Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач зазначає про існування довготривалого конфлікту між ним та керуючою ОСББ «Лісовий» Красяківською Т. М . Позивач був головою ревізійної комісії та складав акти зловживання [PERSON] , які остання знищила. Позивач був вимушений неодноразово звертатись до поліції та прокуратури. Відповідач постійно принижувала позивача, знищувала морально, виключала світло на поверсі, розповсюджувала ганебну інформацію, у зв`язку з чим він був вимушений припинити писати вірші, повісті та романи. Також, відповідач постійно принижувала його зазначаючи, що позивач є боржником, а саме має борг в 2015 року - 3776,87 грн., в 2016 році - 10687,73 грн., в 2017 році - 874307 грн. Відповідач постійно зверталась до суду - 16 судів; 60 судових засідань. Позивач зазначає про існування десяти рішень судів на його користь. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року встановлено факт відсутності у позивача боргу, в той же час відповідач продовжує наполягати на існуванні боргу та зазначає про його існування в квитанціях. З урахуванням уточнень позивач просить стягнути матеріальний збиток в розмірі 3549,60 гривень та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Суму збитків позивач обґрунтовує витраченими коштами на відновлення здоров`я - більше 30000 гривень (лікування у санаторіях, операційні втручання). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. В порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано Відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої доводи, зазначивши наступне. Вона з листопада 2005 року є керуючою справами ОСББ «Лісовий». Починаючи з 2013 року [PERSON] постійно перешкоджає їй у здійсненні своїх обов`язків, подає скарги, заяви в різні інстанції. Рішенням ОСББ «Лісовий» [PERSON] був виключений зі складу членів ОСББ «Лісовий» за спробу скасувати ОСББ. Щодо вимкнення світна на поверсі позивача відповідач зазначає, що причиною став вихід з ладу лампи освітлення. Посилаючись на ст.. 14 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» та Постанову Кабінету міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року та Постанову Кабінету міністрів України № 860 від 13 листопада 2013 року відповідач зазначає що ОСББ «Лісовий» має право встановлювати тарифи самостійно з повідомленням про це мешканців. Відповідач наголошує, що фактично всі судові справи було ініційовано позивачем, і всі справи крім однієї він програв. Отже, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням остаточних уточнень, вважають вимоги законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в задоволенні позовних вимог просили відмовити, з підстав викладених у Відзиві, оскільки вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт довготривалого конфлікту сторін. Пояснили, про активні дії позивача, щодо написання скарг та звернень до різних правоохоронних органів. Дії відповідача підтримали. Суд, вислухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пленум Верховного Суду України і своїй постанові № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її задала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. …. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на викладене стороною позивача не було надано доказів завдання йому матеріальної шкоди [PERSON] . Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2013 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ОСББ «Лісовий» про визнання неправомірними підвищення тарифів на утримання будинку. Рішення набрало законної сили. Рішенням № 754/299/14ц (2/754/1709/14) Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2014 року було частково задоволено позов [PERSON] до ОСББ «Лісовий» та зобов`язано відповідача провести перерахунок оплати комунальних послуг за утримання будинку виходячи з розміру тарифу 2,12 грн. за період часу з 08.10.2013 року по 10.12.2013 року. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2014 року було скасовано в частині зазначення дати 10 грудня 2013 року. В іншій частині рішення суду було залишено без змін. В подальшому Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2015 року дане рішення було роз`яснено та зазначено, що розрахунок плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] [PERSON] проводити відповідно до тарифу 2,12 грн/кв.м. з 08 жовтня 2013 року і до зміни вказаного тарифу у встановленому законом порядку. Постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45478426) від 18 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного рішення суду. Постановою про арешт майна боржника (ВП № 45478426) від 10.12.2014 року було накладено арешт на все майно ОСББ «Лісовий». Постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45999377) від 15 січня 2015 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного рішення суду. Щодо виконання ОСББ «Лісовий» рішення суду № 754/299/14ц (2/754/1709/14) державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві неодноразово надсилались вимоги від 25.02.2015 року, 20.03.2015 року, виносились постанови про накладення штрафу від 20.03.2015 року, 30.03.2015 року. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року було скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСББ «Лісовий» до [PERSON] про стягнення боргу за утримання будинку та за житлово - комунальні послуги було відмовлено. Мотивувальною частиною даного рішення встановлено, що зміна тарифів у встановлений законом спосіб не відбулась, тому відсутні підстави для розрахунку послуг за тарифами в розмірі 3,52 грн/кв.м. Отже, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши письмові матеріали справи судом встановлено факт існування довготривалого конфлікту позивача та відповідача. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні проти України Європейський суд визначив системні проблеми (тривале невиконання остаточних рішень національних судів та відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим), указав на наявність порушення Конвенції в силу цих проблем та надав вказівки щодо заходів загального характеру, які слід вжити відповідно до статті 46 Конвенції з метою належного виконання пілотного рішення. У зв`язку з цим ЄСПЛ дійшов висновку, що він фактично виконав свою функцію за статтею 19 Конвенції. Відповідно до принципу субсидіарності, який лежить в основі всієї Конвенції, питання, у тому числі забезпечення відшкодування потерпілим від системного порушення Конвенції, констатованого в цій справі, є питанням виконання відповідно до статті 46 Конвенції (пункт 197 Рішення). У пунктах 35, 38, 82 справи "Бурмич та інші проти України" Європейський суд вказує на справу "Бурдов проти Росіїї" (№2), в якій зокрема вказано: "У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу". Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" ( далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Зважаючи на встановлену судовими рішеннями відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу заборгованості виходячи з підвищеного тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, зважаючи на обов`язковість судових рішень та їх висновків, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов [PERSON] та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial