Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

23 червня 2017\~ року [PERSON]\~ звернувся\~ до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що\~20 травня 1994 року помер його рідний дядько - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у виді 2/18 часток житлового будинку № 10 з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташований по вул. Приозерній с. Карпівка Словянського району Донецької області. Спадкоємцем після його смерті був батько позивача - [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не отримав свідоцтва про право на спадщину. 17 липня 2001 року померла бабуся позивача - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у виді 16/18 часток вказаного житлового будинку № 10 по вул. Приозерній с. Карпівка. Єдиним спадкоємцем після її смерті був її син батько позивача - [PERSON], який не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак фактично прийняв її, оскільки вступив в управління або володіння спадковим майном. 27 грудня 2004 року батько позивача [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивач. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 02 червня 2017 року нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті його батька через відсутність документів про право власності на спадкове майно на імя спадкодавця та рекомендував для вирішення його питання звернутися до суду. У звязку із наведеним, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок № 10 розташований по вул. Приозерній с. Карпівка Словянського району Донецької області. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявися, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, на адресу суду надав клопотання з проханням розгляд справи проводити без участі представника [PERSON], позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]\~ підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У судовому засіданні встановлено, що згідно з довідкою КП «БТІ» м. Словянська № 556-2/0.45/01 від 28 лютого 2017 року (яка міститься в матеріалах спадкової справи до майна померлого [PERSON], який помер 25 грудня 2004 року, наданої на запит суду) право власності на житловий будинок № 10 розташований в с. Карпівка Словянського району Донецької області по вулиці Приозерній, станом на 01 січня 2013 року зареєстроване: - 2/18 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№37, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5; - 16/18 часток за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№ 35, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№ 39, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5. Наведене стверджується також свідоцтвом про право на спадщину, виданим Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№37, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5 (а.с. 13), свідоцтвом про право власності, виданого Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№ 35, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5 (а.с. 11-12), та свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Словянською ДНК 16 січня 1992 року р/№ 39, дата реєстрації 30 січня 1992 року, номер запису 1084 в книзі 5 (а.с. 15-16). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії ІІІ-УР №553507 від 30 січня 1962 року та серії ІІІ-УР № 553508 від 30 січня 1962 року відповідно (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії VІ-НО №980812 від 15 листопада 1984 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.9). 20 травня 1994 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №282773 від 25 травня 1994 року (а.с. 7). Спадкова справа після померлого 20 травня 1994 року [PERSON] заведена Другою Словянською державною нотаріальною конторою, що підтверджується Інформаційною довідкою № 47950863 зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округ\ Донецької області [PERSON] 17 липня 2001 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №567051 17 липня 2001 року (а.с. 8). Спадкова справа після померлої 17 липня 2001 року [PERSON] не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою № 47950910 зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Слов янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] Згідно із ст. ст. 529,549 Цивільного кодексу Української PCP, спадкоємцем за законом після померлої 17 липня 2001 року [PERSON], є син померлої, [PERSON], який помер 25 грудня 2004 року, і вважається таким, що фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, (довідка №02-30/334,видана 03 березня 2017 року виконкомом [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області, видана приватному нотаріусу Словянського районного нотаріального округу [PERSON]О.( яка міститься в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 25 грудня 2004 року), [PERSON], [INFO], (син спадкодавиці, та який помер 25 грудня 2004 року) дійсно, фактично проживав за адресою: [INFO] з 1983 року по день смерті та фактично прийняв спадщину в шестимісячний термін після смерті матері, [PERSON], яка померла 17 липня 2001 року. [PERSON], син спадкодавці, проводив оплату за комунальні послуги до 2004 року, також проводив оплату земельного податку до 1983 року (до моменту виходу на пенсію за віком [PERSON]). [PERSON] (син спадкодавці) безпосередньо перед смертю [PERSON] проживав разом з нею до дня смерті у спадковому будинку, та з 2001 року підтримував житло в належному естетичному стані, проводив поточний ремонт будинку та подвіря, а саме: переклеював шпалери, проводив побілку стелі, фарбував вікна, двері, проводив ремонт печі; земельну ділянку під городом та подвірям використовував за цільовим призначенням. [PERSON] отримав у користування майно після смерті [PERSON]: шафи, стільці, ліжко, особисті речі, холодильник і т.д. 25 грудня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 830452 від 27 грудня 2004 року (а.с. 6). Постановою від 02 червня 2017 року № 309/02-31 від 02 червня 2017 року, позивачеві [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Карпівка, вул. Приозерна, буд. 13, у звязку із тим, що спадкоємцем не були надані відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] прийняв спадщину після померлої 17 липня 2001 року [PERSON], однак не оформив її (а.с. 17-18). Згідно із актом від 07 грудня 2016 року, складеним депутатом [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області [PERSON], позивач [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: с. Карпівка, вул. Приозерна, 10, з дня свого народження та по теперішній час (а.с. 33). Наведене стверджується також наданими на адресу суду матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», падкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VІ, яка визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, із досліджених у справі доказів встановлено, що спадкодавець [PERSON] фактично виконав вимоги ст. 549 ЦК Української РСР та прийняв спадщину після смерті брата подавши заяву до нотаріальної контори, та після смерті матері, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив її у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами спадкової справи. Частина 1\~ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно із ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі смерті власника. Приписами ст. 392\~ ЦК України встановлено, що\~ власник\~ майна\~ може предявити\~ позов\~ про визнання\~ його права\~ власності, якщо\~ це право\~ оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі\~ втрати\~ ним\~ документа, який\~ засвідчує його право\~ власності. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи,\~яка померла (спадкодавця),\~до інших осіб спадкоємців. Згідно\~із ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. \~Пунктом 6 Постанови\~ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах\~ про захист\~ права\~ власності\~ та інших\~ речових\~ прав» №5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] та після смерті матері [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини після смерті брата він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та постійно проживав разом із [PERSON], що підтверджується даними довідки [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області, однак\~ не оформив право на спадщину у встановленому законом порядку. Позивач - як спадкоємець другої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті брата [PERSON]\~ позбавлений\~ можливості оформити належне йому\~ право власності на земельну ділянку після смерті свого брата згідно із вимогами закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON] відсутня, а останній помер. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на вказаний будинок № 10 розташований по вул. Приозерній с. Карпівка Словянського району Донецької області немає. З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи розяснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірний будинок\~ за життя належав [PERSON]\~ як спадкоємцю після смерті [PERSON] а отже увійшов до складу спадщини після його смерті. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого брата [PERSON] який прийняв спадщину. За таких обставин,\~ суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved