Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про виселення з житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що його малолітній син - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі на даний час без законних підстав проживає відповідач та на пропозицію звільнити квартиру він відповідає категоричною відмовою. У зв`язку із викладеним, позивач за первісним позовом просить виселити [PERSON] з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 1.2. Представник відповідача за первісним позовом надав відзив на первісний позов, в якому вказав, що у [PERSON] наявне інше житло у вигляді житлового будинку в місті Кремінній Луганської області. В цьому житлі мають можливість мешкати [PERSON] та [PERSON] , в той час у [PERSON] немає іншого житла. [PERSON] ніколи не продавав свою 1/2 частку спірної квартири, проте він виплатив грошову компенсацію за 1/2 частки квартири на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи, тому виселення завдасть шкоди його здоров`ю. [PERSON] утримує квартиру самостійно та сплачує комунальні послуги. Доходів для придбання або винаймання іншого житла у відповідача немає. 1.3. Також, представник відповідача за первісним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири та визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування зустрічного позову представник відповідача за первісним позовомвказав, що відповідач разом з [PERSON] 22.02.2008 купили в рівних частках, по 1/2 частині кожний, квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, але мали злагоджені стосунки, внаслідок чого і була придбана спірна квартира. Однак після того як сімейне життя між відповідачем та [PERSON] не склалось, остання переїхала та стала мешкати за іншою адресою. [PERSON] залишився мешкати у квартирі за вказаною адресою. [PERSON] з метою відшкодування вартості частки квартири, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом про стягнення з нього вартості 1/2 частки спірної квартири. За результатами розгляду позову Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 28.07.2011 по справі 2-1380/11 було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 39 606,50 грн. Після набрання даним рішенням законної сили [PERSON] передала виконавчий документ про стягнення з [PERSON] 39 606,50 грн. на виконання до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції. Під час виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 по справі № 2-1380/11 1/2 частку спірної квартири, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008 № 826, було продано Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції під час проведення прилюдних торгів за ціною 28300 грн., що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів № 23/010/12/А, затвердженим 21.03.2012 директором Луганської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Будановим С.С . Згідно протоколу проведення прилюдних торгів № 23/010/12/А переможцем прилюдних торгів було визнано [PERSON] . 06.04.2012 вона на підставі акту про проведені прилюдні торги, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, зареєструвала за собою у приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговської О.В. право власності на 1/2 частку квартири, вартістю 40355 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] стала власником всієї спірної квартири. Після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 03.10.2017 [PERSON] та [PERSON] , який виступає законним представником малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , укладають Договір дарування, згідно з яким [PERSON] безоплатно передала, а [PERSON] прийняв дар на ім`я [PERSON] - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 ЦК України отримала грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірної квартири внаслідок виконання [PERSON] рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 по справі 2-1380/11, про що державним виконавцем 15.11.2013 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказане підтверджується листом від 12.02.2020 року № 1979, виданим Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). У зв`язку з отриманням грошової компенсації з 15.11.2013 [PERSON] втратила право на 1/2 частку кв. [ADDRESS] . [PERSON] про те, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 по справі 2-1380/11 було виконане саме 15.11.2013, дізнався лише 12.02.2020 після отримання представником [PERSON] листа від 12.02.2020 № 1979, виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). 30.01.2020 під час отримання позову про виселення з кв. [ADDRESS] [PERSON] дізнався про отримання [PERSON] в дар спірної квартири від [PERSON] , якій зазначена квартира належала в 1/2 частці на підставі дублікату договору купівлі-продажу, який було видано [PERSON]., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 23.05.2012 за реєстровим номером 456, замість втраченого договору купівлі-продажу, який було посвідчено Сердюк Н.І., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 22.02.2008 за реєстровим № 826, та в 1/2 частці на підставі свідоцтва про право власності на майно придбане з прилюдних торгів, виданого Глаговською О.В., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 06.04.2012 за реєстровим № 343. Із посиланням на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 364 ЦК України позивач вважає, що не може бути визнаний дійсним договір дарування в частині дарування [PERSON] 1/2 частки спірної квартири, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І. та зареєстрованого за номером № 826 у реєстрі, оскільки [PERSON] втратила право власності на зазначену частку після отримання грошової компенсації вартості вказаної частки після виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 по справі 2-1380/11. На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири та визнати недійсним договір дарування спірної квартири в частині переходу в дар обдаровуваному [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008. 1.4. Представник законного представника відповідача за зустрічним позовом (законного представника позивача за первісним позовом) надав до суду відзив на зустрічний позов, в якому вказав, що право власності теперішнього власника спірної квартири, так само як і право власності попереднього власника пройшло державну реєстрацію, яка не визнана незаконною та не скасована. Строк позовної давності за вимогами по зустрічному позову сплив. 1.5. Представник відповідача за первісним позовом надав відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій вказав, що договір дарування спірної квартири було вчинено із порушенням ч. 2 ст. 364 ЦК України. 1.6. Ухвалою суду від 20.02.2020 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов представника відповідача [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири та визнання недійсним договору дарування. Також, суд вирішив здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.02.2020 було застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою суду від 05.03.2020 було залучено Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради та Службу у справах дітей Сєвєродонецької міської ради до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом [PERSON] . Також, було витребувано від Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради висновок щодо розв`язання спору в частині вимог, які заявлені за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 05.05.2020, яка відображена у протоколі судового засідання, було вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті. 1.7. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позові, вимоги за зустрічним позовом не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, які викладені у відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити з підстав, які викладені у зустрічному позові. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2008 році вона та [PERSON] жили разом у цивільному шлюбі. Після придбання спірної квартири вони деякий час пожили в ній разом, а потім розійшлися. Вона дійсно приймала участь у торгах, організованих виконавчою службою, та придбала 1/2 частку спірної квартири, сплативши за це грошові кошти. Коштів в рахунок виконання рішення суду від 28.07.2011 вона не отримувала, проте замість цього набула право власності на всю квартиру. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06.05.2017 Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії договору дарування квартири серії НМІ №949309, посвідченого 03.10.2017 приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдаміровим Е.А., [PERSON] передала, а [PERSON] від імені свого малолітнього сина [PERSON] прийняв в дар на ім`я обдаровуваного квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить дарувальнику на таких підставах: - в 1/2 частці на підставі дублікату договору купівлі-продажу, який було видано [PERSON] , приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 23 травня 2012 року за реєстровим № 456, замість втраченого договору купівлі-продажу, який було посвідчено Сердюк Н.І., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 22 лютого 2008 року за реєстровим № 826; - в 1/2 частці на підставі свідоцтва про право власності на майно придбане з прилюдних торгів, яке було видане приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Глаговською О.В. 06 квітня 2012 року за реєстровим № 343. Право власності за дарувальником зареєстровано у державному реєстрі Речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 25.01.2014, номер запису про право власності: 4510913, реєстраційний номер об`єкта: 282551944129. З копії довідки про склад сім`ї № 3246 від 11.02.2019 вбачається, що станом на 11.02.2019 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні. 2.2. Відповідно до копії договору купівлі-продажу (бланк серії ВКІ №067357), посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І. 22.02.2008, зареєстровано в реєстрі за №826, [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру, а гр. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожний купили квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1839523, наданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 06.04.2008. З копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 у справі №2-1380/11 вбачається, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації від вартості частки житлового приміщення (квартири) задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто компенсацію вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 39606,50 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 51 грн., сплачені витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120 грн. та витрати по оплаті вартості експертизи в розмірі 700 грн. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. У вищевказаному рішенні також вказано, що обидві сторони - [PERSON] та [PERSON] , посилалися на факт спільного проживання однією сім`єю до 2010 року в спірній квартирі. Відповідно до копії протоколу проведення прилюдних торгів № 23/010/12/А, затвердженого 21.03.2012 директором Луганської філії приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Будановим С.С. , переможцем прилюдних торгів з реалізації 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008 року № 826, було визнано [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва від 06.04.2012, приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В., відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про проведені прилюдні торги, затвердженого відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, посвідчено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності майно, що складається з 1/2 частки квартири, вартістю 40355 грн., яка знаходить за адресою: [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 28300 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І. 22.02.2008 за реєстровим №826 та зареєстроване Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 06.04.2008 за реєстраційним номером 18391523. Згідно з копією листа Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №1979 від 12.02.2020 виконавче провадження №29217041 відкрите на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 №2-1380/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 39606,50 грн. не перебуває на виконанні у Сєвєродонецькому відділу, перебуває у архіві, 15.11.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 2.3. Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.04.2013 у справі № 1227/6229/2012 судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», [PERSON] про визнання результату вищевказаних прилюдних торгів недійсним та про визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу частки спірної квартири. Це рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 липня 2013 року. Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.07.2018 у справі № 428/3224/18 за позовом [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги [PERSON] задоволені. [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Дане рішення набрало законної сили 27.12.2018 після його перегляду в апеляційному порядку. 2.4. Згідно із висновком Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради від 08.04.2020 № 1688 вказаний орган заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частку спірної квартири у зв`язку із тим, що він не зареєстрованій в даній квартирі і не є її власником. 3. Релевантні джерела права та акти їх застосування 3.1. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 8 вищевказаної Конвенції вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 3.2. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п. 1, 8 ч. 1, ч. 2 ст. 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3.3. Статтею 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. 3.4. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 3.5. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 3.6. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 3.7. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). 3.8. В постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі № 623/5351/15-ц вказано, що статтею 364 ЦК України регулюються випадки, коли співвласник майна має намір припинити права стосовно належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно. В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц вказано, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. При вирішенні справ з передбачених законом підстав щодо виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. В постанові від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: « Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem », що означає « У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд вважає за необхідне звернути увагу на несправедливість, незаконність та навіть певну абсурдність ситуації, яка поступово склалася щодо права власності на спірну квартиру в процесі виконання та після виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 у справі № 2-1380/11. До ухвалення вищевказаного рішення суду [PERSON] та [PERSON] були власниками кожний 1/2 частки спірної квартири. [PERSON] подала позов, на підставі якого суд із посиланням на ст. 364 ЦК стягнув з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/2 частки квартири. Тобто, [PERSON] як співвласник майна висловила намір припинити права стосовно належної їй частки у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника компенсації вартості належної їй частки. У вищевказаному рішенні суду не вказано про визнання права власності на другу 1/2 частку спірної квартири за [PERSON] , проте набуття [PERSON] такого права після отримання [PERSON] компенсації за частку квартири презюмується в силу вимог ч. 2 ст. 364 ЦК. З урахуванням відомостей з Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення відповідного виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має вважатися такою, що отримала відповідну компенсацію. Протягом всього часу судового розгляду суду з боку професійних представників сторін не було надано доказів на користь іншого, хоча представник відповідача неодноразово вказував про існування цих обставин, а суд приймав докази та надавав сторонам можливість заявити будь-які клопотання про надання або витребування доказів як у підготовчому засіданні, так і у судовому засіданні. Пояснення [PERSON] стосовно неотримання нею грошових коштів в рахунок виконання рішення суду від 28.07.2011 не підтверджуються жодними доказами та спростовуються вищенаведеними відомостями про закінчення відповідного виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Разом з тим, в порядку виконання вищевказаного рішення суду [PERSON] на прилюдних торгах придбала 1/2 частку спірної квартири, яка належала [PERSON] , та набула право власності на цю частку, отримавши відповідне свідоцтво у нотаріуса. Тобто, [PERSON] сплатила кошти за придбання 1/2 частки спірної квартири, при цьому сплачені нею кошти мали бути спрямовані на її ж користь в рахунок погашення боргу [PERSON] перед нею за компенсацію вартості 1/2 частки квартири. Ні підставі норм ч. 2 ст. 364 ЦК, внаслідок вищевказаних подій [PERSON] та [PERSON] мали б обмінятися своїми частками у праві власності на спірну квартиру та грошима за їх придбання. Проте фактично, з урахуванням відсутності у рішенні суду від 28.07.2011 вказівки на визнання права власності на 1/2 частку квартири за [PERSON] , [PERSON] зареєструвала за собою право власності на всю спірну квартиру. Тобто, [PERSON] стала власником всієї квартири за рахунок сплати коштів за 1/2 частку квартири, яка належала [PERSON] , в той час як [PERSON] був позбавлений права власності на будь-яку частку квартири всупереч ч. 2 ст. 364 ЦК та всупереч рішенню суду від 28.07.2011 у справі № 2-1380/11. При цьому, [PERSON] навіть не отримав жодних коштів за свою частку квартири, а [PERSON] сплатила кошти, які мали бути передані їй самій. 4.2. На думку суду, з огляду на вищевказані обставини, [PERSON] мала розуміти, що вона у зв`язку із власним волевиявленням та на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК втратила право власності на 1/2 частку квартири, яка належала їй з моменту первісного придбання на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008, та одночасно набула право власності на іншу 1/2 частку цієї ж квартири в порядку купівлі на прилюдних торгах. Однак, [PERSON] в порушення ч. 2 ст. 364 ЦК уклала договір дарування всієї спірної квартири на користь позивача. Таким чином, спірний договір дарування в частині дарування 1/2 частки квартири був укладений із порушенням ч. 2 ст. 364 ЦК, а тому цей договір має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК в частині дарування [PERSON] 1/2 частки спірної квартири, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І. та зареєстрованого за номером № 826 у реєстрі. Крім того, з урахуванням положень ч. 2 ст. 364 ЦК слід визнати право власності на 1/2 частку спірної квартири за [PERSON] . З урахуванням конкретних обставин цієї справи саме такий спосіб захисту прав [PERSON] буде ефективним, забезпечить відновлення законності та справедливості у спірних правовідносинах, а також забезпечить можливість державної реєстрації за [PERSON] права власності на частку спірної квартири. Посилання адвоката законного представника позивача за первісним позовом на висновки судів у справі № 428/3224/18 є неспроможними, адже у справі № 428/3224/18 відповідач не заявляв вимог про визнання договору дарування недійсним та про визнання за ним права власності на частку спірної квартири. Суд також не погоджується з висновком Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради щодо вимог за зустрічним позовом, адже вказаний висновок є необґрунтованим. Зокрема, цей висновок ґрунтується на тому, що [PERSON] не є співвласником спірної квартири, однак судом встановлено, що він є співвласником квартири і його права мають бути захищені. 4.3. Стосовно строків позовної давності за вимогами по зустрічному позову, про застосування яких заявив у відзиві на зустрічний позов адвокат законного представника первісного позивача, суд зазначає наступне. Дійсно, про реєстрацію за [PERSON] права власності на всю спірну квартиру [PERSON] міг дізнатися ще у 2012 році, коли він приймав участь у розгляді справи № 1227/4382/2012 в Сєвєродонецькому міському суді Луганської області про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Разом з тим суд враховує, що у 2012-2013 роках в рамках розгляду справи № 1227/6229/2012 [PERSON] в судах першої та апеляційної інстанцій намагався відновити свої порушені права шляхом визнання результату вищевказаних прилюдних торгів недійсним та шляхом визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу частки спірної квартири. Крім того, з часу придбання спірної квартири та до теперішнього часу [PERSON] проживає у спірній квартирі. Тобто, [PERSON] намагався захистити свої порушені права в судовому порядку та не демонстрував поведінки, яка б свідчила про втрату ним інтересу щодо володіння та користування спірною квартирою. Крім того, згідно із наданими [PERSON] документами він є інвалідом 3 групи у зв`язку із отриманням в 2007 році травми голови у вигляді забою головного мозку та переламу тім`яної кістки. Суд також враховує, що [PERSON] немає юридичної освіти, а також враховує тривалість та характер порушення його прав як власника частки спірної квартири. Фактично, порушення прав [PERSON] як співвласника квартири є триваючим, адже в силу вимог ч. 2 ст. 364 ЦК він набув право власності на 1/2 частку спірної квартири щонайменше з часу закриття виконавчого провадження 15.11.2013 у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду від 28.07.2011 у справі № 2-1380/11. З урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ щодо мети існування строків позовної давності, яка наведена у пункті 3.7. цього рішення, суд зазначає, що застосування цих строків в даному випадку не забезпечить юридичної визначеності у спірних правовідносинах, а навпаки продовжить ситуацію юридичної невизначеності, коли [PERSON] , маючи право на отримання у власність 1/2 частки квартири в порядку ч. 2 ст. 364 ЦК, не буде визнаватися законним власником цієї частки. Також, застосування строків позовної давності в цих обставинах продовжить вкрай несправедливу ситуацію щодо невизнання права [PERSON] на 1/2 частку квартири, в той час як всі докази, на які спирається суд при вирішенні цієї справи, не втратили ані достовірності, ані повноти із плином часу. На думку суду, застосування строків позовної давності за даних конкретних обставин буде несправедливим, нерозумним та призведе до продовження грубого порушення прав [PERSON] на єдине наявне у нього житло, у зв`язку із чим слід визнати поважними причини пропуску строків позовної давності [PERSON] за вимогами про визнання права власності на 1/2 частку квартири. У цій справі має місце саме той виключний випадок, коли доречним буде застосування принципу «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem », що означає « У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». На думку суду, висновок про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності немає необхідності дублювати в резолютивній частині рішення суду, адже по-перше, такої вимоги не містить ані ЦПК, ані ЦК, а по-друге, згідно із п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК в резолютивній частині рішення суду зазначається лише висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Висновок про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не є матеріально-правовою позовною вимогою, задоволення якої відновлює або захищає права особи, а тому у резолютивній частині рішення цей висновок вказуватися не повинен. Про укладення спірного договору дарування [PERSON] міг довідатися не раніше часу його укладення 03.10.2017, тобто строк позовної давності за вимогами про визнання цього договору недійсним ще не сплив. Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним договору дарування в частині дарування 1/2 частки квартири та визнання права власності на 1/2 частку квартири за [PERSON] . 4.4. З урахуванням задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та визнання права власності за відповідачем на частку спірної квартири, суд не вбачає підстав для задоволення вимог за первісним позовом про виселення відповідача. Суд також враховує, що законний представник малолітнього позивача за первісним позовом [PERSON] є чоловіком колишнього власника (співвласника) спірної квартири [PERSON] з 2015 року та записаний батьком її сина [PERSON] . В рішенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.07.2011 у справі №2-1380/11 вказано, що обидві сторони - [PERSON] та [PERSON] , посилалися на факт спільного проживання однією сім`єю до 2010 року в спірній квартирі. Отже, в даному випадку законний представник позивача, прийнявши квартиру у дар від [PERSON] в інтересах малолітнього позивача, тобто безоплатно набувши у власність майно в інтересах позивача, знав або мав всі можливості дізнатися про проживання в ньому відповідача - члена сім`ї колишнього власника цього житла, який не має іншого житла. Таким чином, [PERSON] не може бути виселено, адже внаслідок цього він втратить єдине житло, що буде вкрай несправедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. 5. Розподіл судових витрат, вирішення питання щодо заходів забезпечення позову 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у судовому засіданні 10.06.2020 представник відповідача за первісним позовом зробив заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів понесення інших судових витрат, крім судового збору, протягом п`яти днів з дня ухвалення цього рішення. Отже, інші судові витрати, крім судового збору, будуть розподілені судом після подання відповідних доказів представником відповідача за первісним позовом. Понесення [PERSON] судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. за подання зустрічного позову та у сумі 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову. Таким чином, враховуючи задоволення зустрічних позовних вимог та відмову у задоволенні первісних позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 1261 грн. 20 коп. 5.2. У зв`язку із тим, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частку спірної квартири були накладені з метою забезпечення зустрічного позову, яки було задоволено, суд вважає за необхідне на підставі ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України не скасовувати відповідні заходи забезпечення позову. В даному випадку заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) за зустрічним позовом буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved