Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У лютому 2016 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, та про витребування майна, обґрунтовуючи свій позов наступним. Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №455 від 31.07.1991 року Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку, площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об'єктами обслуговування по [ADDRESS]. За спільним рішенням Інституту та ТОВ «Торговий дім «Вема» вирішено, що Інститут виступає замовником будівництва, а ТОВ «Торговий дім «Вема» фінансує будівництво, якому після завершення будівництва Інститут передає дві спарені секції гуртожитку, як долю в будівництві. В 1992 році ТОВ «Торговий дім «Вема» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно- інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД». 03.07.1993 р. між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та спільним українсько-гренадським підприємством «Ю/А Міжнародна група» було укладено договір №33 про спільну діяльність, за умовами якого сторони об'єднались для ведення спільної діяльності з проектування, будівництва, монтажним, спеціальним, оздоблювальним та іншим роботам, пов'язаним із закінченням будівництва та введенням в експлуатацію двох спарених секцій будівлі гуртожитку по [ADDRESS], а також спільного його використання. Договором визначено, що під час будівництва та після введення в експлуатацію доля СП «Ю/А Міжнародна група» складає 60% від загальної площі жилих блоків двох спарених секцій, а доля відповідача1складає 40% за однокімнатного блоку та двох чотирикімнатних блоків на 2-му поверсі будівлі. За договором №33 про спільну діяльність ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» виступає замовником, а спільне українсько-гренадське підприємство «Ю/А Міжнародна група» здійснює повне фінансування будівництва. 12.10.1994 року, між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» було укладено договір №41.7/02-10 за яким ТОВ «Джамп» було залучено для дольової часті в завершені будівництва, за яким TОB «Джамп» здійснює одноразову інвестицію для завершення будівництва. При цьому розмір дольової часті визначається шляхом ділення внесеної ТОВ «Джамп» суми на фактичну собівартість квадратного метру загальної площі в частині будівлі, яка підлягає розподілу між сторонами. Право власності на площі переходить до ТОВ «Джамп» з моменту підписання акту приймання-передачі з Інститутом. 08.11.1994 року ТОВ «Джамп» прийняло на себе всі права і обов'язки СП «Ю/А Міжнародна група» по договору №33 від 03.07.1993 року, здійснивши таким чином заміну особи у спільній діяльності. 03.07.1993 року ТОВ «Джамп» передало всі свої права та обов'язки за договором №33 від 03.07.1993 року позивачу - товариству з обмеженою відповідальністю «ФБГ «Еліта-Центр», а також підтвердила, що внески внесені ТОВ «Джамп» за договором №41.7/02-10 від 12.10.1994 року вважатимуться внесками позивача. 08.08.1996 року гуртожиток [ADDRESS] було введено в експлуатацію та проведений розподіл збудованих обсягів: Інститут - 4544 кв. м; ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» - 8727 кв. м. 20.09.1996 року Київське міське БТІ зареєструвало право власності ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» на частину гуртожитку загальною площею - 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки 6412 кв. м, що знаходяться по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» порушило умови договору №33 про спільну діяльність від 03.07.1993 року так і не підписавши з позивачем Акт про виконання умов договору про спільну діяльність. Переговори щодо взаємного виконання сторонами умов договору завершились лише у листопаді 2015 року, коли було складено Додатковий договір №33П/15 від 17.11.2015 року. 08.08.1997 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, за яким ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» продало, а [PERSON] купив житлове приміщення [NUMBER] загальною площею 123,6 кв.м на 13 поверсі по [ADDRESS]. Позивач вважає відчуження житлового приміщення [NUMBER] незаконним, таким, що зменшило обсяг спільного майна, без згоди на це позивача. Крім того, позивач зазначає, що договір купівлі-продажу житлового приміщення [NUMBER] від 08.08.1997 року укладений зі сторони ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» президентом товариства - [PERSON], який не мав на те повноважень. Посилаючись на вимоги ст.ст. 29, 48, 63, 113, 431, 432 ЦК УРСР 1963 року, позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997 року укладений між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та [PERSON] щодо продажу житлового приміщення під [NUMBER], яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 123,6 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вашагашвілі Д.Д., та витребувати у [PERSON] житлове приміщення під [NUMBER], яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 123,6 кв. м та повернути його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД». Представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» у судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі, та просив суд його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача - ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» у судовому засіданні визнав позов у повному обсязі, та наполягав на його задоволенні, вважаючи позов заявлений позивачем обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, та визнавши позов у повному обсязі просив його задовольнити у повному обсязі заявлених позовних вимог. Представник відповідача - [PERSON], який є одночасно представником третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову, надавши свої заперечення та зазначив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав та відсутність права вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.08.1997 року житлового приміщення [NUMBER] між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та [PERSON], як наслідок безпідставність витребування майна у [PERSON] з огляду на статтю 114 Цивільного кодексу УРСР України та правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 10.10.2012 року. Вважає, що позивач мав у межах установленого законом строку вимагати в судовому порядку переведення на нього прав і обов'язків покупця за вчиненим правочином. Треті особи [PERSON], [PERSON], представники третіх осіб - публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк», відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явились, про місце, день і час розгляду справи неодноразово були повідомлені судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд та представники сторін, які приймали участь у судових засіданнях, вважали можливим закінчити розгляд справи за відсутності третіх осіб та їх представників. Заслухавши пояснення представника позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», представника відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», заяву відповідача [PERSON], пояснення представника відповідача [PERSON], який є одночасно представником треті особи - [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом між Державною академією легкої промисловості України (замовник будівництва) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" укладено договір про інвестування об'єкту будівництва № 21-а від 10 лютого 1993 року, на підставі якого зведений об'єкт по [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується поясненнями представників сторін, копією акту Головного управління архітектури та містобудування про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту № 23 від 10 липня 1996 року, який міститься в матеріалах справи. ( т.1, а.с. 18, 19). В момент введення в експлуатацію гуртожитку по [ADDRESS] діяли «Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», які зареєстровані наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року. Пунктом 1.6 Правил передбачено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Відповідно до розпорядження Мінської районної державної адміністрації м. Києва № 621 "Про затвердження акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту" від 8 серпня 1996 р. затверджено вказаний договір про інвестування об'єкту будівництва та виділено, зокрема ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" частку в цьому об'єкті загальною площею - 8727 кв. м, та прибудовані приміщення підземної автостоянки. (т.1, а.с. 20). Згідно з актом розподілу часток від 10 липня 1996 року та реєстраційного посвідчення від 20.09.1996р. за ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" зареєстровано право власності на частину гуртожитку, загальною площею 8724, 32 кв. м, та прибудовані приміщення підземної автостоянки, площею 6403 кв. м. (т.1, а.с. 35). Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що частина гуртожитку загальною площею - 8724, 32 кв. м, та прибудовані приміщення підземної автостоянки 6403 кв. м, що знаходяться по [ADDRESS] є спільною власністю товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» та товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», оскільки матеріали справи не містять доказів про зареєстровані частки позивача. Як вбачається із копії договору про спільну діяльність № 33 від 03.07.1993року (т.1 а.с. 24-27), угоди №33п від 8.11.1994 року (т.1, а.с. 30-31), листа ТОВ «Джамп» №4/04-1 від 04.04.1995 року (т.1, а.с. 32), що виділена ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" вказана вище частина майна була створена за рахунок спільної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» та товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД». Так, пунктами 1.3. та 1.6. Договору про спільну діяльність № 33 від 03.07.1993 року визначено частку кожної сторони, а саме - відповідно до п. 1.3. договору частка ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» (є правонаступниками СП «Ю/А Міжнародна група») складає 60% від загальної площі, а відповідно до п. 1.6. договору частка ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" складає 40% від загальної площі. (т.1, а.с. 24). Суд критично ставиться до укладеного між ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД»Додаткового договору №33П/15 від 17.11.2015 року, який укладений зі спливом 19 років після завершення будівництва, інших доказів спільної власності позивачем не надано, як то знаходження у спільному користуванні земельної ділянки, на якій розміщені спірне житлове приміщення або доказів спільної сплати податків (обов'язкових платежів), тощо. 08.08.1997 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, за яким ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» продало, а [PERSON] купив житлове приміщення [NUMBER] загальною площею 123,6 кв. м на 13 поверсі по [ADDRESS]. (т.1, а.с. 17). У свою чергу, 27.10.1999 року, між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення, а саме житлового приміщення [NUMBER] загальною площею 123,6 квадратних метри на 13 поверсі по [ADDRESS]. (т.1, а.с. 82). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що продаж вказаного майна, яке було їх спільною власністю, проведений ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» без його згоди, а також договір купівлі-продажу житлового приміщення укладений від імені ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» президентом його товариства з перевищенням повноважень, та просив витребувати у [PERSON] спірне житлове приміщення та повернути його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» Відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, що виникли до набрання ним чинності, застосовується законодавство, що діяло раніше. Статтею 430 ЦК УРСР передбачено, що за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Частинами 2 та 3 ст. 432 ЦК УРСР передбачено, що грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору. Статтею 432 ЦК УРСР України зазначено, що для досягнення мети, зазначеної у статті 430 ЦК УРСР учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР України, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно з ч. 1 ст. 113 ЦК УРСР України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом, а частиною 4 вказаної статті кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні. За правилами ст. 114 ЦК УРСР при продажу частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов'язків покупця. При порушенні переважного права на купівлю частки спільного майна, встановлено спосіб захисту шляхом переведення на нього прав покупця. Відповідно до підпункту «г» пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) саме по собі недодержання вимог ст. 114 ЦК при продажу учасником спільної часткової власності частки сторонній особі не є підставою для визнання угоди недійсною. У даному випадку співвласник вправі у межах установленого законом строку вимагати переведення на нього прав і обов'язків покупця по укладеній угоді. Судом встановлено, що заявлені позивачем вимоги про визнання договору недійсним зводяться до порушення правового режиму розпорядження спільною частковою власністю, а саме - щодо продажу частки у спільній частковій власності без його згоди, як іншого учасника. Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що законодавством, яким регулювались спірні правовідносини, було встановлено спосіб захисту права учасників спільної часткової власності у разі його порушення шляхом переведення на нього прав і обов'язків покупця за вчиненим правочином у межах установленого законом строку, а не визнання договору з відчуження спільного майна недійсним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі № 6-106цс12, де зазначено, що невиконання вимог ст. 114 ЦК Української РСР 1963 року в разі продажу частки сторонній особі не є підставою для визнання правочину недійсним. У такому випадку власник у межах установленого законом строку може вимагати в судовому порядку переведення на нього прав і обов'язків покупця за вчиненим правочином. Також позивач вказує на те, що спірний договір з боку продавця було підписано Президентом товариства [PERSON], який перевищив свої повноваження, а тому у відповідності до ст.ст. 29, 48, 63 ЦК УРСР спірний договір є недійсним. Як встановлено судом, повноваження президента ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» передбачені п.5.2 Статуту товариства, зокрема він має право першого підпису на фінансових документах, користується правом законодавчої ініціативи в межах статуту та питань, які не мають відношення до компетенції зборів учасників товариства, контролює роботу генерального директора та дирекції товариства. (т.1, а.с. 36-46). Згідно із п.5.7 статуту ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" у товаристві утворюється орган - дирекція. Дирекцію очолює генеральний директор. Дирекція вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, які належать до виняткової компетенції зборів учасників. Як вбачається із змісту оскаржуваного договору, під час його посвідчення державним нотаріусом було перевірено повноваження представників сторін договору - відповідачів по справі. Суд звертає увагу на те, що статут ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не містить вичерпного переліку повноважень президента товариства, так як і не містить вичерпного переліку повноважень генерального директора товариства, який очолює дирекцію товариства. З налізу наведеного вище слідує, що статутом ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не визначеного виключного переліку повноважень президента товариства; доказів, які б вказували на наявність у іншого органу товариства виключного права на укладення спірного договору на підставі статуту товариства, позивач не надав. Крім того, з аналізу статуту товариства вбачається, що ним не було передбачено, що саме за рішенням Вищого органу товариства (загальні збори) повинні укладатися договори, зокрема про відчуження нерухомого майна товариства і такої заборони не було встановлено ст.ст.41, 59 ЗУ «Про господарські товариства» ( в редакції, яка діяла на час вчинення оспорюваного правочину). Суд вважає, що здійснення органами управління ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" повноважень на представництво цього товариства не може стосуватись прав позивача, який не є його учасником. Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом визначеними цією статтею способами, а також іншими засобами, передбаченими законом. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення закріплення в чинній ст. 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи викладені обставини, які свідчать про відсутність у позивача права вимагати визнання недійсним спірного договору з визначених ним підстав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997 року укладений між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та [PERSON] щодо продажу житлового приміщення, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки оспорюваний позивачем договір укладено у відповідності до вимог діючого законодавства. Вимоги щодо витребування у [PERSON] житлового приміщення під [NUMBER], яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 123,6 кв. м та повернення його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», задоволенню також не підлягають оскільки являються похідними від первісних позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. З огляду на наведене, та

Outcome: dismissed