Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Інкопмарк-Контракт" 26 березня 1998 року, за №589 та в Кіровоградському ООБТІ, в реєстровій книзі № 106, запис № 29296. В обґрунтування позову зазначено, що 26.03.1998 року мати позивача [PERSON] купила у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , за 6097 (шість тисяч дев`яносто сім) гривень квартиру під [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Інкопмарк-Контракт" 26 березня 1998 року, за № 589 та в Кіровоградському ООБТІ 26 березня 1998 року, в реєстровій книзі № 106 запис № 29396. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на вказану квартиру. 19.03.2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір В.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено за постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 р. № 492/02-31. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом вказано, що наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.03.1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з другої сторони, зареєстрований на УТБ "Інкопмарк-Контракт", реєстраційний №589 без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2021 року, за клопотанням представника позивача, витребувано у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №1 належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яку отримано судом 19.08.2021 року. В підготовче засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. Відповідачі в підготовче засідання не з`явились, також через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, вимоги визнали. В підготовче засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Універсальна товарна біржа «Інкопмарк Контракт», її представник не з`явився, повідомлявся належно, своїм правом подачі пояснень щодо позову не скористався. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачами позовних вимог прийнято судом. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи ( в тому числі копію спадкової справи), дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом з`ясовано, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Як вбачається із архівної довідки №68010, наданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 28.01.2021 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом до 01.01.2013 року зареєстровано за [PERSON] - ціле (приватна) на підставі Договору купівлі -продажу від 26.03.1998 року №589/ УТБ «Інкопмарк-Контракт», реєстрова книга №106 запис №29296. При цьому, згідно архівних відомостей адреса: [ADDRESS] відповідає адресі: [ADDRESS] . Так, 26.03.1998 року [PERSON] купила у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючої від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , за 6 097 (шість тисяч дев`яносто сім) гривень квартиру під [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Інкопмарк-Контракт" 26 березня 1998 року за № 589. У зв`язку з реєстрацією шлюбу продавці [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , а [PERSON] на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.07.2020 року, актовий запис №1869. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення із відповідною заявою 25.09.2020 року до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1. Державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір В.П. за постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 р. № 492/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.03.1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з другої сторони, зареєстрований на УТБ "Інкопмарк-Контракт", реєстраційний №589 без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (земельна ділянка з житловим будинком та господарсько-побутовими будівлями є об`єктом нерухомого майна). Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 06.03.1998 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), який був чинний на момент укладення договору, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), було встановлено, що договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 того ж кодексу). Договір купілі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на той час мала місце конкуренція норм права. У відповідності до статті 47 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), недодержання, у визначених законом випадках, нотаріальної форми угоди тягне за собою її недійсність з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 ЦК України 1963 року. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно частини 3 статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відбулось повне виконання договору, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири обумовлена діючим на той час законодавством, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку, відтак заявлені вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved