Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

03 червня 2020 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держеокадастру в Одеській області, про визнання права на земельну частку /пай/, змінивши 14.07.2020 року підставу позову остаточно просить суд: визнати за нею право на земельну частку /пай/ в розмірі 5,5 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області . Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 1993 році вона була прийнята в члени КСП «Маразліївське», у якому працювала до 16.08.1996 року /звільнена за власним бажанням, внаслідок чого в трудовій книжці здійснено відповідний запис/. Згідно Статуту КСП «Маразліївське», в результаті реорганізації був створений сільськогосподарський кооператив «Світлий шлях» /з 12.05.2000 року по 13.05.2014 року/. Згідно п.1.2.1. Статуту кооператив створений на базі реорганізованого КСП «Маразліївське», є його правонаступником. В 1996 році КСП «Маразліївське» одержало Державний акт на право колективної власності на землю. Рішенням Білгород-Дністровської РДА № 88/97 від 25.02.1997 року членам КСП «Маразліївське» було видано сертифікати на право на земельну частку/пай/. При зверненні до відповідача 13.05.2020 року, позивачу стало відомо, що його не було включено до списку громадян членів КСП «Маразліївське», який додається до державного акту на право колективної власності на землю. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тому, у зв`язку із тим, що Маразліївською сільською радою відмовлено їй у включенні до списку осіб до Державного акту на право колективної власності громадян, вважає, що її порушені права підлягають захисту судом шляхом визнання за нею права на отримання земельної частки /паю/. 05 червня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її до підготовчого судового розгляду. 06 липня 2020 року від відповідача до суду наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого\~ просить суд в задоволені позовних вимог відмовити, справу розглянути без участі представника, вказуючи, що Маразліївська сільська рада заперечує проти позовних вимог з підстав, що виділення земельної частки /паю/ особі можливе за умови наявності у такої особи документально посвідченого права на земельну частку /пай/. Але, вказує, що відповідачем всупереч ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" не надав документу,\~ що посвідчує право на земельну частку /пай/. До того ж, на думку відповідача, позивач пропустив строк позовної давності. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю. 22 липня 2020 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову та відзиву, відповідно до яких посилаючись на норми діючого законодавства, стверджував, що головним критерієм для отримання права на земельну частку /пай/ із земель колективної власності є факт членства громадянина у відповідному сільськогосподарському підприємстві, сільськогосподарському кооперативі, сільськогосподарському акціонерному товаристві на момент реєстрації державного акту на право колективної власності на землю. Також додав, що відповідно до інформації міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровський Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно наявних книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою станом на 01.01.2013 року на підставі рішення Маразліївської сільської ради народних депутатів № 47 від 17.06.1995 року за КСП «Маразліївське» зареєстровано державний акт на право колективної власності серії ОД-05-16 від 14.12.1995 року. Також повідомлено, що згідно наявних в Міськрайоному управлінні книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 01.01.2013 року відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну частку /пай/ із земель, які перебували у колективній власності КСП «Маразліївське», розташовану на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на ім`я [PERSON] .. В свою чергу від позивача 17.09.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] , посилаючись на норму ч.4 ст 13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних ділянок /паїв/, вказувала на граничній даті позовної давності до 1 січня 2025 року. До того звертала увагу суду, що про номер та дату /88/97 від 25.02.1997 року/ вказаного у відзиві рішення дізналась в травні 2020 року від представника ТОВ "Вертикаль А". Також зазначає, що право позивача на земельну ділянку /пай/ гарантовано державою відповідно до Указу президента "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" № 720/95 08 серпня 1995 року. Доказом такого права є відповідні записи в трудовій книжці позивача. Стверджує, що вказаний Указ не зазначає, коли саме особа повинна реалізувати своє право на земельну частку/пай/ шляхом оформлення такого права. На її думку, головним критерієм для отримання права на земельну частку/ пай/ із земель колективної власності є факт членства громадянина у відповідному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акту на право колективної власності на землю,\~ а цей факт підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. 08 грудня 2020 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена досудового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, з підстав, наведених у позові, надала пояснення, відповідно до яких просить суд не застосовувати\~ строки позовної давності, оскільки таки строк не пропущений. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його письмовий відзив від 06.07.2020 року,\~ згідно якого просить розглядати справу за його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надавши письмові пояснення на позовну заяву. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно згідно трудової книжки колгоспника [PERSON] , маються відомості її працевлаштування за період з 30.06.1993 року по 16.08.1996 рр. та її перебування у членстві в КСП «Маразліївське». Згідно записів даної трудової книжки вона працювали у даному підприємстві до 16.08.1996 року, після чого звільнена за ст. 38 КЗпП /за власним бажанням/. Згідно листа Маразліївської сільської ради № М-113/02-07/632 від 22.05.2020 року, надана інформація щодо розпаювання земель колишнього КСГП «Маразліївське». Так, вказано: 1) розпаювання земель колективної власності розпочалось в 1995 році; 2) середня площа земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /пай/ складає 5,5 га в умовних одиницях; 3) Маразліївська сільська рада землі у колективну власність КСГП «Маразліївське» не передавала. Також повідомлено, що громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України одержали сертифікати мають право на земельну частку /пай/. У випадку [PERSON] вона сертифікат не отримувала, отже не має право одержати земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 1 Указу Президента України за N 720/95 від 08.08.95 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з п. 2 Указу Президента України за N 720/95 від 08.08.95 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Частиною першою ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі(на місцевості)земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають, серед іншого, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Статтею 2 вказаного вище Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16квітня 2004року за N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Право особи претендувати на отримання земельної частки (паю) дає дві обов`язкові умови: 1) включення до списку членів господарства, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю; та 2) приналежність до членів господарства на момент проведення в господарстві паювання земель. Разом з тим, як вбачається з останнього запису у трудові книжці колгоспника [PERSON] , вона була звільнена з КСП «Маразліївське» 16.08.1996 року. В свою чергу, державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 16 від 14.12.1995 року. За вимогами Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП),\~ включений до списку,\~ що додається до\~ державного\~ акта\~ на право\~ колективної\~ власності на землю,\~ набуває права на земельну частку (пай) з дня\~ видачі\~ цього\~ акта,\~ і\~ в\~ разі\~ його\~ смерті успадкування права на земельний пай\~ здійснюється\~ за\~ нормами\~ ЦК ( 435-15\~ ),\~ у\~ тому\~ числі й у випадку,\~ коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на\~ земельну\~ частку\~ (пай). Невнесення\~ до зазначеного вище списку особи,\~ яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, оскільки позивач на момент розпаювання земель сільськогосподарського господарства, була його членом, ще працювала КСП «Маразліївське» до 16.08.1996 року, проте безпідставно не була включена до Списку осіб списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю громадян, її права дійсно порушені. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Так, у відповідності до Розпорядження Білгород-Дністровської РДА № 88/97 від 25.02.1997 року вирішено видати членам КСГП «Маразліївсье» сертифікати на право на земельну частку /пай/ згідно списку, що додається. Натомість, позивачем не надано суду доказів недосягнення згоди\~ всіх власників сертифікатів щодо здійснення перепаювання, так само як і факту звернення до цього позивачем до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення її до списку. Разом з тим, суд при вирішенні даного спору, враховує позицію відповідача щодо пропуску строку позовної давності, з огляду на наступне. Згідно з частиною першою\~ статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. До спірних правовідносин мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України, 1963 року. Відповідно до положень статті 76 ЦК УК України, в редакції 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення»\~ ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК України 1963 року. Відповідно до статей\~ 71, 75 ЦК України, в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК України, в редакції 1963 року встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як на підставу поважності пропуску строку позовної давності позивач посилалась на факті її обізнаності про наявність розпорядження Білгород-Дністровської РДА № 88/97 від 25.02.1997 року від ТОВ «Вертикаль» саме в травні 2020 року. Втім, ані доказів дійсності такого ствердження, ані того, з яких джерел ТОВ «Верикаль», коли саме, та що то за юридична особа, яким чином переплітаються права визначених осіб, матеріали справи не містять. Невірним є й посилання позивача на ч.4 ст. 13 ЗУ\~ "Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", адже у ній йдеться саме про тривалість строку для оформлення права власності на земельну ділянку. В даному випадку, суд враховує позицію ВСУ від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, у якій суд дійшов такого правого висновку: Установивши, що [PERSON] мав право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) у землях КСП «Перемога» як член колективного сільськогосподарського підприємства, не включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові [PERSON] у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався ще коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, що є загальновідомим фактом. Тому [PERSON] , як член колгоспу, повинен була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі СП «Перемога» (1997 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, позивач у передбачений законом строк, не звернувся до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у його задоволенні. Таким чином, враховуючи те, що позивач не надала жодного доводу в обґрунтування поважності пропуску нею строку позовної давності, який розпочався з моменту коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, а позивач повинна була довідатися про порушення свого права з дня видачі державного акта, а саме з 14.12.1995 року, проте не реалізувала своїх прав на відновлення порушення щодо невнесення її до списку осіб, що додаються до державного акту, ані шляхом звернення до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення її до списку, ані в судовому порядку, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держеокадастру в Одеській області про визнання права на земельну частку /пай/ є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed