Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеною вище позовною заявою, посилаючись на те, що 17.10.2010 року в м. Одесі по вул. Ак.Корольова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Кіа", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 року винною у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON], відповідача у даній справі. Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму у розмірі 13629,54 гривень, які були відшкодовані позивачем за пошкодження автомобіля автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер [NUMBER], цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована у ЗАТ "ПРОСТО-страхування", а також 784,76 гривень витрат за послуги аварійного комісара, 1000,00 гривень витрат за юридичні послуги, а також судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243,60. Представник позивача в судове засідання не з"явився, але звернувся до суду з заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити у зв"язку зі спливом строків позовної давнини. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 17.10.2010 року в м. Одесі по вул. Ак.Корольова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Кіа", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2010 року винною у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON], відповідача у даній справі. Як випливає з документів, що були додані МТСБУ до позову та надані суду, 16 грудня 2009 року між МТСБУ та [PERSON] , власником автомобіля «Фольксваген Пассат д/н [NUMBER], був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6633772 предметом якого було страхування транспортного засобу «Фольксваген Пассат» д/н [NUMBER] зі строком дії договору починаючи з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року. В зв'язку із виникненням страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] 18 жовтня 2010 року звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП повідомивши всі обставини, а вже 08 лютого 2011 року звернувся до МТСБУ із заявою про страхову виплату в сумі 15196 грн. 62 коп. з перерахуванням її на власний банківський рахунок. На 21 жовтня 2010 року було призначено проведення огляду автомобіля «Фольцваген» д/н [NUMBER], але відповідачка участі в огляді не приймала, оскільки позивач належним чином її про це не сповістив, чим порушив «Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 720. Згідно пункту 370 вказаних Правил, кожна телеграма вручається особисто адресатові, а на підприємствах, установах та організаціях, у військових частинах - призначеній для приймання телеграм особі під розписку із зазначенням дати та місцевого часу вручення телеграми. В такому ж порядку вручаються телеграми, фізичним особам, які перебувають в готелях, гуртожитках, лікувально-оздоровчих закладах тощо. В наданій суду копії телеграми про повідомлення про проведення огляду пошкодженого автомобіля, в графі «отримав» відсутня дата, підпис та прізвище отримувача, що свідчить про те, що я відповідачка її не отримувала. Так само, через порушення позивачем «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 720, таке повідомлення про проведення огляду пошкодженого автомобіля не отримав також і [PERSON] -власник автомобіля «КІА» д/н [NUMBER], позивач копію такого повідомлення також надав суду. Згідно висновку від 30.10.2010 року № 10-027, складеного спеціалістом СПД ФО [PERSON] розмір завданих збитків склав суму у розмірі 13 629 грн. 54 коп. У зв'язку з настанням подій, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 11 березня 2011 року здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 13 629 грн. 54 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Згідно узагальнюючої практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоді: за рахунок безпосередньо заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, (а ним є страхувальник) передає право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Позивач договір страхування до матеріалів справи не надав. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами ніж зазначено у договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювана шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором. Страховик не має права вимагати відшкодування вартості послуг аварійного комісара у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а пов'язані з його внутрішньогосподарською діяльністю, і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. Також позивач просить стягнути з відповідачки кошти в розмірі 1000 грн. за витрати пов'язані з оплатою юридичної допомоги, однак позивач не додав до матеріалів справи договір про надання юридичних послуг , в якому, згідно з ст. 27, та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повинні бути зазначенні витрати передбачені та визначені позивачем та особою, що надає правову допомогу, та не відомо, чи розраховувалась сума витрат на правову допомогу з урахуванням положення Постанови Кабінету міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року №590 зі урахуванням обсягу виконаних робіт та затраченого часу на представництво інтересів позивача в суді. Враховуючи те, що позивач здійснив виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 13 629 грн. 54 коп., позивач пред'явив вимогу про стягнення з відповідачки, як особи з вини якої було заподіяно збитків власнику транспортного засобу «Фольцвагкн» д/н [NUMBER], в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 13 629 грн. 54 коп., а також витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 784 грн. 76 коп., витрати за юридичні послуги в розмірі 1000 грн., та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а загалом 15 657грн. 90 коп. У відповідності до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, як передбачено ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю три роки. Як встановлено ч.І ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В той час, ч. 6 ст. 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України та Розділу «Можливості застосування положення про регрес та суброгацію» Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про узагальнення судової практику розгляду цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» від 30 березня 2012 року за №2: при суброгації перебіг строку позовної давності починає свій відлік із того моменту, коли настав страховий випадок, а при регресі - з часу виплати страхового відшкодування, оскільки у випадку суброгації відбувається лише зміна особи у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання, в яких перебіг строку позовної давності виникає з дня коли потерпілий довідався або міг довідатись про порушення свого права. Таким днем є момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що є страховим випадком для страхової компанії, яка в порядку суброгації лише змінює кредитора, тобто потерпілого, у діючому зобов'язанні, яке не переривається та не припиняється. Отже, оскільки дорожньо-транспортна пригода виникла 17 жовтня 2010 року, яка є одночасно і страховим випадком, перебіг трирічного строку позовної давності починається на наступний день і закінчується 17 жовтня 2013 року, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, зокрема і з вимогами, що є предметом розгляду даного позову. Проте, МТСБУ звернувся до суду з даним позовом лише 22 травня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, більш як на 7 (сім) місяців, або, якщо брати до уваги строк позовної давності при регресі, то строк позовної давності закінчується 11 березня 2014 року, так як виплата страхового відшкодування була здійснена 11 березня 2011 року, що підтверджується платіжним дорученням, то все одно строк позовної давності було пропущено більш ніж на 2 (два) місяця. При цьому, позивач пояснює суду причини пропуску такого строку у зв'язку з тим, що позивач звертався до Приморського районного суду та Київського районного суду м. Одеси, та позовна заява була повернута позивачу так як ця справа не була підсудна цим судам, але це не перериває строк позовної давності. Відповідно до ч.З та ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи те, що МТСБУ пропустив трирічний строк позовної давності на звернення з позовом до суду про захист свого порушеного права щодо стягнення з відповідачки страхового відшкодування в розмірі 13 629 грн. 54 коп. в порядку суброгації, більш ніж на 7 (сім) місяців, сплив такої позовної давності є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачка просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові МТСБУ. До додаткових вимог щодо стягнення коштів за послуги аварійного комісара в розмірі 784 грн. 76 коп., та витрати за юридичні послуги в розмірі 1000 грн. також необхідно застосувати положення про сплив строків позовної давності на підставі ст. 266 ЦК України, якою передбачено, що зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). На підставі викладеного вище позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed