Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з усього нерухомого майна. В обгрунтування позову вказав, що наприкінці листопада 2017 року позивач дізнався про те, що існує виконавче провадження, яке було відкрито Довгинцівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , після звернення до виконавчої служби, позивач отримав відповідь 04.12.2017 року № 46424 про те, що 19.10.2011 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було видано виконавчий лист № 2-179/11 (виконавче провадження 29474651) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 146772,02 грн. 23.12.2013 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачеві. Станом на 04.12.2017 року постанова повторно на виконання не надходила. Виконавче провадження № 29474651 було знищено. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та представника позивача, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити. Представник відповідача Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Красильникова В.С. надала суду заперечення згідно яких, вказує, що ВП № 29474651 щодо виконання виконавчого листа № 2-179/11 від 19.10.2011 року виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 146772,02 грн. Згідно даних ЄДРВП зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу 23.12.2013 року на підставі ст. 47 п. 2 ЗУ "Про виконавче провадження". Рішення суду боржником не виконано. При поверненні виконавчого листа стягувачеві у державного виконавця були відсутні підстави для скаусвання арешту з майна боржника. Оскільки у державного виконавця відсутні відомості про виконане боржником рішення суду відповідач вважає що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, 19.10.2011 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було видано виконавчий лист № 2-179/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 146772,02 грн. За даним виконавчим документом Довгинцівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 29474651 від 27.10.2011 року (а.с. 8). Разом з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно, невизначене майно боржника . (а.с. 8). 23.12.2013 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачеві. Станом на 04.12.2017 року постанова повторно на виконання не надходила. Виконавче провадження № 29474651 було знищено. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Пунктом 13 Постанови № 5 розяснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) в редакції чинній станом на час спірних правовідносин, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Згідно частин 1,2 статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам Закону N 606-XIV, чинного на момент закінчення виконавчого провадження, дій щодо зняття арешту з майна відповідачем - Довгинцівським відділом державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проведено не було, чим було порушено право позивача на користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. З огляду на ту обставину, що виконавче провадження, за яким постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно позивача знищено, захист прав позивача у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв'язку з чим права останнього підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, накладеного вищезазначеною постановою державного виконавця. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо неможливості зняття арешту з майна боржника, в звязку з поверненням виконавчого листа, а не закінченням виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, оскільки воно не підтверджено належними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Крім того, виконавче провадження знищено , та з того моменту вказаний виконавчий документ не було повторно предявлено до виконання, а отже права стягувача в даному випадку не порушені. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на обєкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно абзацу першого частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже відповідачем при закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого документу стягувачеві не було скасовано ареш невизначеного майна боржника, що порушує його права, виконавче провадження в якому була винесена постанова про накладення арешту на нерухоме майно, невизначене майно боржника знищене, виконавчого провадження щодо позивача у викодавчій службі немає, а отже немає підстав для арешту майна боржника. Питання про судовий збір суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України, та вважає, що оскільки позивачем не заявлялася вимога про стягнення судового збору з відповідача, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved