Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRMWGA 00004403 від 12.06.2008 року в розмірі 79677 грн. 62 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки. Зокрема на трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу зазначеної квартири та виселити всіх громадян, які зареєстровані і проживають у вказаній квартирі із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Олевського РВ УМВС України в Житомирській області та стягнути в солідарному порядку з відповідачів понесені судові витрати в сумі 925 грн.28 коп. [PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області про визнання недійсним договору іпотеки від 12.06.2008 року. На обґрунтування позову посилалася на те, що при укладанні договору іпотеки 12.06.2008 року не було отримано згоди органу опіки та піклування на вчинення цього правочину, оскільки на час укладення договору іпотеки неповнолітній [PERSON] проживав у квартирі яка є предметом спору по договору іпотеки. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлені позовні вимоги позивача підтримав і просить задовольнити позов з підстав зазначених в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнає з підстав того, що на час укладення договору іпотеки неповнолітній [PERSON] у квартирі, яка є предметом договору іпотеки не проживав, а тому права неповнолітнього не порушувались та не порушуються. Представник позивачки [PERSON] за зустрічним позовом у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, оскільки було заблоковано рахунок і він не зміг погашати кредит, а тому виникла заборгованість за кредитом. Позовні вимоги [PERSON], визнає повністю та пояснив суду, що він має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який з часу народження проживає разом із ним та його дружиною [PERSON], в кв. [ADDRESS]. Про те, що була необхідна згода органу опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області щодо укладення договору іпотеки кв. [ADDRESS] він не знав і представник ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні кредитного договору та договору іпотеки від нього не вимагав, а також і не вимагав нотаріус. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнали, у зв'язку з тим, що їм ніде проживати і можливості погасити кредит у їх немає. Зустрічний позов [PERSON] визнають, оскільки при укладені договору іпотеки була відсутня згода органу опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області щодо укладення договору іпотеки кв. [ADDRESS], тому що неповнолітній [PERSON] з моменту народження і по даний час проживає у зазначеній квартирі. Третя особа - відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Олевського РВ УМВС України в Житомирській області у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Третя особа - орган опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області у судове засідання не з'явився надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Суд, в судовому засіданні дослідивши та оцінивши докази по справі приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» до задоволення не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України). У разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель, як зазначено у ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, 12 червня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір №00004403, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 58 650 грн. зі строком повернення 13.06.2018 року (а.с.11-16 т.1). У забезпечення виконання вказаного зобов'язання, в цей же день між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.17 - 22 т.1). Спірна квартира належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №222 виданого 06.07.1994 року Олевською селищною радою Житомирської області, тобто є їх особистою власністю (а.с.123 т.2). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Позивачка [PERSON] з 15.08.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та [INFO] року у них народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження та народження (а.с. 114-115 т.1). [PERSON] зареєстрована у будинку за адресою [ADDRESS], який належить іншим особам, будь-якого власного житла не має (а.с.136 т.2). З доводів позивачки вона з чоловіком [PERSON] після одруження та на момент народження сина [PERSON] і в подальшому проживали та проживають у спірній квартирі, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], актом обстеження фактичного проживання (а.с.119 т.3) Крім того, відповідно до будинкової книжки на будинок 5, в м. Олевськ, вул. Княгині Ольги, неповнолітній [PERSON] на час укладення договору іпотеки не був прописаний і на даний час не прописаний, що свідчить, що він за зазначеною адресою не проживав та не проживає (а.с.130-132 т.3). Враховуючи відсутність у позивачки власного житла та забезпеченість таким житлом її чоловіка [PERSON], вік їх дитини сина [PERSON] (4 міс.) на момент укладення договору іпотеки, положення ст. З СК України, згідно якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, можливо зробити висновок про обґрунтованість доводів позивачки щодо факту проживання у спірній квартирі її з [PERSON] та малолітнім сином [PERSON], як сім'ї. Зокрема факту такого проживання на момент народження сина [PERSON] і в подальшому не зважаючи на відсутність реєстрації її та її малолітнього сина у вказаному житлі. Сам факт прописки [PERSON] не свідчить про фактичне проживання позивачки [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] за адресою [ADDRESS] З відповіді відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Олевського РВ УМВС України в Житомирській області слідує, що за даними адресно-довідкової картотеки реєстрація [PERSON] відсутня, що свідчить що неповнолітній [PERSON] за адресою [ADDRESS], - не зареєстрований (а.с.77 т.3). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням. Зазначені доводи стверджуються правовою позицією Верховного Суду України викладеною в ухвалі судової палати у цивільних справах 24.03.2010, № 6-2321св08, та постанові від 30.01.2013, № 6-125цс12. Згідно до ч.7 ст.7 СК України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. З Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої та третьої ст. 18 "Про охорону дитинства" діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Аналогічні вимоги містяться і в п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства України №20/5 від 03.03.2004 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині шостій статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Аналізуючи положення ст.ст.150, 156, 64 ЖК України, ст.29 ЦК України, оцінюючи встановлені судом обставини та наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що малолітній [PERSON], [INFO] на момент укладання договору іпотеки (12.06.2008 року) проживав разом із батьками у спірній квартирі та мав право користуватися вказаним житлом. Однак її власники, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (останній є батьком малолітнього), укладаючи договір іпотеки не надали Банку відомостей про проживання в зазначеній квартирі малолітнього сина [PERSON] та про наявність у нього права користування цим майном, а також не отримали дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки. Вказаним були порушені житлові права малолітнього [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» та його представником у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів, які б спростовували доводи [PERSON] про те, що малолітній [PERSON] на час укладення договору іпотеки не проживав у квартирі яка є предметом іпотеки. Відповідно до наведеного підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» немає, тому суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і про відмову у їх задоволенні, здійснених у відповідності до ст.ст.10,60, 11 ,212 ЦПК України в межах заявлених вимог і наданих доказів.

Outcome: approved