Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У своїх позовних заявах позивачка просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Грабівської сільської ради від 26 травня 2013 року № 193-13/2013 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 21 червня 2014 року [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0978 га. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовних заявах (а.с.1-4,37-41),а крім того пояснила, що 26 травня 2013 року рішенням Грабівської сільської ради надано відповідачу [PERSON], дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі "Ровінь" орієнтовно площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Однак, таке рішення сільської ради є незаконним,оскільки спірною земельною ділянкою з 2002 року користувалася саме вона,позивачка,спільно зі своєю сім'єю. На протязі всього часу користування земельною ділянкою відбувалося самостійно, без будь-якої допомоги зі сторони сільської ради,вона зробила з фактично не придатної земельної ділянки для ведення не тільки сільського господарства, а й будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку повністю придатну для використання, провели меліоративні роботи.Вона використовувала дану земельну ділянку і мала намір використовувати її в подальшому.Крім того в неї є діти, які мають право на отримання в порядку безоплатної передачі земельних ділянок і є жителями с. Грабів. Вважає, що голова та секретар Грабівської сільської ради навмисно не повідомили її про намір вилучити в неї з користування земельну ділянку, якою вона фактично користувалася, чим грубо порушили її права.Вважає оскаржуване рішення від 26 травня 2013 року та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 червня 2014 року незаконними з наступних двох підстав.По-перше, вона користувалася земельною ділянкою більше дванадцяти років і привела ділянку в порядок;по- друге сільська рада не повідомила її про те,що вона вилучає у неї ділянку і передає у власність [PERSON]Не заперечує,що будь-яких правоустановлюючих документів на спірну ділянку у неї,позивачки, немає. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що в нього є всі правоустановлюючі документи на дану земельну ділянку,на якій він,отримавши дозвіл,розпочав будівництво будинку,зокрема залив фундамент.Будівництво відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам.Вважає позовні вимоги позивачки безпідставними. Представник Грабівської сільської ради, позов не визнала, суду пояснила, що рішення сільською радою приймалися відповідно до вимог чинного законодавства, тому оскаржуване рішення, як і Свідоцтво про право на нерухоме майно,яким є земельна ділянка, є законними. Сільською радою не приймалося рішення про надання спірної земельної ділянки у користування чи власність позивачки. [PERSON] з відповідними заявами в сільську раду не зверталася а самовільно садила картоплю на спірній земельній ділянці, яка мала зовсім інше цільове призначення. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник управління Деркомзему в Рожнятівському районі у судове засідання не прибув, однак суд вважає за можливе і доцільне розглянути у його відсутності. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер :23317456 від 21 червня 2014 року відповідачу [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка в с.Грабів, кадастровий номер 2624881101:01:005:0047, дата державної реєстрації земельної ділянки: 24.04.2014, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,0978 га(а.с.71-72). Зазначений правоустановлюючий документ виданий на підставі рішення Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 26 травня 2013 року № 193-13/2013 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,яким підтверджено,що [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту земелустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі "Ровінь" орієнтовно площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд" (а.с.6). Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів не відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку. Згідно ст. 152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За змістом ст. 155 ч.1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження посилання позивачки, про те, що даною земельною ділянкою вона протягом дванадцяти років користувалася на законних підставах. Аналізуючи пояснення сторін та надані ними на підтвердження та заперечення позову докази суд вважає,що спірна земельна ділянка [PERSON] виділена Грабівською сільською радою в установленому законом порядку. Позивачка не надала суду доказів про те,що спірна ділянка належить їй.Навпаки як [PERSON]та і представник відповідача підтвердили,що будь-які документи,що підтверджують право власності чи право користування спірною ділянкою у позивачки відсутні,а із заявою до сільської ради про виділення їй спірної ділянки вона не зверталася. За таких обставин суд приходить до переконання про те, що позивачка не довела своїх прав на спірну земельну ділянку, оскаржуване рішення та Свідоцтво не суперечать нормам чинного законодавства, не порушують прав [PERSON], тому у задоволенні її позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі ст.ст.152, 153, 155, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed