Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.10.2014 р. за власним бажанням був звільнений з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустановок 5 розряду в дільниці високовольтних мереж і трансформаторних підстанцій ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод". В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але остаточного розрахунку по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку не здійснив, що призвело до тяжкого матеріального становища позивача. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10584.25 грн. та зарплату за жовтень 2014 р., середній заробіток за час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав. Представник відповідача позов визнала частково, визнавши заборгованість по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 11 720, 30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день звернення до суду в розмірі 1582,56 грн., заперечуючи проти позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає її не доведеною, зазначивши, що вказаний розрахунок не було проведено вчасно у зв"язку з несприятливим економічним становищем, що склалося в країні. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №269у від 20.10.2014 р. позивача звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустановок 5 розряду в дільниці високовольтних мереж і трансформаторних підстанцій ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод" за ч.3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. П. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За довідкою, заборгованість по заробітній платі становить 11720, 30 грн., що узгоджується з позовними вимогами. Згідно довідки відповідача заробітна плата за два місяці, які передували місяцю звільнення становила 3321 грн. 88 коп. (серпень - 1316.82 грн., вересень - 2005,06 грн.), відпрацьовано 35 днів. Тому, середньоденна заробітна плата позивача становить 94,91 грн. (3321.88 : 35 = 94,91 грн.), у зв'язку з чим розрахунок відповідача суд не бере до уваги. Судом встановлено, що період затримки розрахунку становить 21 робочиій день. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, становить: - з 21.10.2014 р. по 18.11.2014 р. - 94.91 грн. (середньоденна заробітна плата) Х 21 робочій день (168 годин) = 1993,11 грн.; Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку яка підлягає стягненню з відповідача становить: 1993,11 грн. 11 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов"язкових платежів, і в цій частині позовні вимоги суд знаходить обґрунтованими, які підлягають задоволенню. Крім того, згідно положенням ст.237-1 КЗпП України, яка регулює спірні правовідносини, підставою для відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди є два юридичних факти, одним з яких є порушення власником (роботодавцем) законних прав працівника та заподіяння останньому у зв'язку з цим моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Даний факт порушення трудових прав позивача судом встановлений. При вирішенні спору, суд вважає, що роботодавець допустив порушення трудових прав позивача у сфері трудових відносин, внаслідок чого останній був позбавлений можливості своєчасно отримувати оплату за свою працю та використовувати її для задоволення життєво необхідних власних потреб. Ці порушення призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагають відповідних додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральних страждань суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступень вини відповідача, тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і трудових стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне визначити в сумі 200 грн., в зв'язку з чим в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial