 року. На цій підставі просить суд, визнати договір оренди землі припиненим. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав та просить суд її задовольнити посилаючись на обставини викладенні в ній. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просить суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Бобринецького РУЮ Кіровоградської області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Заслухавши в судовому засіданні учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вказана норма закону кореспондується з ст.60 ЦПК України, також відповідно до змісту якої, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивачка, згідно державного акту серії КР 3520886000:02:000:241 є власником земельної ділянки площею 9,31 га, що розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та 14 квітня 2010 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років із орендарем фізичною особою-підприємцем [PERSON], який зареєстровано за №041036500040 у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" ( а.с. 6-7). З актового запису про смерть № 342 від 11.12.2013 року встановлено, що [PERSON], 10.12.2013 року помер (а.с. 86). Відповідно до ст.ст.1218, 1268 ЦК України спадщину після його смерті за законом прийняли дружина [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 13 травня 2015 року державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори спадкоємцям-відповідачам (а.с.117-118) та копіями матеріалів спадкової справи №375/2014(а.с.98-118). Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо припинення спірного договору оренди з дати смерті орендаря, позивач посилалась на те, що спадкоємці померлого статусу фізичної особи-підприємця не набули, зміни до договору оренди щодо заміни орендаря не вносилися, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.90-94) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.95-96). Заперечуючи проти цих вимог, представник відповідачів посилається на те, що право оренди спірної земельної ділянки за договором від 14 квітня 2010 року відповідачі успадкували після смерті орендаря [PERSON] і приступили до її використання. Вказані обставини підтверджуються також наданими в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], в яких він зазначив, що відповідачі успадкували право оренди земельної ділянки позивачки після смерті орендаря ФОП [PERSON] та приступили до її використання та виконання умов договору оренди, також вони уклали з ним договір про надання послуг по збиранню врожаю та обробітку орендованої землі. Згідно ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі смерті фізичної особи-орендаря та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями. Пунктом 40 договору оренди від 14 квітня 2010 року передбачено перехід права на оренду земельної ділянки до спадкоємців у разі смерті фізичної особи-орендаря. Судом встановлено, що спадкоємці-відповідачі по справі не відмовилися від виконання договору оренди. При цьому, представник позивача не заперечував, що земельна ділянка обробляється та позивачка отримує орендну плату. Отже, посилання позивача на те, що спадкоємці не набули статусу підприємця, та з приводу заміни орендаря не внесено змін до договору оренди, відповідно до ст. 1222 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про оренду землі» не є перешкодою для правонаступництва за договором оренди землі та внесення відповідних змін до договору за взаємною згодою сторін ( ст..30 ЗУ «Про оренду землі). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши вищезазначені докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання, що у зв»язку із смертю орендаря ФОП [PERSON] право на спірну орендовану земельну ділянку перейшло до спадкоємців [PERSON] та [PERSON], які не відмовилися від виконання договору оренди, окрім того ці обставини встановлені щодо відповідачів Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03.09.2015 року, яке на даний час є чинним (а.с. 135-138), та у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також, оскільки ці обставини не спростовано позивачем належними та допустимими доказами, тому відсутні підстави для визнання припиненим вказаного вище договору оренди землі, й суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed