Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась Золотоніська міська рада (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 305 662 грн. 42 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником об`єктів нерухомості, розміщених на земельній ділянці площею 2,0730 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110494503:01:002:0008, та право користування якою відповідач у встановленому законом порядку не оформив. Посилаючись на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, позивач вказує, що відповідач, як фактичний користувач вказаної земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок Золотоніської міської ради як власника земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування даною ділянкою, та має повернути ці кошти позивачу. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.03.2019 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7110494503:01:002:0008 становить 2 564 093 грн 70 коп. Як зазначено ув позові, за період з 01.09.2016 по 01.09.2019 відповідач мав заплатити за користування вказаною земельною ділянкою 305 662 грн 42 коп. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2019 відкрито провадження у цивільній справі на підставі даного позову, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 18.02.2020 відповідач надав до суду відзив, в якому вказав про безпідставність позову, оскільки відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач не є власником земельної ділянки кадастровий номер 7110494503:01:002:0008. Також відповідач вказує про безпідставність посилання позивача на вимоги ст. 1212 Цивільного кодексу України, так як між сторонами існує чинний договір оренди земельної ділянки, який не зареєстрований з вини позивача. Щодо суми компенсації відповідач вказує, що фактично користується земельною ділянкою площею 0,3 га, сума компенсації не узгоджена сторонами. Також відповідач зазначає, що наведений позивачем розрахунок заявленої у позові суми до стягнення не відповідає визначеному розміру орендної плати, погодженої сторонами в договорі оренди землі в розмірі 4% від вартості ділянки. Також, на думку відповідача, позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач дізнався про несплату відповідачем коштів за землю до 2013 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували повністю, просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в відзиві та пояснили, що між сторонами існують договірні правовідносини, що виключає застосування для вирішення даного спору ст. 1212 Цивільного кодексу України. Також відповідач та представник відповідача наполягали, що земельна ділянка кадастровий номер 7110494503:01:002:0008 не сформована, тому не може виступати об`єктом цивільних прав. Зазначили, що права власності на об`єкти нерухомого майна на вказану земельну ділянку зареєстровані на кількох осіб. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2019 р. №НВ-7110555252019, копія якого додана до матеріалів справи, судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,0730 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110494503:01:002:0008 належить до комунальної власності, цільове призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості під існуючий комплекс нежилих приміщень, що також підтверджується відомостями, наявними в публічній кадастровій карті державного земельного кадастру. Згідно з договором купівлі-продажу комплексу від 22.03.2010 Закрите акціонерне товариство «Віталь» передало у власність громадянину Франції [PERSON] комплекс нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору земельна ділянка, на якій знаходиться комплекс, площею 2,0730, не приватизована. Кадастровий номер 7110494503:01:002:0008. Право власності відповідача на вказаний комплекс зареєстровано 24.03.2010, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 72376092 від 07.11.2016. Рішенням Золотоніської міської ради від 14.05.2010 № 52-37/V надано дозвіл відповідачу на розробку технічної документації щодо підтвердження права користування земельною ділянкою площею 2,0730 га в оренду, для виробничого призначення в [ADDRESS] за рахунок забудованих земель Золотоніської міської ради. Рішенням Золотоніської міської ради від 22.12.2010 № 2-54/VІ, зокрема затверджено відповідачу технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 2,0730 га під існуючим комплексом нежилих приміщень для виробничого призначення по [ADDRESS] за рахунок земель промисловості Золотоніської міської ради; надано відповідачу в оренду терміном 3 роки земельну ділянку площею 2,0730 га по [ADDRESS] під існуючий комплекс нежилих приміщень для виробничого призначення за рахунок земель промисловості Золотоніської міської ради; зобов`язано відповідача в місячний термін заключити договір оренди земельної ділянки з Золотоніською міською радою та пройти державну реєстрацію в Золотоніській міській філії «Центр ДЗК»; затверджено відповідачу нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,0730 га по [ADDRESS] в розмірі 1 116 932 грн 40 коп., з розрахунку 53 грн 88 коп. за 1 кв. м.; встановлено відповідачу щорічну орендну плату за земельну ділянку площею 2,0730 га по [ADDRESS] в розмірі 4% (44 677 грн 30 коп.) від її нормативної грошової оцінки; зобов`язано відповідача відшкодувати втрати, понесені місцевим бюджетом за період використання вищевказаної земельної ділянки без правоустановчих документів (договору оренди); щомісячна орендна плата вноситься рівними частинами протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця в сумі 3 723 грн 11 коп. Після ознайомлення із рішенням міської ради від 22.12.2010 № 2-54/VІ, та проектом договору оренди земельної ділянки, представник відповідача 28.12.2010 звернулася з листом до міського голови з проханням розглянути на сесії Золотоніської міської ради питання про зменшення з 4% до 3% орендної ставки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На підставі вказаного листа був підготовлений проект рішення Золотоніської міської ради, однак на сесії міської ради, яка відбулася 26.01.2011, питання з даного приводу не було прийняте у зв`язку з тим, що не набрало достатньої кількості депутатських голосів. 01 лютого 2011 року Золотоніська міська рада повідомила представника відповідача про неприйняття рішення щодо зменшення проценту орендної плати за землю. 25.01.2012 р. між Золотоніською міською радою та громадянином Франції [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки в [ADDRESS] під існуючим комплексом нежилих приміщень для виробничого призначення площею 2,0730 га по якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, однієї з яких є розмір орендної плати. У подальшому у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Золотоніської міської ради від 22.12.2010 року №2-54/VІ, ухиленням від вчинення дій, спрямованих на укладення договору оренди землі та продовженням ухилятися від сплати орендної плати, довіреній особі відповідача 21.07.2011 направлено Попередження про термінове вжиття заходів щодо погашення заборгованості по орендній платі, та укладення договору оренди земельної ділянки. Однак відповідач вимогу не виконав, тому виконавчий комітет Золотоніської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою та стягнення заборгованості за оренду землі. Дані обставини встановлені рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2013 у справі № 2306/1085/12, яким позов виконавчого комітету Золотоніської міської ради задоволено частково: зобов`язано відповідача [PERSON] оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 2,0730 га в [ADDRESS] під існуючим комплексом нежилих приміщень для виробничого призначення шляхом реєстрації підписаного 25.01.2012 договору оренди земельної ділянки у виконавчому комітеті Золотоніської міської ради, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Також вказані вище обставини були встановлені й рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21.10.2013р., яким апеляційну скаргу представника відповідача задоволено; змінено рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2013 у справі № 2306/1085/12; скасовано рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.03.2013 в частині зобов`язання відповідача оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 2,0730 га в [ADDRESS] під існуючим комплексом нежилих приміщень для виробничого призначення шляхом реєстрації, підписаного 25.01.2012 договору оренди земельної ділянки у виконавчому комітеті Золотоніської міської ради; ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Золотоніської міської ради до [PERSON] про зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 2,0730 га в [ADDRESS] під існуючим комплексом нежилих приміщень для виробничого призначення шляхом реєстрації підписаного договору оренди земельної ділянки у виконавчому комітеті Золотоніської міської ради відмовлено; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Вважаючи, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки площею 2,0730 га, кадастровий номер 7110494503:01:002:0008, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти в сумі 305 662 грн 42 коп., що мали бути сплачені за користування вказаною земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Золотоніській міській раді, позивач звернувся з даним позовом до суду. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що станом на день вирішення даного спору в матеріалах справи відсутні докази реєстрації права оренди відповідача на спірну земельну ділянку. Інших доказів сторони суду не назвали та не надали. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012 встановлено, що землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. 4. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу. Враховуючи положення діючого законодавства, судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,0730 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якої 7110494503:01:002:0008 належить до земель комунальної власності Золотоніської територіальної громади, оскільки вона не являється земельною ділянкою приватної та державної власності. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача у період з 01.09.2016 по 01.09.2019 є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України). Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України). Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 на підставі аналізу норм, які були чинними станом на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, зробила висновок, що договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря. Відтак, враховуючи, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, а так само на день вирішення спору по суті, між сторонами відсутній зареєстрований у порядку, встановленому законом договір оренди спірної земельної ділянки, безпідставним є твердження сторони відповідача, що між сторонами у період з 01.09.2016 по 01.09.2019 існували деліктні правовідносини. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18). Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Золотоніська міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. Вирішуючи по суті позовних вимог даний спір, суд зазначає, що спірна земельна ділянка площею 2,0730 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110494503:01:002:0008, та на якій розміщено комплекс нежилих приміщень, власником яких у період з 01.09.2016 по 01.09.2019 був відповідач, є сформованим об`єктом цивільних прав станом на момент набуття відповідачем права власності на комплекс нежилих приміщень, розміщених на ній та протягом усього періоду, зазначеного у позові - з 01.09.2016 по 01.09.2019, тому суд відхиляє як безпідставні доводи сторони відповідача щодо фактичного використання земельної ділянки значно меншого розміру, ніж площа спірної земельної ділянки. З матеріалів справи судом встановлено обставини правомірного володіння і використання у період з 01.09.2016 по 01.09.2019 відповідачем належного йому комплексу нежилих приміщень, що само по собі свідчить про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, позаяк відповідач не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаного комплексу нежилих приміщень. Також, при вирішенні даного спору суд зазначає, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17). Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З наведених норм законодавства не вбачається можливості визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. При цьому суд зауважує, що земельним законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», не передбачено обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. Також, при вирішенні даного спору судом взято до уваги, що витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Згідно з наявним в матеріалах справи витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданим Міськрайонним управлінням у Золотоніському районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №2274 від 24.05.2019, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,0730 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110494503:01:002:0008 становить 2 564 093 грн. 70 коп. Відповідно до розрахунку суми втрат міського бюджету, наданого Золотоніським міським фінансовим управлінням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 28.08.2019 № 192, проведеного на підставі вказаної нормативної грошової оцінки за період з 01.09.2016 по 01.09.2019 у зв`язку з безпідставним збереженням відповідачем коштів за фактичне користування спірною земельною ділянкою без оформлення права на неї міський бюджет м. Золотоноша поніс витрати у сумі 305 662 грн 42 коп. При цьому суд зауважує, що безпідставними є посилання сторони відповідача на невідповідність наведеного позивачем розрахунку заявленої в позові суми до стягнення розміру орендної плати, погодженої сторонами в договорі оренди землі, оскільки як встановлено судом, між сторонами відсутні деліктні правовідносини. Інших спростувань щодо правильності наведеного позивачем розрахунку сторона відповідача суду не назвала та не надала. Водночас, враховуючи положення статті 79-1 ЗК України та статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», суд, перевіривши наведений позивачем розрахунок, виходить з правильності визначення Золотоніською міською радою суми безпідставно збережених відповідачем коштів на основі належного і допустимого доказу - витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №2274 від 24.05.2019, наданого Міськрайонним управлінням у Золотоніському районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Разом з тим суд зауважує, що сторона відповідача не надала до суду будь-якого контррозрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів позивача. Щодо посилання сторони відповідача на те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач дізнався про несплату відповідачем коштів за землю до 2013 року, суд зазначає про таке. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові в зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з того, що позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї у період з 01.09.2016 по 01.09.2019, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Суд відхиляє як безпідставні твердження сторони відповідача про те, що позивач знав про порушення свого права відповідачем ще у 2013 році, оскільки позивач не знав і не міг знати наперед у 2013 році про існування між сторонами спірних правовідносин у період з 01.09.2016 по 01.09.2019. Також суд звертає увагу на докази, подані з процесуальними порушеннями відповідачем на обґрунтування факту, що на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти, належні на праві власності іншим особам. Дані факти відповідачем не доведені, оскільки на всіх схемах земельної ділянки, що складалися після укладення договору купівлі-продажу відповідачем, а також і на час укладеного вище договору, дані об`єкти відсутні. Рукописні зазначення на схемах не мають доказового значення для суду, оскільки не зазначені відповідним органом, уповноваженим на складання відповідних схем. Зважаючи на вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача, тому позов належить задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати позивача щодо сплати судового збору у сумі 4 584 грн. 94 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved