Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

18.09.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , де третіми особами виступають Універсальна товарна біржа "Марія" та [PERSON] про визнання договору № 1012 купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] , який зареєстровано 21.09.2001 року на Універсальній товарній біржі "Марія", укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони дійсним та визнання права власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21.09.2001 року позивач [PERSON] , уклала з відповідачем [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Так при укладанні угоди, умови, передбачені ст. 224 ЦК України сторонами по договору купівлі-продажу виконані в повному обсязі, а саме відповідач передав позивачу 1/2 частину квартири у власність, а [PERSON] прийняла її та виплатила відповідачу обумовлену суму грошей. Власником іншої частини квартири є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1993 року за № 0067. Оскільки спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1012 від 21.09.2001 року не був зареєстрований позивачем у ММБТІ, тобто право власності за нею не було зареєстроване, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. 18.09.2019 року визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Відповідно до ч.ч. 6,8 ст. 187 ЦПК, в порядку досудової підготовки судом був надісланий запит до відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, відповідь на який надійшла 07.10.2019 року. 08.10.2019 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21.09.2001 року позивач [PERSON] , уклала з відповідачем [PERSON] , договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Так при укладанні угоди, умови, передбачені ст. 224 ЦК України сторонами по договору купівлі-продажу виконані в повному обсязі, а саме відповідач передав позивачу 1/2 частину квартири у власність, а [PERSON] прийняла її та виплатила відповідачу обумовлену суму грошей. Власником іншої частини квартири є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1993 року за № 0067. Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1012 від 21.09.2001 року не був зареєстрований позивачем у ММБТІ. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 21.09.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу, щодо визнання права власності на майно такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved