Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

у серпні 2021 року представник позивача адвокат Власенко Л.В. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт належності матері позивачки, [PERSON] , яка померла [INFO] права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Путь Ілліча», с.Фараонівка Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Путь Ілліча», площею 4,9 умовних кадастрових гектар у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Путь Ілліча», с.Фараонівка Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що мати позивачки [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , до пенсії працювала у колгоспі «Путь Ілліча», в подальшому реорганізованому в КСП «Путь Ілліча», розташованого у с.Фараонівка Білгород-Дністровського (колишнього Саратського) району Одеської області. [INFO] померла її мати, [PERSON] . Заповіту померла не залишила. Спадкоємцями за законом є позивачка та її сестра [PERSON] . У 2021 році від працівників колишньої Фараонівської сільської ради позивачці стало відомо, що її померла мати є в списках на розпаювання земель КСП «Путь Ілліча», і їй виділена земельна ділянка під № [NUMBER] , яка передана в оренду до витребування спадкоємцями. 17 червня 2021 року позивачка звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON] , але їй було відмовлено, оскільки відсутні документи на майно. 02 серпня 2021 року позивачка звернулась до Петропавлівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації та виділення земельної частки (пай) в натурі, яка була виділена [PERSON] , але отримала відмову з рекомендацією звернутись до суду. У 1994 році, ще за життя [PERSON] , були складені списки членів КСП «Путь Ілліча», які мали право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) із земель КСП. У зазначених списках [PERSON] знаходиться під номером 595, яка на той час була пенсіонеркою і мала право на отримання вищезазначеного сертифікату. Ці списки разом з іншою документацією, були надані до Фараонівської сільської ради для розгляду їх на сесії для передачі землі у колективну власність. Таке рішення було винесено лише 19 червня 1995 року, а державний акт на право колективної власності на землю було видано лише у 1996 році. Отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не встигла у зв`язку зі смертю. Позивачка та її представник, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили його задовольнити. Представник Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, та [PERSON] , яких належним чином повідомили про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення. Дослідивши та оцінивши письмові докази, судом встановлено таке. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. ст.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правовідносини між сторонами щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , виникли до набрання чинності ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) тому при вирішенні спору в цій частині належить керуватись ст. ст. 524-527, 529, 548, 549, 534. 537 ЦК УРСР (в редакції 18 липня 1963 року). Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до частини 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 548 ЦК УРСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Суд вважає, що початок перебігу позовної давності, починається з дня, коли позивачка дізналася про порушення свого права, а саме з січня 2021 року, коли нею було з`ясовано, що її мати [PERSON] мала право на земельну частку (пай), яка рахується як невитребувана та звернулась до суду з позовом 28 серпня 2021 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Відповідно до копії паспорта [NUMBER] , виданого 07 серпня 1996 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Фараонівка Саратського району Одеської області (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена російської мовою « [PERSON] », в графі батько відомості відсутні (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 16 червня 2021 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] . 16 червня 2021 року позивачці приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.16). До складу спадщини, яка відкрилась після смерті матері позивачки [PERSON] , окрім права на земельну частку (пай), увійшов також будинок, розташований в [ADDRESS] , головою якого являлась покійна мати, а на теперішній час головою домогосподарства є позивачка, що підтверджується копією господарської книги (а.с.39). Відповідно до довідки за вихідним №555 від 24 червня 2021 року виданою Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, позивачка [PERSON] , [INFO] прописана та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.37). Відповідно до довідки за вихідним №557 від 24 червня 2021 року виданою Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , 1932 року народження на момент смерті, яка настала [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних домової книги, на момент її смерті, разом з нею за цією адресою була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.38). Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивачка та її сестра [PERSON] , [INFO] , яка із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері, не зверталась. Відповідно до паспорта [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є уродженкою с.Фараонівка Саратського району Одеської області (а.с. 11-12). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена [PERSON] , в графі батько відомості відсутні (а.с.13). 10 лютого 1979 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 лютого 1979 року Фараонівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.14). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Фараонівської сільської ради від 19 червня 1995 року №30, КСП "Путь Ілліча" передано у колективну власність 4409 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 27). 26 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт серії ОД-22-016 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян- членів КСП "Путь Ілліча" (а.с. 21-26). [PERSON] включена до списку громадян - членів КСП "Путь Ілліча" під номером 595 (а.с. 22). Як вбачається зі списку невитребуваних паїв на 01 січня 2021 року по Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради, в ньому під номером 9 зазначена [PERSON] , масив [NUMBER] , невитребувана земельна частка (пай) якого перебуває в оренді ФХ «Алупой» (а.с. 33). Відповідно до довідки від 15 березня 2021 року №213 виданої Старостою Петропавлівської сільської ради, державний акт на ім`я [PERSON] , яка є у списках членів КСП «Путь Ілліча» не видавався, земельна ділянка розташована в масиві № [NUMBER] переведена у невитребувані паї та знаходиться з 01 січня 2021 року в оренді у фізичної особи [PERSON] до витребування спадкоємцями (а.с.32). Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що [PERSON] була внесена до списку членів КСП "Путь Ілліча" під номером 595, який додається до державного акту на право колективної власності на землю, а отже мала право на земельну частку (пай) із земель вказаного КСП, однак не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), так як померла. Таким чином, факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай), розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП "Путь Ілліча" підтверджений і тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), [PERSON] заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай). Позивачка [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 24 червня 2021 №555, №557 (а.с.37, 38), та як встановлено судом, вона не заявила про відмову від спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 58-71). Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Таким чином, позов в цій частині також є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим за позивачкою належить визнати в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП "Путь Ілліча", що належало її матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved