Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі свого представника адвоката Гузєва І.Г.) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Гузєв І.Г. зазначив, що в період з 02.11.1972 року по 26.04.2007 року він пропрацював на підприємстві НКЗК та КДМГК «Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на різних посадах, в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок неналежних умов праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: туговухості. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання №2 від 05.02.2015 року, професійне захворювання виникло внаслідок наступних факторів шум, рівень шуму 82-88 дБА при 80дБА. Первинним оглядом МСЕК 11.06.2015 року, позивачу встановлена 5 % втрати працездатності по туговухості, 23.05.2017 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 15 % по туговухості з 23 травня 2017 року - безстроково. У зв`язку з наявністю професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 70 845 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного\~товариства «АрселорМіттал\~Кривий Ріг»\~-\~Стаднік Я.В.\~подала до\~суду відзив\~на позов,\~в якому\~зазначила,\~що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те що, відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Крім того, представник Відповідача зазначила, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворою Позивача і роботою у Відповідача. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 70\~845 гри., що жодним чином не аргументовано та не обґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудових книжках виданих на ім`я [PERSON] , останній з 02.11.1972р. по 01.10.1973р. на посаді електрослюсаря з ремонту гірничого обладнання в кар`єрі НК «ГЗК»; з 01.10.1973р. по 01.06.1975р. на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі НК «ГЗК»; з 01.06.1975р. по 19.09.1975р. на посаді на посаді виконуючого обов`язки гірничого майстра екскаваторної дільниці №3 рудника НКГЗК»; з 19.09.1975р. по 26.07.1979р. на посаді майстра відвальної дільниці №2 рудника НКГЗК»; з 26.07.1979р. по 02.02.1983р. на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі рудника НКГЗК»; з 02.02.1983р. по 01.06.1983р. на посаді гірничого майстра виробничої екскаваторної дільниці №6 в кар`єрі НКГЗК»; з 01.06.1983р. по 06.12.1983р. на посаді заступника начальника виробничої екскаваторної дільниці №3 в кар`єрі НКГЗК; з 06.12.1983р. по 20.02.1984р . на посаді гірничого майстра виробничої екскаваторної дільниці №3 в кар`єрі НКГЗК»; з 20.02.1984р. по 26.09.1984р. на посаді заступника начальника екскаваторної дільниці №2 кар`єру №3 НКГЗК»; з 26.09.1984р. по 11.02.1985р. на посаді гірничого майстра кар`єру №3 РУ НКГЗК»; з 11.02.1985р. по 01.04.1985р. на посаді гірничого майстра в кар`єрі №3 НКГЗК»; з 01.04.1985р. по 02.01.1986р. на посаді гірничого майстра виробничої дільниці №3 кар`єра №2 біс відділу капітального будівництва рудника НКГЗК»;з 21.04.1994р. по 03.01.1995р. на посаді помічника машиніста екскаватора кар`єру №3 Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату; з 03.01.1995р. по 14.05.2002р. на посаді заступника начальника виробничої дільниці №2 в кар`єрі КДГМК «Криворіжсталь»; з 14.05.2002р. по 23.05.2003р. на посаді майстра гірничого в кар`єрі виробничої екскаваторної дільниці №2 кар`єру №3 КДГМК «Криворіжсталь»; з 23.05.2003р. по 22.02.2005р. на посаді машиніста екскаватора (помічником) в кар`єрі КДГМК «Криворіжсталь»; з 22.02.2005р. по 26.04.2007р. на посаді майстра гірничого в кар`єрі №2 біс виробничо-відвальної дільниці рудоуправління ВАТ КГМК «Криворіжсталь», правонаступником вищевказаних підприємств є Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі Відповідач). (а.с. 30-37). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу державної установи «Український НДІ промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 075 від 15.01.2015 року, Позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) захворювання професійні (а.с. 21-22) Згідно Акту форми П-4 №2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2015 року встановлено, що позивач працюючи на різних підприємствах, підпадав під шкідливу дію виробничого шуму через недосконалість робочих місць. Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, шум, рівень шуму 82-88 дБА при 80дБА, на інших підприємствах зазначених у пункті 16 рівень шуму 89 дБА при 80 дБА. Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с. 13-16) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 11.06.2015 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 5% по туговухості, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії:12ААА №004930, виданою на ім`я Позивача. (а.с.10) 23.05.2017 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 15% по туговухості з 23 травня 2017 року - БЕЗСТРОКОВО, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії:12ААА №044892, виданою на ім`я Позивача. (а.с. 11-12) Враховуючи вищевикладене, з моменту повторно визначення позивачу [PERSON] ступеню втрати професійної працездатності у 15% - туговухості, безстроково. Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 21.01.2013 року по 01.02.2013 рік, з 08.01.2014 року по 21.01.2014 рік, з 30.12.2014 року по 15.01.2015 рік, з 04.01.2017 рік по 17.01.2017 рік, з 16.12.2019 року по 27.12.2019 рік перебував на лікування з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). (а.с. 17 - 20, 23 -24, 26 - 29). Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, він не може вести нормальне життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача за період з 11.06.2015 року по 23.05.2017 року не покращився. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 35 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial