Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

08.02.2021 року представник відповідача-3 - адвокат Василенко Н.С., засобами електронного поштового зв`язку звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про стягнення витрат на правову допомогу у вказаній цивільній справі. В обґрунтування заяви вказувала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2020 року у справі № 357/307/20 позовні вимоги ТОВ АФ «Матюші» задоволено, в частині позову до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євка Володимира Володимировича відмовлено. Посилаючись на положення ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, зазначила, що в зв`язку з розглядом даної справи її клієнт поніс судові витрати (правову допомогу) на загальну суму 33 000 грн. Просила поновити відповідачу-3 строк на звернення до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу. Зазначила, що 10.09.2020 року між Адвокатським бюро «Наталії Василенко» та відповідачем державний реєстратором Євко В.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 01-1009/2020 від 10.09.2020 року. Додатковою угодою № 02 до договору про надання професійної правничої допомоги передбачено, зокрема, що бюро надає клієнту правову допомогу у цивільній справі № 357/307/20 та розмір винагороди бюро за надання правової допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.3 цієї додаткової угоди до основного договору становить грошову суму в у розмірі 20 000 грн. 02.02.2021 року сторонами складено акт № 08 про надання правової допомоги до договору про надання професійної правничої допомоги № 01-1009/2020 від 10.09.2020 року, відповідно до п. 1.5 якого сторони погодили, що обсяг професійної правничої допомоги наданий бюро та отриманий клієнтом, згідно п. 1.2. даного акту у грошовому виразі становить 33 000 грн. Під час узгодження між клієнтом та бюро розміру погодинної ставки адвокатів за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги сторони виходили, в тому числі з кваліфікації адвоката. Вважає, що дії вчинені бюро в межах договору про надання професійної правничої допомоги № 01-1009/2020 від 10.09.2020 року та додаткової угоди № 08 до даного договору, відповідають умовам узгодженим сторонами договору, а час, витрачений на складання та подання документів, є обґрунтованим. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 15.02.2021 року представник позивача надала заперечення проти заяви Василенко Н.С. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які мотивовані тим, що представником державного реєстратора порушено строк для подачі доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, оскільки такі докази були надані лише разом із заявою представника відповідача від 08.02.2021 року, тобто поза межами строку, встановленого у ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Доводи представника державного реєстратора про те, що строк обраховується з моменту ознайомлення учасником справи з судовим рішення, а не з моменту його ухвалення, є необґрунтованими. Зазначено, що відповідачем-3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн., що свідчить про відсутність підстав для їх стягнення з позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду вказаної заяви, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко Володимира Володимировича про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою (емфітевзис) та скасування реєстрації речового права на нерухоме майно задоволено. Визнано недійсним спірний договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування вказаною земельною ділянкою і припинено право користування, стягнуто з [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судовий збір у розмірі 4 802,50 грн., стягнувши по 2 401,25 грн. з кожного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання 17.11.2020 року відповідачем-3 сповіщення від суду про розгляд справи 17.12.2020 року У відзиві на позов, який надійшов на адресу суду 08.12.2020 року, представником відповідача-3 зазначено, що останній планує понести витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 20 000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В порушення вказаної норми представником відповідача-3 до закінчення розгляду справи не заявлено про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази про понесені стороною витрати. Крім того, заява представника відповідача державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. - адвоката Василенко Н.С., про стягнення судових витрат отримана судом 09.02.2021 року за вх. № 5961, що підтверджується відповідним штампом суду. Заява підписана адвокатом 08.02.2021 року та направлена до суду електронною поштою 08.02.2021 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 року у справі № 301/1894/17. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Представником відповідача-3 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 01-1009/2020 від 10.09.2020 року, копію додаткової угоди № 02 від 15.09.2020 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 01-1009/2020 від 10.09.2020 року, копію акта № 08 від 02.02.2021 року про надання правової допомоги до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.09.2020 року з детальним описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що підтверджується матеріалами справи. Однак, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем Євко В.В. коштів в розмірі 33 000 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Представником відповідача-3 зазначено, що клієнтом не здійснено оплату за надані послуги правової допомоги, оскільки рахунок «Адвокатським бюро «Наталії Васильченко» не виставлявся, однак з посиланням на постанову Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та рішення Європейського суду з прав людини у справах «Бєлоусов про України» та «Родзевілло проти України» вказує, що клієнт зобов`язаний сплатити ці кошти згідно з договором, а отже витрати є «фактично понесеними». Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на принцип рівності сторін щодо сплати за надані послуги правової допомоги, порушення норм ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо заявлення до закінчення розгляду справи про подання протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення доказів про понесені стороною витрати, а також порушення строку для подачі доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви представника державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. - адвоката Василенко Н.С., про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 33 000 грн. з підстав необґрунтованості даної вимоги та одночасним недотриманням наведених вище процесуальних норм. Також слід звернути увагу, що мотиви рішення суду відносно державного реєстратора полягали виключно у неналежності даного відповідача як сторони у справі.

Outcome: dismissed