Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

13.04.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь недоплачене відшкодування моральної шкоди в розмірі 22338грн. 00 коп., недоплачене відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 6925 грн. 00 коп., а також понесені нею витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги [PERSON] і просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у відзиві на позовну заяву просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача підтримала поданий відзив на позовну заяву і також просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Вислухавши представників сторін, вивчивши відзив на позовну заяву та відповідь на нього, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист. Судом встановлено, що 07.10.2018 року, близько 23 год. 50 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Fiat Punto», реєстраційний номер [NUMBER] і рухаючись ділянкою дороги Н-09 Мукачево-Львів, що по вул.16-го Липня в смт.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Е313 CDІ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «Fiat Punto», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер (а.с.13). Згідно вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даний вирок 18.04.2019 року набрав законної сили (а.с.10-12). Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Fiat Punto», реєстраційний номер [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди згідно полісу №АМ7697028 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», позивач по даній справі - [PERSON] як мати загиблого [PERSON] (а.с.14), звернулась до вказаної страхової компанії, тобто до відповідача із повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду, а саме із заявою від 12.05.2020 року про виплату відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 44676 грн. 00 коп. та заявою від цього ж числа про виплату відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 13850 грн. 00 коп., а всього 58526 грн. 00 коп. (а.с.6, 7, 8, 9, 18). Як перевірено судом, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 07.07.2020 року здійснило виплату відшкодування в розмірі 29263 грн. 00 коп., що становить 50% від виплати, на яку претендує позивач. Зменшення відшкодування на половину суми відповідач мотивував положенням п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд констатує, що згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 даного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до п.23.1 ст.23 вказаного закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір мінімальної заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 07.10.2018 року, становив 3723 грн. 00 коп., відповідно загальний розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності до п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 44676 грн. 00 коп. Однак, як встановлено судом, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату відшкодування моральної шкоди лише в розмірі 22338 грн. 00 коп., що становить 50% від належного позивачу [PERSON] відшкодування. Також відповідно до п.27.4 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач [PERSON] понесла витрати на поховання сина [PERSON] в розмірі 13850 грн. 00 коп. і дана сума підлягала виплаті ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», однак сплачено було лише 6925 грн. 00 коп. (а.с.13, 16). Згідно п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається відповідач як на підставу зменшення відшкодування на користь позивача, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону. Суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У відповідності до ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як визначено ч.1 ст.543 та абз.2 ч.2 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, на переконання суду, позивач [PERSON] мала право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. Наведене узгоджується з позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 року у справі № 274/4882/17-ц, провадження № 61-38295 св 18, де акцентовано, що «…у пункті 8 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед інших із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. Тому позивач, скориставшись своїм правом вибору боржника, пред`явив свої вимоги саме до відповідача…». Суд зазначає, що постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, позивач [PERSON] підставно звернулась до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про повне відшкодування шкоди, оскільки саме внаслідок винних дій водія автомобіля марки «Fiat Punto», реєстраційний номер [NUMBER] було завдано шкоду і саме відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, тобто даного транспортного засобу. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається зі змісту ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Тому, на підставі системного аналізу викладених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача [PERSON] та стягнення з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь 22338грн. 00 коп. недоплаченого відшкодування моральної шкоди, а також 6925 грн. 00 коп. недоплаченого відшкодування понесених витрат на поховання. Що стосується розподілу судових витрат по справі, суд приходить до наступного висновку. У позовній заяві [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правничу допомогу. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, 27.05.2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача, в якій він

Outcome: approved