Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 495 345 гр. 73 коп., вказуючи, що 27.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 60/2013. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 350 000 гр. для поточних потреб, з встановленням рентної ставки за користування кредитом в розмірі 28 % річних. Вказує, що банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу вказану суму, однак відповідачем порушені зобов'язання за кредитним договором, а саме - порушені строки сплати процентів за користування кредитом. Так, згідно кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку. Крім того, відповідач постійно порушував умови кредитного договору щодо дати повернення кредиту згідно графіку. Вказує, що станом на 16.06.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредиту та сплаті відсотків за кредитним договором становить 495 345 гр. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 349 875 гр. 53 коп., відсотків - 62 912 гр. 58 коп. та плати за пропуск платежів - 82 557 гр. 62 коп. Відповідач добровільно не сплачує вказану суму заборгованості, а тому позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказав, що дійсно 27.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 60/2013. Разом з тим, між сторонами також укладений договір депозитного вкладу, за яким банк не виконав свої зобов'язання та не повернув відповідачу депозитні кошти. Зазначив, що між банком та відповідачем також були укладені договори застави майнових прав, договір відступлення права вимоги, додаткова угода до кредитного договору. Згідно всіх цих договорів банк має право задовольнити свої кредитні вимоги до відповідача шляхом взаємозаліку та задоволення однорідних вимог шляхом перерахування депозитних коштів в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, оскільки укладення зазначених договорів було націлене саме на такі обставини. Разом з тим, банк не бажає здійснювати взаємозалік та заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, хоча має заборгованість перед відповідачем щодо повернення депозитних коштів. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 27 грудня 2013 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 60/2013 (а.с. 4-10, 12). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 350 000 гр. в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, з метою задоволення потреб позичальника. Згідно п. 1.2 договору кредитні кошти надаються в користування позичальнику на строк до 3 листопада 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 1.3 договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 28 процентів. Згідно п. 1.4 договору забезпеченням зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій є застава майнових прав, а саме: право вимоги на грошові кошти, що розміщені [PERSON] у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, про що укладено договір застави майнових прав від 27 грудня 2013 року. Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій транзитний рахунок в валюті кредиту, зазначений в п. 2.1.1.2, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій суми чергового погашення частини кредиту, процентів та інших плат, відповідно до умов цього договору. При цьому, незалежно від валюти кредиту, суму комісій та інших плат, які за умовами цього договору мають бути сплачені в гривні, позичальник має перерахувати на транзитний рахунок в гривні, зазначений в п. 2.1.1.2 даного договору. Згідно п.п. 3.2.4, 3.2.6 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником/поручителем/майновим поручителем своїх зобов'язань за цим договором та/або договором/ами застави, поруки; звернути позасудове стягнення на предмет застави у разі невиконання позичальником будь-яких боргових зобов'язань за цим договором. Відповідно до п.3.3.3 договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.4.1 цього Договору. Не пізніше визначеного п.1.2 цього договору строку, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати неустойку. Згідно п. 7.3 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач підписав кредитний договір, що свідчить про погодження з його умовами, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний відповідачем з метою реального настання прав та обов'язків. Згідно меморіального ордеру від 27.12.2013 року відповідач отримав грошові кошти в розмірі 350 000 гр. (а.с.18). 8.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» був укладений договір банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) (а.с.97). Предметом цього договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту в доларах США на строк 18 місяців з дня укладення договору з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу. Відповідно до п. 1.3 договору банківського вкладу сума початкового вкладу становить 70 000 долів США. 27 грудня 2013 року сторонами був укладений додатковий договір № 2 до договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, згідно якого розділ 1 «Предмет та основні умови Договору» договору доповнений пунктом 1.9: «Вкладник доручає Банку, а Банк має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання з вкладного рахунку Вкладника № [NUMBER] ПАТ «ВіЕйБі Банк», код Банку 380537, грошових коштів в сумі заборгованості за Кредитним договором № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON], зі всіма змінами та доповненнями до нього (надалі - Кредитний договір), враховуючи прострочену заборгованість, в т.ч. по тілу кредиту, процентам, нарахованим комісіям, пені, штрафам та іншим платежам, що мають сплачуватись за цим Кредитним договором, а також Договором застави майнових прав від 27 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] зі всіма змінами та доповненнями до нього (надалі - Договір застави) на свою користь та направити зазначені грошові кошти на погашення вищезазначених зобов'язань та витрат. Право на договірне списання виникає у Банка у випадках, передбачених Кредитним договором та/або Договором застави»; інші умови Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, які не суперечать цьому Додатковому договору, залишаються в силі, і Сторони підтверджують за ними свої зобов'язання; цей Додатковий договір є невід'ємною частиною Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року, складений в двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному примірнику для кожної із Сторін, та набирають чинності з моменту його підписання Сторонами діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року» (а.с.98). Крім того, 27 грудня 2013 року сторонами був укладений договір застави майнових прав (а.с.99-101). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору застави в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 60/2013, що укладений 27 грудня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON] (далі - «Позичальник»), з усіма подальшими змінами до нього, в подальшому - «Кредитний договір», згідно з яким ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав Позичальнику кредит в сумі 350 000 гр., строком користування до 3 листопада 2014 року, зі сплатою Позичальником на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 28 процентів річних від суми кредиту, а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, визначених в Кредитному договорі та в цьому Договорі застави, Заставодавець надає Заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. по курсу НБУ станом на 27.12.2013 року, що знаходяться на вкладному рахунку № [NUMBER], відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», код банку 380537, та належать Заставодавцю на підставі Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний» № 580226/2013 (в доларах США) від 8 травня 2013 року. На момент укладення цього Договору застави розмір майнового права, що передається в заставу, сторони оцінюють в 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. по курсу НБУ станом на 27.12.2013 року. Заставодавець свідчить, що майнові права, які є предметом застави, до теперішнього часу нікому не відчужені, не заставлені, окрім оформлення застави в забезпечення виконання вимог за Кредитним договором № 22/2013, що укладений 3 червня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON], не знаходяться під арештом, не є предметом судового спору та ке обтяжені зобов'язаннями з боку третіх осіб, третім особам також не належать права за Договором банківського вкладу. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору застави майнових прав заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, неустойка, витрати по зверненню стягнення на предмет застави) в порядку передбаченому цим Договором застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір Заставодержателя: за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України. Визначені цим Договором застави способи звернення стягнення на предмет застави не перешкоджають Заставодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет застави, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю Сторін, в тому числі за Договором відступлення права вимоги. У разі, якщо визначені цим Договором застави та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог Заставодержателя в повному обсязі, Заставодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет застави, за рішенням суду. Здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, Заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави такими способами на свій вибір: звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, цим Договором застави та Договором відступлення права вимоги. У разі відсутності або недостатності у Заставодавця коштів в сумі, необхідній для погашення зобов'язань та витрат, передбачених п.1.1 цього Договору застави, Заставодавець, надаючи Заставодержателю право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Заставодавця, також без подання заявки доручає Заставодержателю здійснити продаж/обмін списаних коштів з метою отримання необхідних коштів, у тому числі на Міжбанківському Валютному Ринку України (списання здійснюється Заставодержателем в розмірі, еквівалентному сумі зобов'язань Позичальника за Кредитним договором з врахуванням витрат, пов'язаних з обміном/продажем іноземної валюти) та направити кошти на погашення заборгованості за Кредитним і договором або списати кошти в інших валютах з будь-яких рахунків Заставодавця та зарахувати їх в погашення заборгованості за Кредитним договором за курсом НБУ. Крім того, 27.12.2013 року між сторонами був укладений договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною), згідно якого відповідач відступає банку право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний»» № 580226/2013 від 8 травня 2013 року (а.с.120). Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору на момент укладення цього Договору розмір права вимоги, що відступається, складає 70 000 доларів США, що еквівалентно 559 510 гр. На момент укладення цього Договору майнові права, що полягають у праві грошової вимоги суми вкладу по Договору вкладу, зазначеному в п.1.1 цього Договору, передані [PERSON] у заставу відповідно до Договору застави майнових прав від 27 грудня 2013 року. Відкладальною обставиною в розумінні цього Договору є невиконання [PERSON] зобов'язань по Кредитному договору № 60/2013 від 27 грудня 2013 року, укладеному між ПАТ "ВіЕйБі Банк" і [PERSON] та/або Заставодавцем по Договору застави майнових прав від 27 грудня 2013 року. З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п.1.2 Договору, до банку переходить право вимоги, що належить [PERSON], визначене в п.1.1 цього Договору. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобов'язання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. Так, згідно наданого розрахунку станом на 15.06.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 495 345 гр. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 349 875 гр. 53 коп., заборгованості за відсотками - 62 912 гр. 58 коп. та плати за пропуск платежів - 82 557 гр. 62 коп. (а.с.14). Суду не надано достовірних доказів того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором проведений невірно, є недостовірним або хибним, та не зазначено про існування таких доказів. Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо проведення перерахунку суми заборгованості або з претензіями щодо невиконання ним зобов'язань. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 349 875 гр. 53 коп., а також заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 62 912 гр. 58 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому підлягають стягненню з боржника всього у сумі 412 788 гр. 11 коп. Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, просив суд стягнути з відповідача плату за пропуск платежів у сумі 82 557 гр. 62 коп. В судовому засіданні представник позивача вказала, що плата за пропуск платежів є за своєю правовою природою згідно кредитного договору штрафними санкціями в зв'язку із наявністю у відповідача заборгованості. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1.12.2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р с. Володимирівка Артемівського району (назва району з 18.02.2016 року Бахмутський) Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення плати за пропуск платежів, є необґрунтованим. На підставі викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача плати за пропуск платежів в розмірі 82 557 гр. 62 коп. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, вказуючи, що сторони мають взаємні вимоги. Так, укладені сторонами договір застави майнових прав, додаткова угода до кредитного договору, і, безпосередньо, сам кредитний договір не позбавляють банк права задовольнити свої кредитні вимоги шляхом списання грошових коштів з депозиту, що відкритий в банку на ім'я відповідача. На депозитному рахунку відповідача в банку містяться кошти, які відповідачу не повернуті. Більш того, вказав, що договір застави майнових прав та додаткова угода до кредитного договору були укладені саме в разі неможливості відповідачем погасити заборгованість за кредитним договором. Зазначив, що в зв'язку з наявністю невиконання зобов'язань банком перед відповідачем щодо повернення депозиту, можливо провести взаємозалік вимог та погасити заборгованість за наявним кредитним договором шляхом списання коштів з депозиту. Разом з тим, відповідно до рішення № 63 від 20.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Рішенням № 213 від 22.02.2016 року строки здійснення процедури ліквідації банку були продовжені до 19.03.2018 року. Відповідно до п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Заборгованість за кредитами, відсотками погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформовані. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача вказав, що відповідач не заявляв до позивача свої кредиторські вимоги до формування реєстру кредиторів, не входить до реєстру кредиторів, а тому в розумінні ч.8 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вони вважаються погашеними. Крім того, представник позивача зазначив, що [PERSON] по депозитному договору № 580226/2013 16.03.2015 року отримав частину гарантованої суми в розмірі 152 544 гр. 52 коп., яка складається із відсотків по зазначеному депозитному договору. Зазначені кошти були перераховані на рахунок відповідача. В свою чергу, відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору застави майнових прав від 27.12.2013 року банк набуває право звернення стягнення на предмет застави у повному обсязі (сума основного боргу, проценти, неустойка, витрати по зверненню стягнення на предмет застави) в порядку передбаченому цим Договором застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Разом з тим, вказаний договір визначає право вибору, а не обов'язок банку на спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме - за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України. П. 3.2.6 Кредитного договору від 27.12.2013 року та договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 27.12.2013 року також визначає право, а не обов'язок банку звернути позасудове стягнення на предмет застави, тобто депозитні кошти, у разі невиконання відповідачем зобов'язань за цим договором. В свою чергу відповідач також не позбавлений права звернення до суду з вимогою про повернення депозитних коштів, що знаходяться в банку. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, а без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Але, зазначена норма визначає підстави списання коштів з банківського рахунку та не стосується відносин з припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зарахування зустрічних однорідних вимог не є процедурою, на підставі якої здійснюється списання (стягнення). Правова природа зарахування шляхом стягнення має зовсім інший характер. Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є самостійною підставою припинення зобов'язання. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк". Разом з тим, суду не надано достовірних доказів та не зазначено про існування доказів звернення відповідача до банку з вимогою виплати коштів за депозитним договором або щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до вимог ст. 601 ЦК України в період формування реєстрів кредиторів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 412 788 гр. 11 коп. Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи також звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial