Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Автотранссервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - секретар Білгород-Дністровської міської ради Грозов Віктор Васильович, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 11.12.2019 року № 528-к «Про звільнення з займаної посади та розірвання контракту достроково з керівником Комунального підприємства «Автотранссервіс» Азарсановим С.Д.»; поновити [PERSON] на посаді керівника комунального підприємства «Автотранссервіс», з дати звільнення; стягнути з Комунального підприємства «Автотранссервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 11.12.2018 року № 378 «Про призначення [PERSON] на посаду начальника комунального підприємства «Автотранссервіс» за контрактом», з 12.12.2018 року [PERSON] був призначений на посаду начальника Комунального підприємства «Автотранссервіс». Того ж дня, з [PERSON] було укладено контракт № 8 з керівником комунального підприємства, що є у комунальній власності Білгород-Дністровської міської ради. Згідно з розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 11.12.2019 року № 528-к «Про звільнення з займаної посади та розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Автотранссервіс» Азарсановим С.Д.», [PERSON] звільнено з займаної посади та розірвано контракт № 8 від 11.12.2018 року достроково. Вважає своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Так, вказує, що за нормами чинного законодавства підставою для розірвання контракту є саме факт виникнення податкового боргу при керівнику, а не факт наявності чи збільшення самого податкового боргу. Стверджує, що податковий борг вже був наявним на момент призначення керівника [PERSON] 12.12.2018 року. Посадовими особами Білгород-Дністровської міської ради не були здійснені заходи з перевірки інформації викладеної в поданні ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019 року та не встановлено: факт виникнення податкового боргу саме за час керівництва Азарсанова С.Д., причини виникнення податкового боргу та вина керівника [PERSON] в наявному податковому борзі. Про упередженість Білгород-Дністровської міської ради при прийняті рішення про звільнення [PERSON] з посади, говорить те, що подання ГУ ДПС в Одеській області було підписано заступником начальника 11.12.2019 року (територіально знаходиться: м. Одеса, вул. Семінарська, 5/. Протягом 11.12.2019 року це подання потрапило до Білгород-Дністровської міської ради, було перенаправлено на відділ кадрової роботи міської ради, підготовлено та підписано розпорядження міського голови від 11.12.019 року № 528-к. В такі короткі строки, фізично не можливо встановити всі обставини необхідні для прийняття рішення. Окрім того, при розірванні контракту № 8 з [PERSON] було порушено і сам порядок його розірвання визначений контрактом №8. Так, вказує, що одним з органів управління КП «Автотранссервіс» згідно з контрактом № 8 є Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради. Відповідно до п.2.9. контракту, саме Управління подає до Органу управління майном подання на звільнення керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушення законодавства та умов контракту. Саме на Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради покладено функції з фінансового контролю за діяльністю підприємства, а задля здійснення цієї функції підприємство зобов`язано подавати до цього управління місячну, квартальну та річну фінансову звітність /п.2.3. контракту/. Водночас, при прийнятті розпорядження № 528, в якості підстав для його видання жодних подань Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради не значаться, що свідчить про порушення умов контракту. До того ж зазначив, що враховуючи факт, що згідно з п.5.3. контракту № 8 право на дострокове розірвання контракту надано Органу управління майном - виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради /який є колегіальним органом/, то його розірвання повинно бути здійснено за рішенням виконавчого комітету, а не за розпорядженням міського голови. З урахуванням усього вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. 13 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін. 04.03.2020 року від Білгород-Дністровської міської ради надійшов письмовий відзив, відповідно до якого з посиланням на норми Податкового кодексу представник вказав, що податковий борг виникає щоразу у випадку несплати узгодженого грошового зобов`язання /податку, збору/ платником податків у встановлений цим кодексом період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений. Тому вважає хибним розуміння позивача про момент виникнення податкового боргу, як підстави для розірвання трудового договору /контракту/ з керівником підприємства згідно положень п.96.4 ст. 96 Податкового кодексу. Зазначає, що надаючи згоду на укладання контракту, позивач усвідомлював наявність у підприємства зобов`язань перед бюджетом, та зобов`язувався на майбутнє не допустити виникнення податкового боргу. Натомість, як свідчить фінансова звітність КП «Автотранссервіс», за час коли керівником був позивач, кредиторська заборгованість за бюджетом росла, що вказує, що кожна несплата у визначений податковим законодавством період Комунальним підприємством «Автотранссервіс» податків та зборів призводила до виникнення податкового боргу і як наслідок - збільшення існуючого. У зверненні від 29.11.2019 року № 808 позивач сам визначає проблеми збільшення податкової заборгованості, які зводяться до питань визначення тарифу на вивіз твердих побутових відходів та зниження рівня надходження за спожиті послуги, які жодним чином не пов`язані із умовами, за яких до керівника комунального підприємства не застосовується положення про відповідальність у разі виникнення податкового боргу, що виключає можливість застосування до позивача ч.2 с. 96.5 ст. 96 ПКУ. Не може прийматись до уваги і припущення про упередженість Білгород-Дністровської міської ради при прийнятті рішення про звільнення [PERSON] з посади керівника КП «Автотранссервіс» /з посиланням на те, що подання ГУ ДПС в Одеській області було підписано 11.12.2019 року і цього ж дня потрапило до Білгород-Дністровської міської ради та підготовлено та підписано оскаржуване розпорядження/, адже ані законом, ані контрактом не визначено термін, протягом якого має бути прийнято рішення про розірвання контракту, тому видання оскаржуваного розпорядження жодним чином не свідчить про порушення порядку його прийняття. Помилковим, на думку відповідача, та таким, що ґрунтується на хибному тлумаченні норм права та умов договору є і довід позивача про порушення самого порядку розірвання контракту. Відповідач акцентував увагу суду на п. 5.3. контракту, де зокрема зазначено, що контракт може бути розірваний з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління, до закінчення терміну його дії. Формулювання «у тому числі за пропозицією» відмінне від поняття «виключно за пропозицією», а отже виключає обов`язковість наявності подань Управління економічного розвитку міської ради для прийняття рішення про звільнення. Також відповідач зазначив, що ані міська рада, ані виконавчий комітет не наділені повноваженнями з прийняття та звільнення з посад керівників комунальних підприємств. Натомість п.10 ч.4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» визначено, що міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності. Таким чином, призначення на посади та звільнення з посад керівників комунальних підприємств та дострокове припинення з ними контрактів можливе лише шляхом видання відповідного розпорядження міського голови. З урахуванням усього вищевикладеного, відповідач вказує, що Білгород-Дністровською міською радою було дотримано вимоги трудового законодавства щодо процедури звільнення з підстав порушення умов контракту, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. 10.03.2020 року, від відповідача начальника КП "Автотрансервіс" надійшов відзив на позовні вимоги, відповідно до якого просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, вказуючи, що неорганізованість заходів колишнім керівником КП «Автотранссервіс» [PERSON] щодо сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету призвело до збільшення податкової заборгованості підприємства за період керівництва останнього /за період з 12.12.2018 року по 12.12.2019 рік/. Так, станом на 12.12.2018 року податкова заборгованість із несплати податку на додану вартість за підприємством виникла на загальну суму 284 589,12 грн. Станом на 12.12.2019 року дана податкова заборгованість збільшилась до 1 100 187,74 грн. Станом на 12.12.2018 року податкова заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб за підприємством виникла на загальну суму 827 286,95 грн. Станом на 12.12.2019 року зменшилась до 782 361,32 грн, проте це зменшення відбулось за рахунок коштів місцевого бюджету в розмірі 800000 грн. Станом на 12.12.2019 року було виявлено заборгованість по податку, а саме по єдиному соціальному внеску загальною сумою 105 871,99 грн. Крім того, 05.11.2019 року ГУ ДПС в Одеській області надало рішення від 29.10.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату /неперахування/ або несвоєчасну сплату /несвоєчасне перерахування/ єдиного внеску та накладення адміністративного штрафу на підприємство загальною сумою 129 347, 34 грн. Відповідно до вищевказаного, відповідач стверджує, що колишній керівник підприємства, [PERSON] здійснив фактичне втягнення підприємства в заборгованість перед державним бюджетом, оскільки не здійснював /не організовував/ заходи щодо вчасної сплати податків та обов`язкових платежів до державного бюджету, за що [PERSON] було звільнено з посади керівника підприємства. Також відповідач вказував на факті розкрадання товарно-матеріальних цінностей, фактичному розкраданні /привласненні/ кількох сотень тисяч гривень колишнім керівником КП «Автотранссервіс» [PERSON] . Наразі, стверджує, що з приходом нового керівника, підприємство поступово вирівнюється по сплаті щомісячних обов`язкових податкових платежів. Не погоджуючись з відзивами відповідачів, від позивача надійшла відповідь на відзив від 16.03.2020 року, згідно якої вказує, що на момент виникнення податкового обов`язку, який був сплачений несвоєчасно і переріс в подальшому в податкових борг КП «Автотранссервіс», по кожному з видів податків в поданні ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019 року не значиться. Секретар міської ради, який в силу приписів закону, виконував повноваження міського голови при виданні розпорядження № 528 не встановив момент виникнення податкового зобов`язання та момент виникнення податкового боргу. Жодних належних і допустимих доказів виникнення податкового боргу КП «Автотранссервіс» за час керівництва [PERSON] не надано. Факт наявності заборгованості по всім видам податків і зборів на момент призначення [PERSON] на посаду керівника визнається і не оспорюється. Факт про нібито зловживання [PERSON] своїм службовим становищем та вчинення розкрадання товарно-матеріальних цінностей не слугували підставою для звільнення [PERSON] з посади керівника КП «Автотранссервіс», а тому не входить до предмета доказування в рамках даної цивільної справи. Відносно рішення ГУ ДПС від 29.10.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску та накладення адміністративного штрафу стверджує, що про вказане не зазначалось в поданні ГУ ДПС, яке було підставою для видання розпорядження № 528, а значить в силу приписів Податкового кодексу не є узгодженим податковим зобов`язанням, а зазначені податкові санкції в розмірі 129 347,34 грн не є податковим боргом. Більш того, наполягав, що розірванню контракту з [PERSON] повинно було передувати повідомлення про його розірвання за два тижні, чого зроблено не було. Отже, процедура звільнення [PERSON] з посади була порушена в частині відсутності попередження [PERSON] про розірвання контракту за два тижні. Позивач вказує, що повноваження ГУ ДПС щодо «порушувати клопотання про притягнення до відповідальності осіб..» не носить імперативного характеру та надає його адресату можливість самостійного вибору моделі поведінки в рамках законодавства. Разом з тим, ГУ ДПС вийшло за межі своїх повноважень вказавши, що ГУ ДПС в Одеській області вимагає розторгнути трудовий договір…», а в преамбулі розпорядження № 528 зазначено: « .. на виконання вимоги ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019..» Таким чином, на думку позивача секретар міської ради виконав незаконну вимогу зазначену в поданні ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019 ..». У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідачі вказували, що в якості обґрунтування своїх вимог щодо повідомлення про розірвання контракту за два тижні позивач посилається на Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті /найманні/ на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 року. Проте, положення вказаної Постанови не можуть бути застосовані до спірних відносин, оскільки згідно зноски Положення № 170 від 19.03.1994, воно не поширюється на керівників підприємств державної форми власності. Хибним також є посилання на те, що Білгород-Дністровською міською радою не встановлено підстав виникнення податкового боргу. Зазначає, що порушення умов контракту є самостійною підставою для розірвання контракту і наявність вини не є обов`язковою передумовою для припинення трудового договору з підстав, передбачених контрактом. Тому, Білгород-Дністровська міська рада не повинна встановлювати причини виникнення податкового боргу, а звернення позивача від 29.11.2019 року № 808 лише свідчить про обізнаність відповідача під час прийняття рішення про відсутність умов, за яких [PERSON] міг би скористатись положеннями п. 96.5 ПКУ. Щодо доводів позивача про незаконність подання ГУ ДПС в Одеській області зазначив, що згідно розпорядчої частини оскаржуваного розпорядження звільнено [PERSON] , начальника Комунального підприємства «Автотранссервіс» 11.12.2019 року з займаної посади та розірвано контракт № 8 від 11.12.2018 року достроково, відповідно до п.е) п. 5.3 розділу 5 вищевказаного контракту та п.8 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, підставою для звільнення та розірвання контракту достроково стало допущення позивачем як керівником КП «Автотранссервіс» виникнення податкового боргу, що згідно умов контракту є самостійною підставою для звільнення керівника з посади та дострокового розірвання контракту до закінчення його дії. В свою чергу - подання ГУ ДПС від 11.12.2019 року - належне підтвердження порушення позивачем умов контракту. 24 березня 2020 року від третьої особи - секретаря Білгород - Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича надійшли заперечення на позовні вимоги позивача, відповідно до яких просить у задоволені позовної заяви відмовити, вказуючи, що підставою звільнення та розірвання контракту достроково стало саме допущення позивачем як керівником КП "Автотрансервіс" виникнення податкового боргу, що згідно умов контракту є самостійною підставою для звільнення керівника з посади та дострокового розірвання контракту до закінчення його дії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність. Представник відповідача КП «Автотранссервіс» в судовому засіданні з позовом не погодився, просить суд в його задоволені відмовити, з підстав викладений у відзиві на позовні вимоги, а також у додаткових поясненнях на позовні вимоги. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача та представників відповідачів, суд розглядає справу за відсутність третьої особи, відповідно наданих пояснень в матеріалах справи. Вислухавши вступне слово представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно на підставі розпорядження міського голови виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 378-к від 11.12.2018 року, [PERSON] призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Автотранссервіс» з 12.12.2018 року за контрактом. /л.с.8/. Того ж дня, 11.12.2018 року між виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, на якого покладено повноваження з управління майном, що перебуває у комунальній власності - Органом управління майном, в особі секретаря міської ради Ціпуленко О.В. , з одного боку, та громадянином [PERSON] , іменованого далі Керівник , з другого боку укладено контракт. /л.с.27-31/. Так, за умовами контракту Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління /керівництво/ підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. У відповідності до п.5.2 контракт припиняється: А) після закінчення термін дії контракту; Б) за згодою сторін; В) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п.5.3 і 5.4 цього контракту; Г) інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом. Згідно п.5.3 керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії, зокрема за умов п.е) у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу. Пунктом 5.4 передбачено право керівника за своєю ініціативою розірвати контакт до закінчення терміну його дії. Згідно розпорядження міського голови виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 528-к від 11.12.2019 року, [PERSON] , начальника комунального підприємства «Автотранссервіс» 11 грудня 2019 року звільнено з займаної посади та розірвано контракт № 8 від 11.12.2018 року достроково, відповідно до пункту е) п.5.3. розділу 5 контракту № 8 від 11.12.2018 року, пункт 8 ст. 36 Кодексу Законів про працю України. Підставою для винесення цього розпорядження вказано подання ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019 року № 9550/9/15-32-53-09-13, підпункт в) пункту 5.2, підпункт е) пункту 5.3 розділу 5 контракту № 8 від 11.12.2018 року, пункт 8 ст. 36 Кодексу Законів про працю України. /л.с.9/. Так, як вбачається з подання Головного управління ДПС в Одеській області, станом на 05.12.2019 року по підприємству КП «АТС» податковий борг до Зведеного бюджету становить 1103498,85 грн., в т.ч: - податок на додану вартість - 1102437,09 грн., - податок на прибуток підприємств комунальної власності - 1061,76 грн. Згідно норм п. 96.4 ст. 96 ПКУ виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору /контракт/ з керівником підприємства. Тому, враховуючи вищенаведене, ГУ ДПС в Одеській області вимагає розторгнути трудовий договір /контракт/ з керівником КП «АТС» [PERSON] /л.с.11-12/. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] вказував, що підставою для розірвання контракту може бути саме факт виникнення податкового боргу при керівнику, а не факт наявності чи збільшення такого. Так, в якості доказу приєднав до матеріалів справи довідку № 23, складену КП «Автотранссервіс» від 20.01.2020 року, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 12.12.2018 року та станом на 12.12.2019 року, з якого зокрема можна встановити: 1. Податок на землю - станом на 12.12.2018 заборгованість становила 2 989,88 грн, станом на 12.12.2019 року переплата у розмірі 4 743,54 грн. 2. Податок на доходи фізичних осіб - станом на 12.12.2018 року заборгованість становила 827 286,95 грн, станом на 12.12.2019 року - 782 361,32 грн / в т.ч. вказано про погашення заборгованості за рахунок коштів місцевого бюджету в розмірі 800 000 грн., відповідно до рішення Білгород-Дністровської міської ради від 28.05.2018 № 924-VІІ. 3. Військовий збір - станом на 12.12.2018 року заборгованість становила 2 844,88 грн, станом на 12.12.2019 року - 1 861,56 грн. 4. Єдиний соціальний внесок - станом на 12.12.2018 року заборгованість становила 112 008,70 грн, станом на 12.12.2019 року - 105 871,99 грн. /враховуючи штрафну санкцію за несвоєчасну сплату податку в розмірі /нараховано 129 347,34 грн/. 5. Податок на додану вартість - станом на 12.12.2018 року заборгованість становила 284 589,12 грн, станом на 12.12.2019 року - 1 100 187,74 грн. Задля можливості підтвердження або спростування стверджень позивача щодо факту виникнення податкового боргу не при керівнику [PERSON] , слід вказати про наступне. Так, відповідно до п. 96.4 ст. 96 ПК України, виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства. Згідно п. 31.1. та 31.2 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. 31.2. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. У відповідності до п. 14.1.156 ст. 14 ПКУ, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Згідно п. 14.1.175 ст. 14 ПКУ, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом; Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що податковий борг виникає у випадку несплати узгодженого грошового зобов`язання / податку, збору/ платником податків у встановлений цим кодексом період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений. Тому, суд погоджується із ствердженнями відповідача Білгород-Дністровської міської ради, викладеними у відзиві від 04.03.2020 року з приводу моменту виникнення податкового боргу та вважає невірним розуміння позивача щодо вказаного. Отже, факт наявності податкового боргу ще до призначення [PERSON] керівником КП «Автотранссервіс» не впливає на обсяг його обов`язків, окреслених контактом та на момент виникнення заборгованості. Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, [PERSON] , начальника комунального підприємства «Автотранссервіс» 11.12.2019 звільнено з займаної посади та розірвано контракт № 8 від 11.12.2018 року достроково, відповідно до п.е) п. 5.3 розділу 5 вищевказаного контракту та п.8 ст. 36 КЗпП України. Пунктом е) п.5.3 розділу 5 контракту передбачалась можливість звільнення з посади, та розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії : у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу. Підставами припинення трудового договору за п.8 ст. 36 КЗпП України є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно із пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з підпунктів контракту, окреслених в п.5.3 контракту № 8 від 11.12.2018 року є підставою для його дострокового розірвання. Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо. Як зазначено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП). Згідно з пунктами 16, 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , звільнений з займаної посади та розірвано достроково контракт відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП. Посилання позивача на факті того, що його безпідставно звільнено за незаконною вимогою ГУ ДПС, яка не містить імперативного характеру, не заслуговують на увагу, оскільки як наведено вище за текстом рішення подання № 9550/9/15-32-53-09-13 від 11.12.2019 року, яке вказано, як одна з підстав для звільнення є лише належним свідченням дійсного виникнення податкового боргу за час виконання посадових обов`язків [PERSON] та порушення позивачем умов контракту. Щодо тверджень позивача в поданні ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019 не значиться несплата або несвоєчасна сплата кожного з видів податків також є недоцільними, адже у ньому зокрема вказано про наявність податкового боргу з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, а за умовами контракту керівника може бути звільнено не у разі виникнення податкового боргу у сукупності за кожним з платежів, а у разі будь-якого/ без конкретизації, узагальнення, деталізації тощо/ боргу зі сплати податків,зборів. Стосовно тверджень позивача про порушення процедури звільнення, з підстав того, що його мали попередити завчасно за два тижні до моменту звільнення, варто зауважити про наступне. У відповідності до Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті /найманні/ на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 року, воно визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян. У відповідності до п.21, 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті /найманні/ на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 року, у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні. Разом з тим, згідно з п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. Згідно п. 15,16 ІV розділу вищенаведеної Постанови, Контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. 17. При розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України ( 322-08 ), про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства. Таким чином, жодних застережень з приводу завчасного повідомлення про розірвання контракту вказана постанова не містить. За таких обставин, є безпідставним ствердження позивача про порушення процедури розірвання трудового договору у формі контракту з керівником комунального підприємства з підстав неповідомлення за два тижні до моменту звільнення. Щодо тверджень позивача про те, що виконавчий комітет міської ради є колегіальним органом, тож в межах його повноважень має бути винесено рішення, більшістю від загального складу виконавчого комітету, то норми права на які посилається позивач трактовані ним дещо невірно, адже дійсно право на дострокове розірвання контракту згідно п.5.3 контракту № 8 надано органу управління майном - виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради,який очолює міський голова. Натомість, п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що саме сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру». Аналіз ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування», Європейської Хатії місцевого самоврядування /ратифікована 15.07.1997 року, набрав чинності для України 01.01.1998 р/, рішення конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року свідчить, що оскаржуване розпорядження міського голови відноситься саме до повноваження міського голови. Також, відповідно до п.1.15 та 1.16 розпорядження міського голови від 02.04.2019 № 168-к «Про розподіл основних функціональних обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, заступниками міського голови, керуючим справами виконавчого комітету міської ради та взаємозаміщення їх функцій», до функціональних обов`язків міського голови відносяться призначення на посади та звільнення з посад керівників, посадових та службових осіб апарату міської ради, апарату виконавчого комітету міської ради, виконавчих органів міської ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності та укладання та розірвання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності,що також відповідає положенням ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» Таким чином, призначення на посади та звільнення з посад керівників комунальних підприємств та дострокове припинення з ними контрактів можливе лише шляхом видання відповідного розпорядження міського голови. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України було дотримано вимоги трудового законодавства щодо процедури звільнення з підстав порушення умов контракту. Стосовно стверджень позивача щодо можливого упередження Білгород - Дністровської міської ради при прийнятті рішення про звільнення [PERSON] , то вказані твердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, та спростовані відзивом відповідача від 04.03.2020 року. Також суд погоджується з доводами відповідача в частині.5.3 Контракту, що не містять обов`язковості подання управління економічного розвитку міської ради для прийняття рішення про звільнення, а лише не виключають такого. Разом з тим, суд критично ставиться до стверджень відповідача, викладених у відзиві від 10.03.2020 року та запереченні на відповідь на відзив від 23.03.2020 року, щодо факту зловживань службовим становищем [PERSON] на посаді керівника, що призвело до розкрадання товарно-матеріальних цінностей підприємства, адже дійсно вказане не слугувало підставою для звільнення [PERSON] з посади керівника КП «Автотранссервіс», а тому не входить до предмета доказування в рамках даної цивільної справи. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 статті 6 та статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення. Так у пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року). Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). З урахуванням усього вищевикладеного, а саме того, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині безпідставного та протиправного винесення розпорядження міського голови № 528-к від 11.12.2019 року, та прийнявши до уваги, що судом вже надано оцінку процедурі розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Автотранссервіс» [PERSON] , підставам винесення оскаржуваного розпорядження та підтвердженням доказовості правомірності вказаного, суд дійшов висновку про необґрунтованість, недоцільність та неможливість задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 11.12.2019 року № 528-к «Про звільнення з займаної посади та розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Автотранссервіс» [PERSON] » Стосовно вимог позивача про поновлення його на посаді керівника КП «АТС» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Так, згідно п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 ч.2 КЗпП України). Разом з тим, в судовому засіданні не підтверджено жодної незаконної підстави звільнення з посади керівника комунального підприємства «Автотранссервіс» [PERSON] , а тому вказані вимоги є похідними від основної частини позову, та у зв`язку з не підтвердженням безпідставності його звільнення, задоволенню не підлягають. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у разі законного звільнення та розірвання контракту № 8 від 11.12.2018 року з керівником комунального підприємства «Автотранссервіс» [PERSON] з підстав, обумовлених контрактом, правомірність яких підтверджена в ході розгляду справи, та у зв`язку із повним спростування вимог, якими позивач обґрунтовував свій позов відповідачами, суд вважає безпідставними, недоцільними та як наслідок такими, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Автотранссервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - секретар Білгород-Дністровської міської ради Грозов Віктор Васильович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плат за час вимушеного прогулу. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору щодо подання позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, віднести вказані витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed