Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

16 грудня 2016 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд М. Києва з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з [PERSON] , визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з січня 1998 року по 15 листопада 2016 року разом з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку в її квартирі на [ADDRESS] , пізніше в квартирі [ADDRESS] , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, однак шлюб не реєстрували.Вони разом складали кошторис, спільно купували речі і нерухомість, займались вихованням онуків, облаштовували квартиру, робили ремонт, спільно проводили дозвілля, відпочивали, разом підтримували родинні зв`язки, як з родичами з боку [PERSON] , так і з родичами з боку позивача. За час спільного проживання позивача з [PERSON] ними була придбана квартира [ADDRESS] , автомобіль марки «Шевроле Такума», д.н. [NUMBER] , земельна ділянка у садовому товаристві «Рута» в с. Власівка, Баришівського району Київської області, на якій побудовали будинок та заощаджені грошові кошти на рахунках. В 2014 році [PERSON] захворів на тяжку хворобу, у нього виявили рак і [INFO] [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та спадкоємцем першої черги, проживає у Російськцій Федерації, приїжджав рідко, останній раз приїхав на декілька днів в листопаді 2016 року, і за кілька днів до смерті батька повернувся до РФ. Після смерті [PERSON] [PERSON] залишилась проживати у квартирі [ADDRESS] , вступила в управління та користування його майном. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , автомобіль «Шевроле Такума», д.н.з. [NUMBER] , земельну ділянку з побудованим на ній будинком та грошові кошти. Оскільки позивач тривалий час проживала з померлим однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, а також опікувалась, та надавала йому всю можливу допомогу, так як [PERSON] через тяжку хворобу був у безпорадному стані, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. В результаті, із врахуванням збільшених позовних вимог позивач просила суд 1. Встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року до часу відкриття спадщини [INFO] . 2. Визнати квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «Шевроле Такума», державний номерний знак [NUMBER] , земельну ділянку в [ADDRESS], кадастровий номер 3220286700:21:046:0030, будівельні матеріали, з яких побудований садовий будинок розташований на ній, а також грошові кошти, які розміщені на рахунку учасника пенсійного ФБУ пайового типу за договором довірчого управління №411 від 23.04.2002 року та на рахунку вкладника за договором банківського вкладу «Стандарт» [NUMBER] від 31.10.2014 року, які відкриті у ПАТ АКБ «АРКАДА», на депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, картковому рахунку [NUMBER] відкритому 16.05.2014 року, картковому рахунку [NUMBER] відкритому 16.05.2014 року у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також в індивідуальному банківському сейфі № [NUMBER] у ПАТ «Банк Південний» - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . 3. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину [ADDRESS] 4. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Шевроле Такума», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску. 5. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки в садовому товаристві «Рута» в с. Власівка, Баришівського району Київської області, кадастровий номер 3220286700:21:046:0030, та на будівельні матеріали, з яких побудований садовий будинок розташований на вказаній земельній ділянці. 6. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину коштів, які розміщені на рахунках учасника пенсійного ФБУ пайового типу за договором довірчого управління № 411 від 23.04.2002 року та на рахунок вкладника за договором банківського вкладу «Стандарт» № [NUMBER] від 31.10.2014 року, які відкриті у ПАТ АКБ «АРКАДА», на депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, депозитному рахунку [NUMBER] відкритому 24.04.2015 року, картковому рахунку [NUMBER] відкритому 16.05.2014 року, картковому рахунку [NUMBER] відкритому 16.05.2014 року у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також в індивідуальному банківському сейфі № [NUMBER] у ПАТ «Банк Південний». 7. Визнати за [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] разом зі спадкоємцем першої черги. Відповідач у запереченнях та відзиві вказував про те, що сам по собі факт проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу до 1 січня 2004 року юридичного значення не має та не породжує режиму спільної сумісної власності, щодо майна яке було ними набуте в період до 1 січня 2004 року. Подані позивачем докази не є належними та допустимими щодо підтвердження факту спільного проживання мого батька з позивачкою саме як чоловіка і жінки без реестрації шлюбу. Вони не підтверджують наявність усталених відносин, що притаманні саме як подружжю. Можлива ж сплата комунальних платежі від імені [PERSON] , є доказом лише користування квартирою, що є підтвердженням реалізації позивачкою своїх прав та виконання обов`язків як користувача квартири у відповідності до норм ЖК України. Той факт, що батько відповідача можливо мав якісь нетривалі стосунки в останні роки свого життя з позивачкою, проживаючи разом на одній житловій площі, спільно відпочиваючи декілька раз, не свідчить, що вони утворити сім`ю, і між ними виникли взаємні права та обов`язки. 07.04.1998 року батько здійснив за рахунок власних особистих коштів інвестування будівництва спірної квартири, право власності на яку посвідчено за ним на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 08.09.1998 року та зареєстровано у встановленому законом порядку 09.09.1998 року. Щодо позовної вимоги про визнання автомобіля марки «Шевроле Такума», д.н.з. [NUMBER] , земельної ділянки в [ADDRESS], кадастровий номер - 3220286700:21:046:0030, та садового будинку, розташованого на ній спільною сумісною власності та визнання права власності на 1/2 їх частину за [PERSON] , то відповідач вважає, що вказана позовна вимога є похідною від позовної вимоги про встановлення факту спільсного проживання, а оскільки позивачем не доведений даний факт, тому і не підлягають задоволенню вказані вимоги. Вважає, що позивачка взагалі не має права на спадкування частини спадкового майна покійного, так як не являється спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2017 року відкрито провадження за даною позовною заявою, справу призначено до розгляду в судове засідання. Ухвалою суду від 12.01.2017 року частково задоволено клопотання позивача та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Шевроле Такума», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, VIN-код [NUMBER] , а також заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі на майно померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 28.03.2017 року було накладено арешт на земельну ділянку № [NUMBER] у садовому товаристві «Рута», розташовану в с. Власівка Баришівського району Київської області, кадастровий номер 3220286700:21:046:0030, індивідуальний банківський сейф № [NUMBER] в ПАТ «Південний» на ім`я [PERSON] у відділенні № 26-05 ПАТ АБ «Південний» за адресою: м. Київ, вул. Гришка, 4 А, на рахунок учасника пенсійного ФБУ пайового типу за договором довірчого управління від 23.04.2002 року та на рахунок вкладника за договором банківського вкладу «Стандарт» № [NUMBER] від 31.10.2014 року, які відкриті в ПАТ АКБ «АРКАДА», на депозитний рахунок [NUMBER] , відкритий 24.04.2015 року, на депозитний рахунок [NUMBER] , відкритий 24.04.2015 року, на депозитний рахунок [NUMBER] , відкритий 16.05.2014 року, на картковий рахунок [NUMBER] , відкритий 16.05.2014 року у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалами суду від 27.06.2017 року, 10.08.2017 року, 30.10.2017 року задоволені клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвало суду від 06.07. 2018 року задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 28.11.2018 року у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу. Ухвалою суду від 18.10.2019 року зупинено провадження по справі у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] та залучення до участі у справі правонаступника. Ухвалою суду від 20.05.2020 року відновлено провадження, здійснено заміну позивача [PERSON] на її спадкоємця - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві а також просив стягнути судові витрати, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та заяви про збільшення позову. Відповідач у письмових заявах по суті справи не визнавав заявлені позовні вимоги, однак у подальшому відповідач у суді визнав, що [PERSON] та його батько проживали разом, неодноразово приїжджали до нього у м. Бєлгород, Російської Федерації, так само він гостював у батька, де з ним проживала [PERSON] . Визнав, що копії листів його бабусі, які містяться в матеріалах справи, адресовані його померлому батькові та [PERSON] як чоловікові та дружині. Також відповідач визнав, що стан здоров`я [PERSON] був перед смертю вкрай тяжкий, [PERSON] цілодобово доглядала за його батьком, коли той перебував у лікарні 2014 році та потім дома. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.22 КпШС (в редакції 20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ч.1, ст.60 СК України (в редакції 10.01.2002 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 10 липня 1997 року ( т.1, а.с.12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 16.11.2016 року (т.1, а.с.7). Похованням [PERSON] займалась [PERSON] (т.1, а.с.227). При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса з метою успадкування майна померлого, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим. На ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , як власника зареєстровано наступне майно: -квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.09.1998 року (а.с.7 том 1 ); - автомобіль «CHEVROLET AVEO», номерний знак [NUMBER] , який був придбаний 25.07.2007 року за 91079 грн. (а.с. 103-104 том 1); - земельна ділянка в [ADDRESS], кадастровий номер 3220286700:21:046:0030,зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2007 року (т.1, а.с.219; 227). На вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок, що підтверджується висновком будівельно-технічної, оціночно - будівельної, оціночно-земельної експертизи №06/56-17-18 від 05.02.2018 року, відповідно до якого вартість будівельних матеріалів з яких збудований даний будинок, який не введено в експлуатацію складає 300 009 грн., сараю - 22 347 грн., огорожі, воріт, хвіртки - 62 060 грн., свердловини - 48 478 грн. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] роз`яснив та підтвердив зміст даного висновку. У померлого наявні банківські рахунки, що підтверджується банківськими документами, які були витребувані судом з пенсійного ФБУ пайового типу за договором довірчого управління № 411 від 23.04.2002 року та на рахунок вкладника за договором банківського вкладу «Стандарт» № [NUMBER] від 31.10.2014 року, які відкриті у ПАТ АКБ «АРКАДА», депозитний рахунок [NUMBER] відкритий 24.04.2015 року, депозитний рахунок [NUMBER] відкритий 24.04.2015 року, депозитний рахунок [NUMBER] відкритий 24.04.2015 року, картковий рахунок [NUMBER] , відкритий 16.05.2014 року, картковий рахунок [NUMBER] , відкритий 16.05.2014 року у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також відкритий індивідуальний банківський сейф [NUMBER] у ПАТ «Банк Південний», що підтверджується листом з банківської установи та доданим до нього описом виявленого при розкритті індивідуального банківського сейфу майна (т.3, а.с.110-111). Відповідно до листа головного лікаря КНП «ЦПМСД №2 Дарницького району м. Києва» [PERSON] від 08.05.2018 року №728 [PERSON] з 2005 року надано дозвіл отримувати медичну допомогу не за місцем реєстрації, а за місцем проживання, за адресою: [ADDRESS] (т.5, а.с.4). Відповідно до акту комісії ОСББ «Престиж» від 15.12.2016 року [PERSON] проживала в спірній квартирі [ADDRESS] з 2000 року (т.1, а.с.6). Судом встановлено, що[PERSON] за місцем роботи 23.11.2007 року було отримано безпроцентну позику в сумі 109 000 грн., що підтверджується договором позики (т.1, а.с.210; т.4, а.с.5). Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне: Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] та [PERSON] були разом з 1998 року, купили машину, дачу, квартиру. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 1998 року як чоловік і дружина, вони спільно за зароблені ними кошти купили автомобіль, дачу. Це була сім`я, [PERSON] представляв всім [PERSON] як свою дружину. Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] тривалий час, вони спільно проживали з кінця 90-х років, оточуючим [PERSON] представляв [PERSON] як дружину, вони мали спільний бюджет, вона прала [PERSON] всі речі, готувала йому їжу та доглядала за ним як за «дитиною». Вони відпочивали сім`ями разом. Також разом перебували на стаціонарному лікуванні, де він бачив, як [PERSON] цілодобово знаходилася з [PERSON] та доглядала за ним після операції. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1998 року [PERSON] та [PERSON] жили на Оболоні, у них був спільний бюджет, разом робили покупки, прибирали також разом, відомо що автомобіль купили разом. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала бухгалтером разом з [PERSON] , останній називав [PERSON] дружиною, вона носила йому на роботу домашню їжу, спочатку вони жили на Оболоні, а потім на Позняках . Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом за їх спільні кошти купували квартиру на Позняках , разом купили земельну ділянку та будували на ній будинок. Таким чином, всі свідки, які були знайомі з покійним [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що вони почали проживати разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1998 року. Весь час до його смерті вони проживали як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали, купували будівельні матеріали, планували придбання майна. Позивач весь час забезпечувала його побут, ходила до магазину, купувала продукти, готувала їжу, прала, прибирала у квартирі. Навіть коли [PERSON] був здоровий, він хатніми справами не займався, цим завжди займалася [PERSON] . Він був як голова сім`ї. Вони повністю довіряли один одному. Останній час до смерті [PERSON] почувався погано, сам себе обслуговувати він фізично не міг. Під час його перебування у лікарні, [PERSON] постійно була з ним, доглядала його. За приписами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи те, що частина майна була придбана ще до набрання чинності ЦК України та Сімейним кодексом України, тому до даних правовідносин застосовуються положення як Кодексу про шлюб та сім`ю так і Сімейного кодексу України. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з частиною першою ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як рекомендує п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з частиною другою ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини третьої ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Відповідно до ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч.3, ст.12, ч.1, 6, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду доказами, наданими позивачем та доказами, які були витребувані судом та містяться в матеріалах справи, повністю підтверджується факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу: - Доказами про спільне проживання в спірній квартирі з 2000 року Акт ОСББ (т.1, а.с.6); - Доказами про взяття позивача на облік по медичному обслуговуванню за адресою спільного проживання в спірній квартирі, що підтверджується листом Головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дарницького району м. Києва Аленьтьєвої Л., від 08.05.2018 року №728, про те, що [PERSON] з 2005 року надано дозвіл отримувати медичну допомогу не за місцем реєстрації, а за місцем проживання, а саме: [ADDRESS] (т.1, а.с.8, 9; т.5, а.с.4); - Доказами про спільне оздоровлення в санаторно-лікувальних закладах України (санаторно-лікувальні картки за 2007 рік містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.12, 13, 199); - Спільний неодноразовий відпочинок за межами України, що підтверджується закордонними паспортами та іншими письмовими доказами (т.1, а.с.197-198; 203-208; т.4, а.с.130); - Фотокартками, які містять докази по веденню позивачем з [PERSON] спільного господарства (сільськогосподарських робіт на спільній дачі у с. Власівка, Київської області, спільного дозвілля, підтримання родинного зв`язку з членами родини [PERSON] та членами родини позивача на протязі більше 20 років (а.с.13 -15; т.1, а.с.221-224, т.1, а.с.185-193, т.3, т.4, а.с.248-250, т.4), а також особистим листуванням між [PERSON] та членами його родини, де він стверджує, що позивач є його дружиною, що визнав відповідач. Також відповідач визнав, факти перебування [PERSON] та [PERSON] у нього вдома, що доводять фотокартки зроблені 01 травня 2007 року в м. Бєлгород, Російська Федерація, на яких зображений сам відповідач, його дружина та дитина. Також на фотокартках, які містяться в матеріалах справи зображена матір [PERSON] - [PERSON] поряд з [PERSON] та [PERSON] в м. Белгород, Російської Федерації зроблені в 2007 році, а також спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] з мамою [PERSON] - [PERSON] виконані, ще в 1998 році. На фото виконаних при їх зустрічі на Залізничному вокзалі в м. Києві в 2013 році, поряд з [PERSON] та [PERSON] також зображена дружина відповідача - [PERSON] з їхнім сином - [PERSON] . А знімає їх на фото син [PERSON] - [PERSON] , який на даний час є померлим. Також в наданих в розпорядження суду фотографіями доводиться факт прийому родини (і мами [PERSON] ) та гостей за адресою [ADDRESS] на протязі 20-ти років зображені [PERSON] та [PERSON] . Також на фото, виконаного в 1998 році, зображено зустріч [PERSON] та [PERSON] в 1998 році [PERSON] з пологового будинку в м. Києві (правонаступника позивача - [PERSON] ), її доньки. В своїх листах та вітальних листівках написаних матір`ю [PERSON] - [PERSON] , датованих 2008-2009 роками, остання звертається як до [PERSON] так і до [PERSON] : «Зравствуйте [PERSON] и [PERSON] », « [PERSON] и [PERSON] , чувствую себя удовлетворительно. Когда отпустит - очень надеюсь, что еще побуду у Вас, посмотрю на Вашу «фазенду», сосновый бор, озеро, посижу рядом с Вами у мангала с шашлыком. Я Вас обоих очень люблю, скучаю, благодарна, что не забываете меня», «[PERSON], [PERSON] берегите себя, радуйте своих родителей и внуков и поживите, в добром здравии, хорошем настроении, любуясь своим загородным домом. Пусть Вам будет в нем тепло и радостно, счастливо. Обнимаю, целую, люблю и всегда жду Вас к себе хоть на несколько дней. Ваша мама», вітальна листівка від мами [PERSON] з Новим роком та Різдвом, за 2008-2009 рік «Милые [PERSON] и [PERSON]», яку підписує «Ваша мама». В даних листах це звернення з побажаннями до [PERSON] та [PERSON] , як до одного цілого, тобто до подружжя. В своїх листах мама [PERSON] визнає їх сім`єю та те, що майно, у них спільне. - Банківськими виписками про зняття коштів в сумі 49 000 грн. з рахунку позивача в день придбання автомобіля з банківської установи, яка знаходиться за тією ж адресою, що і автосалон, де купувався спірний автомобіль, а саме: [ADDRESS] (т.1, а.с.226, т.2, а.с.8, т.4,, а.с.182); - Отримання позивачем за місцем роботи 23.11.2007 року безпроцентної позики в сумі 109 000 грн. (на той час по курсу близько 20000 дол. США), для придбання будівельних матеріалів з яких побудований спірний садовий будинок після придбання ними спірної земельної ділянки, що підтверджується договором позики. (т.1, а.с. 210, т.4, а.с.5); - Банківськими дорученнями від 18.07.2006 року, якими позивач довіряла своєму чоловіку [PERSON] розпоряджатися своїми готівковими коштами, які знаходилися на валютному рахунку в банківській установі АППБ «Аваль», одночасного з її чоловіком відкриття таких депозитних рахунків в одній і тій же банківській установі, розміщення коштів на них (квитанції від 18.07.2006 р. про внесення готівки на депозитний рахунок [PERSON] та [PERSON] ), одночасне їх зняття (заява на видачу готівки від 21.07.2008 р. [PERSON] в сумі 56 030,35 грн. та заява на видачу готівки від 22.07.2008 р. [PERSON] в сумі 10827,63 дол. США) та подальше зберігання їхніх валютних коштів в одному сейфі банківської установи, де вони знаходяться і на даний час, в сумі, що повністю збігається з коштами, які були попередньо зняті. Наявність вказаних готівкових коштів та коштів отриманих по позиці, та інших готівкових коштів спростовує твердження відповідача про те, що позивач не мала можливості здійснювати придбання спірного майна (а.с.5-9, т.5, а.с.69, т.3). - Відеозвукозаписом від 15.08.2008 року, на якому покійний [PERSON] особисто підтверджує, що майно, а саме дача є їхнім спільним з позивачем майном. Аутентичність даного відеозвукозапису підтверджується Висновком експертизи № 214/01/2018 експертизи відеозвукозапису № 214/01/2018 від 29.01.2018 року, де атестований судовий експерт [PERSON] , який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, та був допитаний в судовому засіданні в якості експерта, підтвердив, що дуже висока ймовірність належності голосу на відеозаписі саме [PERSON] . (а.с.206 Т3, а.с.214 Т 3); - Квитанціями про оплату комунальних рахунків по утриманню спільного майна, які оплачувалися також особисто [PERSON] , що підтверджуються Висновком експерта почеркознавчої експертизи № 8-/343 від 30.03.2017 року, який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, оскільки на вказаних квитанціях стоїть саме її підпис та особисто нею заповнювались в період з 2009 року по 2016 рік (а.с. 229-237 Т1, а.с. 88-128 Т 4); -- Виписками з банківських рахунків позивача та банківських рахунків її чоловіка [PERSON] про рух коштів, які свідчать про придбання майна та витрат на спільний побут в певний час, за адресою їхнього спільного проживання на протязі тривалих років (а.с. 2 Т2, а.с. [NUMBER] , а.с. [NUMBER] , а.с. [NUMBER] , а.с. 69 -74 Т 3); -- Також докази про спільне проживання та того, що це була сім`я, і [PERSON] вважав її своєю дружиною, містяться в матеріалах медичної документації, а саме в медичній карті стаціонарного хворого № 4914 з Інституту трансплантології та хірургії ім. О. Шалімова за 2014 рік де на титульній сторінці зазначено поряд з анкетними даними [PERSON] вказано «дружина [PERSON] , тел. [NUMBER] », тобто зі слів [PERSON] вказано ім`я та адреса та телефони позивачки [PERSON] як дружини, та в історії хвороби 10/15517 (а.с. 44, Т 2) також вказано жена - [PERSON] та її мобільний телефон, історії хвороб з онкоцентру 2014-2016 рік (№ 6397,№ 14214, №11998, № 3686, 7036, № 3750, № 1079, № 26176, № 24184, № 22434, № 5397 - де [PERSON] на бланку сторінок в історіях хвороби - «Первинний огляд» особисто вказував при госпіталізації в медичний стаціонар, що він одружений (при госпіталізації до стаціонарів згідно Порядку затвердженого МОЗ України особисті дані про соціальний стан, родичів, тощо, вказується зі слів самого хворого). Вказане підтверджує те, що померлий [PERSON] при госпіталізаціях особисто вказував і вважав [PERSON] своєю дружиною. -- Крім зазначеного, стороною позивача надані в якості доказів фотографії на яких зафіксовані спільні подорожі та відпочинок [PERSON] та [PERSON] . Медичними документами, які містяться в матеріалах справи та висновком посмертної судово - медичної комісійної експертизи № 145/К, від 04.01.2019 року підтверджується те, що тривалий час до смерті [PERSON] тяжко хворів, йому діагностували злоякісну пухлину, після хіміотерапії почувався погано. Наявність безпорадного стану підтверджується висновком посмертної судово - медичної комісійної експертизи №145/К, від 04.01.2019 року, призначеної ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, де зазначено, що [PERSON] перебував у безпорадному стані з березня 2016 року до настання смерті, а різке погіршення його стану здоров`я згідно медичної документації почалося в серпні 2014 року. Ту обставину, що позивач перебувала з [PERSON] цілодобово в медичному стаціонарі і допомагала йому в лікуванні визнав відповідач. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] повністю підтвердив висновок посмертної комісійної судово - медичної експертизи від 4.01.2019 року №145/К стосовно [PERSON] та пояснив, що з березня 2016 року коли пішло прогресування онкологічного захворювання у [PERSON] , йому весь час була необхідна своєчасна допомога сторонніх людей, щоб своєчасно надати допомогу, як людську так і медичну та виключити фізичні напруження, оскільки це могло призвести до втрати свідомості, серцевої недостатності та передчасної смерті. Симптоматика онкологічного захворювання у [PERSON] вказана у висновку експертизи. Крім того, у нього з`являється слабкість, блювота, розвиток токсичного гепатиту (жовтяниці), втрати маси тіла, відсутність бажання приймати їжу, оскільки організм не в змозі приймати їжу. Експерт також пояснив, що тривале застосування хіміотерапії при лікуванні ракового хворого додатково негативно впливає на стан хворого, що ускладнювався на фоні прогресування онкологічного захворювання. Всі свідки, які були знайомі з покійним [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що вони почили проживати разом десь з 1998 року. Весь час до його смерті вони проживали як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, разом відпочивали, купували будівельні матеріали, планували придбання майна. Позивач весь час забезпечувала його побут, ходила до магазину, купувала продукти, готувала їжу, прала, прибирала у квартирі. Навіть коли [PERSON] був здоровий, він хатніми справами не займався, цим завжди займалася [PERSON] . Він був як голова сім`ї. Вони повністю довіряли один одному. Останній час до смерті [PERSON] почувався погано, сам себе обслуговувати він фізично не міг. Під час його перебування у лікарні, [PERSON] постійно була з ним, доглядала його. Твердження відповідача про те, що безпорадний стан людини - це обов`язковість постійного (лежачого) способу життя чи пересування в інвалідному візку є необ`єктивним, оскільки існує багато хвороб, коли людина з сторонньою допомогою може пересуватися, але в той же час є дуже серйозно хворою і без сторонньої допомоги не може забезпечити свої життєві потреби, ходити в магазин, в аптеку, самостійно митися, прибирати, готувати їжу, тощо, не може. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Про наявність у [PERSON] безпорадного стану повністю доводить висновок посмертної комісійної судово-медичної експертизи, який знаходиться у матеріалах даної цивільної справи та інші докази. Таким чином, суд вважає встановленим факт, що має юридичне значення, про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 1998 року по день його смерті останнього [INFO] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. З огляду на встановлений факт суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання об`єктами спільної сумісної власності майна, яке було придбане так і під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, згідно переліку, вказаного у позові. В частині позовних вимог щодо зміни черговості спадкування суд також приходить до висновку про їх обґрунтованість та вважає такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог суд частково задовольняє вимоги про стягнення судових витрат, а саме: в сумі 23 870 грн. 89 коп., в задоволенні іншої частини судових витрат необхідно відмовити, оскільки вони складають вартість проведених експертиз, які не відносяться як до ціни, так і до предмету позову. За змістом ч.9, ст.158 ЦПК України при винесенні судового рішення суд скасовує ухвали про здійснення заходів забезпечення позовую

Outcome: partial