Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

ПП "Світогор" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2013 року в м. Луцьку по вул. Огієнка сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль "Рено", р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача зіткнувся з автомобілем "Тойота", р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та який належить ПП "Світогор". Внаслідок даної ДТП, автомобіль "Тойота" отримав механічні ушкодження і відповідно до звіту №2013/1941 від 15.05.2013 року про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку складає 72742,71 грн. Вказує, що постановою Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 року водія [PERSON] визнано не винним у порушенні Правил дорожнього руху України, а провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, постановою Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Однак, постановою Апеляційного суду Волинської області вказану постанову скасовано у зв'язку з відсутністю у діях останнього адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито. Зазначає, що з текстів обох судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що саме відповідач своїми діями завдав матеріальних збитків підприємству, а тому вважає, що з [PERSON] слід стягнути завдану шкоду. В зв'язку з чим, просив стягнути з [PERSON] на користь ПП "Світогор" завдану майнову шкоду в розмірі 72742,71 грн., 1000 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] звернуся до суду із зустрічним позовом до ПП "Світогор" про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 05.04.2013 року сталася саме з вини водія [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ПП "Світогор". Крім того вказує, що постановою Апеляційного суду Волинської області оскаржувану постанову Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 року скасовано у зв'язку з відсутністю у його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито. Натомість, вважає винною особою у ДТП водія автомобіля "Тойота" [PERSON], оскільки саме ним були допущені порушення Правил дорожнього руху України, що стало причиною пошкодження його автомобіля та завдання йому матеріальних збитків. Звертає також увагу на ту обставину, що [PERSON] намагався здійснювати обгін в зоні пішохідного переходу ближче ніж за 50 м перед ним, що є грубим порушенням п. 14.6 (в) ПДР. В зв'язку з чим, просить стягнути з приватного підприємства "Світогор" на його користь33590,70 грн. завданого матеріального збитку та судові витрати у справі. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, викладених у заяві та просив задовольнити. При цьому, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом та його представник первісний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Разом з тим, підтримали зустрічний позов з підстав, у ньому викладених та просили його задовольнити. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити. Представник третьої особи на стороні відповідача - ПрАТ СК "Перша" в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе проводити розгляд справи по наявних в матеріалах справи доказах. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позов до задоволення не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.04.2013 року в м. Луцьку по вул. Огієнка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Рено", р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Тойота", р.н. [NUMBER], належного ПП "Світогор", під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрите на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 6). Водночас постановою Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Однак, постановою Апеляційного суду Волинської області вказану постанову скасовано у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито (а.с. 7, 8-9). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ст..1188 ЦК України шкода, завдана взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Як слідує із висновку №2606 транспортно-трасологічної експертизи, показання водія автомобіля "Тойота" р.н. [NUMBER] [PERSON] в частині опису механізму ДТП є технічно неспроможними і такими, що суперечать встановленому механізму контактування транспортних засобів під час ДТП - їх взаємному розташуванню відносно один одного та елементів проїзної частини вул. Огієнка в момент зіткнення (а.с. ). Крім того, відповідно до висновку №2607 судової автотехнічної експертизи від 17.12.2014 року, дії водія [PERSON] у даній дорожній ситуації з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10, 2.3, 12.3; 14.2 (б) ПДР України. І при тих обставинах даної ДТП, які можуть бути технічно спроможними, невідповідність дій водія [PERSON] наведеним вище вимогам ПДР, з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП (а.с. ). Таким чином, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки внаслідок системного аналізу представлених доказів, механізму скоєння ДТП, розташування та контактування транспортних засобів під час пригоди, на думку суду, саме неправомірні дії водія [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку із її скоєнням, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. При цьому, не підлягає до задоволення зустрічний позов [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки як вбачається із матеріалів справи і сторонами не оспорюється, власником пошкодженого автомобіля "Рено", р.н. [NUMBER] являється не позивач за зустрічним позовом, а його батько - третя особа без самостійних вимог [PERSON] і не зважаючи, що згідно вимог чинного законодавства право на відшкодування завданої шкоди має і особа, яка користувалась транспортним засобом, проте суду не представлено доказів і не доведено неможливості звернення до суду із захистом порушених прав саме власником транспортного засобу чи понесення витрат користувачем на відновлення пошкодженого автомобіля, внаслідок чого він набув право на їх відшкодування. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного і зустрічного позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209, 213-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed