Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Представник позивача Назаренко Д.Л. звернулася в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 1 600 000 доларів США, що по курсу НБУ становить 43 463 040 грн. за договором позики; стягнути з відповідача на користь позивача 2 123 890 доларів США, що по курсу НБУ становить 57 694 208 грн. 11 коп. Вимоги позивача обгрунтовані тим, що в 2017 р. позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] не повернув грошові кошти в розмірі 1 600 000 доларів США, що були отриманні останнім в борг, згідно розписки від 31.05.2006 року, вказані кошти були отримані відповдачем від [PERSON] та [PERSON] . Позивач є дружиною [PERSON] , з яким перебуває у зареєстрованому щлюбі з 11 квітня 1992 року та зазначена сума коштів була знята її чоловіком [PERSON] з поточного рахунку позивача саме з метою передачі відповідачу [PERSON] . В послідуючому позивач не була повідомлена про те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання про повернення грошових коштів Відповідно до вимог ст. 61 СК України вважає кошти, що були передані в борг відповідачу є об`єктом спільної сумісної власності та вважає, що позивач є псіввласником спірних коштів, у відповідності до вимог 65 СК України, в зв`язку з чим позивач має право вимоги виконання зобов`язання відповідачем , передбаченого договором позики. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на вимоги ст. 1047, 1049 ЦК України та на ст.1048 ЦК України щодо розрахунку відсотків, внаслідок невиконання зобов`язання за договором позики. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, але при цьому не спростували того факту, що кошти відповідачу надавалися третіми особами, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, але при цьому представники позивача наполягали, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув борг за договором розписки, крім того саме позивачу повинна бути повернута вся сума коштів та відсоки. Відповідач та представник відповідача в судовомсу засіданні категорично заперечували щодо задоволення позову, мотивуючи це тим, що дійсно між відповідачем та третіми особами ( [PERSON] та [PERSON] ) були певні правовідносини, викликані купівлею земельних ділянок та відповідачу на відповідальне зберігання передавалися зазначені вище кошти, що в послідуючому були витрачені на придбання земельних ділянок, право власності на які в тому числі було оформлено на третю особу [PERSON] . Після укладання даної угоди з купівлі - продажу земельних ділянок третя особа [PERSON] запевнив відповідача про знищення вказаної вище боргової розписки, але в послідуючому розпочалися певні судові процеси, де сторонами виступали як відповідач так і треті особи та з врахуванням того, що відповідач [PERSON] під час судового розгляду дав свідчення які не влаштовували третю особу [PERSON] то останній таким чином став мститися йому шляхом подачі відповідних позовів про стягнення грошових коштів в розмірі 1 600 000 доларів США та в підтвердження свох вимог став надавати розписку, що була написана 31.05.2006 року. Крім того, судами вже були досліджені правовідносини, де предметом розгляду даних справ була вище вказана боргова розписка від 31.05.2006 року на суму 1 600 000 доларів США та з цього приводу були постановлені відповідні судові рішення, а саме 15 травня 2012 р. Дніпровським районним судом м.Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Громадська організація Садове товариство "Українська земля", про повернення безпідставно отриманих коштів та від 23 жовтня 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та в задоволенні вказаних позовів було відмовлено. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягали на їх задоволені з обставин викладених в позовній заяві та стверджуючи той факт, що кошти були передані віповідача з поточного рахунку, що був відкритий на ім`я позивача, тобто кошти належали позивачу по справі, а відповідач в свою чергу не виконав взяті на себе зобов`язання та зобов`язаний повернути борг в сумі 1 600 00 доларів США, але при цьому [PERSON] також визнав, що половину суми, а саме в розмірі 800 тис. доларів США відповідачу [PERSON] передавав також третя особа [PERSON] . Третя особа [PERSON] в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність та надав свої письмові пояснення щодо предмету позову, в яких не підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] , вказуючи на те, що дані вимоги є надуманими та безпідставними, а також те, що саме його спірні кошти передавалися відповідачу [PERSON] , а прізвище [PERSON] було вписано в спірну розписку як його ( [PERSON] ) копманйона з метою в подальшому оформити право власності на земельні ділянки, для чого й надавалися вказані вище кошти. Третя особа [PERSON] , а також його дружина не були присутніми при передачі даних коштів. Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 1992 року. 31.05.2006 року [PERSON] було написано розписку про отримано від [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 1 600 000,00 доларів США, в розрахунок за земельні ділянки в кількості 134 штуки, що знаходяться на території Громадської організації Садове товариство "Українська земля", та [PERSON] зобов`язався гарантувати повернення суми коштів до оформлення [PERSON] довіреностей на купівлю-продаж земельних ділянок, про що свідчить письмова розписка [PERSON] , копію якої долучено до матеріалів справи. При цьому, як було встановлено під час розгляду справи, що при передачі коштів третя особа [PERSON] присутнім не був, оскільки перебував за кордоном. З постанови Верховного суду України у справі № 6-88цс13 від 02.10.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Громадська організація Садове товариство "Українська земля", про повернення безпідставно отриманих коштів випливає, що саме [PERSON] передавав відповідачу свої кошти, а не позивач, апріорі, останній, будучи партнером [PERSON] по бізнесу, лише, у телефонному режимі, попросив зазначити в розписці і його для того, щоб брати участь у даному проекті . Також судом в ході судового розгляду цієї справи встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов`язання стосовно передачі коштів відповідному представнику продавців і 134 договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені й нотаріально посвідчені та після цього [PERSON] надав [PERSON] розписку про відсутність будь-яких із його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей за укладеними угодами. Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, що позивач не була присутня під час передачі вказаних коштів відповідачу, а також не була стороною вказаної угоди ( договору позики), а третя особа [PERSON] в ході судового розгляду надавав суперечливі пояснення щодо укладення оспорюваного правочину. Тобто, як убачається з матеріалів справи, що судами вже розглядалися спори між учасниками процесу, де предметом спору були правовідносини, що виникли на підставі договору позики ( розписки) від 31 травня 2006 року відповідно до якої [PERSON] отримав кошти в розмірі 1 600 000,00 дол. США, як гарантовану суму для купівлі земельних ділянок. У даному випадку в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] 31 травня 2006 року в офісі по вул. Ізюмській у м. Києві передав [PERSON] свої власні кошти в розмірі 1 600 000,00 дол. США, як гарантовану суму для купівлі земельних ділянок, про що [PERSON] написав відповідну розписку. [PERSON] , який був його партнером по бізнесу, лише в телефонному режимі попросив зазначити його також в борговій розписці для того, щоб мати рівні обов`язки по даному проекту, і все, тобто своїх коштів не передавав, та в той день перебував у Ізраїлі. Таким чином з встановленого вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] взагалі не виникало жодних зобов`язань. На цей час, [PERSON] виконав свої зобов`язання стосовно передачі коштів відповідному представнику продавців і 134 договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені й нотаріально посвідчені та після цього [PERSON] надав [PERSON] розписку про відсутність будь-яких із його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей за укладеними угодами. При цьому, судом враховується те, що аналогічних висновків за своєю суттю дійшов і Верховний суд України у справі № 6-88цс13 від 02.10.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Громадська організація Садове товариство "Українська земля", а також Дніпровський районний суд м.Києва в рішенні від 23.10.2015 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Але як убачається з матеріалів справи, що позивачем та її представниками не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме грошові кошти позивача [PERSON] передавалися за розпискою відповідачу [PERSON] , так -як позивач не була стороною договірних правідносин вказаної вище розписки, а також позивач не уповноважувала будь - кого діяти від її імені чи в її інтересах при укладані даного оспорюваного правочину. Намагання позивача здійснити власне особистісне трактування постанові ВСУ свідчать про недотримання ним принципу правової впевненості враховуючи, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень учасників процесу, суд прийшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed