Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, а саме просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Nissan Terrano, легковий універсал - в, випуску 1993 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим РЕР МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 29.05.2007 року, укладений 12 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв на підставі довіреності з правом передовіри, посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2620, який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності в інтересах [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Nissan Terrano, легковий універсал - в, випуску 1993 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; зняти арешт з автомобіля Nissan Terrano, легковий універсал - в, випуску 1993 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], накладений постановою державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; повернути [PERSON] безоплатно вказаний автомобіль. Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви, наданої до суду, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. (а.с. 27). Відповідачі [PERSON], представник СП №3 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується підписом в поштовому повідомленні, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом в поштовому повідомленні причина неявки суду не відома. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2011 року у м. Білгород-Дністровському між мною [PERSON] та [PERSON], який діяв на підставі довіреності з правом передовіри, посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2620, який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності в інтересах [PERSON], який є власником автомобіля марки Nissan Terrano, легковий універсал - в, випуску 1993 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим РЕР МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 29.05.2007 року, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] було досягнуто домовленості, щодо продажу мені вказаного автомобіля. Між сторонами договору було узгоджено ціну (30 000 грн.), порядок розрахунків, строк передачі майна та в підтвердження досягнутих між останніми домовленостей того ж дня, а саме 12 серпня 2013 року [PERSON], який діяв на підставі довіреності надав позивачу розписку, відповідно до змісту якої, останній підтверджує факт отримання від [PERSON] грошей за передане майно, відсутність будь-яких претензій, щодо розрахунків та інших неузгодженостей. Після чого [PERSON] отримав від позивача копію громадянського паспорта [PERSON] та у м. Снігурівка Миколаївської області оформив на ім'я позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 892, передав позивачу ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність та безпосередньо автомобіль. Від проведення державної реєстрації права власності на спірний автомобіль за [PERSON], [PERSON] ухилявся, через що позивач був змушений звернутися до суду із відповідною заявою. Згідно ст.ст. 11, 328 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З положень ст.ст. 638-640, 655 ЦК України вбачається те, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. «Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обов'язок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обов'язок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обов'язок, як вказано в самих правилах «нового власника» провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, яка не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника. Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст. 328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не належить до угод, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визначається іншою особою і є об'єктивні докази, що між сторонами дійсно була укладена угода в якій відповідач продав, а позивач купив спірний автомобіль, тому, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на цей автомобіль. Придбаний позивачем автомобіль Nissan Terrano, легковий універсал - в, випуску 1993 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕР МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 29.05.2007 знаходиться під арештом, який було накладено 12.06.2014 року постановою державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№43141936. Постанова була винесена на підставі виконавчого листа - боржник [PERSON] Зазначена обставина порушує право власності позивача на вказаний автомобіль, оскільки [PERSON] не має можливості на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб розпоряджатися своїм майном, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, якій належить майно, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Частина 5 статті передбачає, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», передбачає, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване». Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Зважаючи на те, що позивач є добросовісним набувачем спірного автомобіля та будь-яких зобов'язань перед відповідачем не має, накладення арешту на зазначений автомобіль порушує його право на володіння, користування та розпорядження зазначеним рухомим майном, а отже автомобіль має бути звільнений з-під арешту. Із матеріалів справи вбачається, що 29.09.2014 року під час несення служби співробітниками взводу з обслуговування СП №5 роти ДПС ДАІ на 117 км. М-15 а/д Одеса - Рені було виявлено автомобіль Nissan Terrano, д/н [NUMBER], який належить [PERSON] На вказаний автомобіль накладено арешт та оголошено його в розшук, згідно постанови Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ. Автомобіль затримано на арешт майданчик СП №3 (вул. Шабська, 22, с. Салгани, Одеська область). Позивач звертався до працівників УДАІ з вимогою повернути йому вказаний автомобіль, однак останньому було відмолено та пояснено, що за знаходження транспортного засобу на штрафному майданчику нараховуються плата, яку позивач має сплатити. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Пунктом 12 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.12 2008р. №1102, всупереч Закону обов'язок оплати витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням тимчасово затриманих транспортних засобів, покладено на водіїв, власників (співвласників). Саме ця невідповідність і є основним стимулом порушення права власності громадян з боку співробітників ДАІ. Роботи, пов'язані з транспортуванням та зберіганням тимчасово затриманих транспортних засобів - це є по своїй суті платні послуги, які надаються примусово. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 p. N 795 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Міністерства внутрішніх справ" та спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 5 жовтня 2007 p. N 369/1105/33 „Порядок справляння плати за надання послуг органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ" визначений перелік платних послуг які можуть надаватися, при цьому ч.2 ст. 2 Порядку справляння плати за надання послуг визначає, що без письмових заяв та за згодою замовника надаються послуги, указані зокрема в пунктах 8 та 43 (зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції) переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ. За змістом ч.1 ст. 2 даного Порядку замовником вище визначених послуг, які можуть надаватися підрозділами МВС є юридичні особи, а відповідно до ч.2 ст. 3 Порядку оплата здійснюється шляхом перерахування замовником коштів через банки та або відділення поштового зв'язку. Але, відповідно до змісту Порядку справляння плати за надання послуг органами та підрозділами МВС, затвердженого наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки від 05.10.2007 № 369/1105/336, платні послуги, указані в пунктах 8 (Зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції), 43 (Доставка, зокрема з використанням спеціальних транспортних засобів, затриманих або технічно несправних транспортних засобів до місця зберігання) Переліку, не можуть надаватися органами та підрозділами МВС без згоди замовника. Таким чином, вказані послуги не можуть бути примусовими, а відповідно за них не може стягуватися плата, з огляду на норми статей 14, 167, 203, 215, 216, 231, 267, 901, 903 Цивільного кодексу України. Згоди на доставку автомобіля, розташування та його зберігання на майданчику УДАІ працівники УДАІ у позивача або власника транспортного засобу не отримували. Зі змісту Постанови КМУ № 795 вбачається, що вона встановлює перелік послуг, які можуть надаватися державним органом, але послуга це є різновидом цивільних та господарських договорів, порядок укладання яких регулюється відповідними нормами законодавства та передбачає наявність волевиявлення фізичної особи, яка є стороною угоди на укладення договору послуги, що у даному випадку відсутнє. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права та обов'язки суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів державної виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулюються Законом України "Про дорожній рух". У ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" прямо і недвозначно визначені підстави для заборони експлуатації транспортних засобів, а п. 31.7 ПДР вказує, яким чином здійснюється ця заборона. В своєму листі від 06.04.2009, № 173-0-2-09 "Щодо правомірності застосування пристроїв для блокування коліс транспортних засобів у разі порушення їх власниками правил паркування" Мінюст також надавав роз'яснення щодо підстав тимчасового затримання автомобілів. Можливість тимчасового затримання транспортного засобу передбачається частиною другою статті 52-1 Закону України "Про дорожній рух", згідно з якою Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання. Таким чином вилучення ТЗ і доставка його на штрафмайданчик не є санкцією, тобто покаранням, це лише законодавчо встановлений спосіб реалізувати заборону експлуатації ТЗ. Відповідно до пункту 2.12 Порядку, затвердженого наказом КМДА № 14/104 від 16.07.2008 року, транспортний засіб має бути повернуто його власнику або довіреній особі без оплати послуг евакуації у випадку відмови від оплати таких послуг з подальшим стягненням таких коштів у судовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та згідно ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 321, 328, 638-640, 655 ЦК України, ст.ст.10, 11, 74, 174, 209, 213-215, ЦПК України,

Outcome: approved