Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою. Неодноразово збільшуючи позовні вимоги просить розірвати договір банківського вкладу №044097 «класичний» в іноземній валюті від 10 червня 2013 року, укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Златобанк» та стягнути з публічного акціонерного товариства «Златобанк на його користь - 26 457, 34 доларів США, в тому числі суму депозитного вкладу в розмірі 22 183, 00 доларів США та відсотки нараховані на суму вкладу в розмірі 4 274, 34 доларів США. В обґрунтування позову посилається на порушення його прав, оскільки на неодноразові вимоги повернути кошти відповідач цього не зробив, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримує, просить задовольнити. Пояснює, що з метою повернення коштів, звертався до відповідача із відповідними заявами про дострокову видачу вкладу в повному обсязі, шляхом видачі готівкою. Розуміючи встановлені НБУ обмеження отримання готівки, запропонував встановити графік отримання коштів. Однак, спочатку усно, а потім 06 та 09 жовтня 2014 року за допомогою відео фіксації та свідків при отриманні банківського вкладу, працівниками банку повідомлено, про стягнення комісії банку в розмірі 10 % від вкладу. Така комісія сплачується наперед, до отримання депозитного вкладу. Стверджував щодо відмови сплатити комісію за зняття депозитного вкладу, оскільки такі вимоги банку не передбачені договором та змінюють умови договору. Вважає, що отримання коштів за умовами банку, на його думку, буде свідчити на погодження ним зміни умов договору. Представник відповідача підтримує письмові заперечення, просить відмовити у позові. Зазначає, що дія Тарифів введена з вересня 2014 року, без сплати обумовленої комісії, кошти отримати вкладником неможливо. Наголошував про відсутність будь-яких перешкод зі сторони банку в отриманні коштів з урахуванням Постанови НБУ №172 від 28.03.2014 року та комісією. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, оглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсн і обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. У відповідності до ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Статтями 15 Конституції України та 3 ЦПК України гарантується право кожній особі на захист своїх прав у судовому порядку, зокрема й прав задекларованих у вищезазначених актах матеріального та процесуального права. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» в особі відділення «Кременчуцька регіональна дирекція» АТ «Златобанк» укладений договір банківського вкладу № 044097 «класичний» в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1.1 Договору відповідач відкрив позивачу вкладний депозитний рахунок № [NUMBER] строком до 10.06.2015 року, та прийняв готівкою, через касу банку від позивача на вказаний рахунок 70 000 доларів США . Згодом, за домовленістю сторін, частина вкладу повернута позивачу зарахуванням коштів за кредитними зобов"язаннями, тому станом на день розгляду справи розмір вкладу за договором складає 22 183,00 долара США. Частиною 3 ст. 1060 ЦК України встановлено, що, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Постановою правління НБУ № 104 від 27.02.2014 року передбачено, що уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. Зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених законом. Наслідком укладання договору банківського вкладу є виникнення у банка зобов'язань перед клієнтом щодо збереження вже внесених коштів клієнта та виплата процентів на цю суму у розмірі обумовленому договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без визначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором, тобто, таким, який вважається укладеним у момент прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Взаємовідносини між банком та вкладником регулюються ч.3 ст. 1058 ЦК України, якою передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка. Згідно ч.4 ст. 1068 ЦК України визначено , що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Відповідно до п.2.4.4. Договору банківського вкладу, вкладник має право достроково повернути (зняти) Вклад або його частину, якщо вклад не обтяжений заставою в силу договору або закону. У п.п.3.5. договору зазначено, що у разі дострокового повернення вкладу або його частини за ініціативою вкладника, вкладник письмово повідомляє банк про свої наміри за 2 робочих дні до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідній письмовій заяві вкладника. Вкладнику повертається вклад або його частина, що зазначена у відповідній письмовій заяві вкладника. Жодних комісій за видачу депозитного вкладу договором не передбачено. Умови депозитного договору, укладених між позивачем та відповідачем не містять обов'язку сплатити вкладником комісійної винагороди за розрахунково - касове обслуговування при достроковому поверненні коштів (вкладу). У вказаному депозитному договорі не обумовлено стягнення комісії за розрахунково -касове обслуговування операцій банку. Відповідно до ст. ст. 633, 1058, 1059 ЦК України договір банківського вкладу є публічним договором, складається обов'язково у письмовій формі. Правила надання банківських послуг, встановлені банком, є обов'язковими для іншої сторони договору у випадках, коли укладений у письмовій формі договір посилається на такі правила. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження власної позиції щодо прийняття рішення АТ «Златобанк» стосовно комісійної винагороди або утримання комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 10 % від загальної суми. Жодного підтверджуючого документу щодо цього суду надано не було. Таким чином, утримання комісії за розрахунково-касове обслуговування при достроковому розірванні депозитного договору у розмірі 10% від суми вкладу не передбачені умовами договору Вказані вимоги були порушені відповідачем, а саме позивачеві не повернуто банківський вклад, безпідставно занижено розмір суми щоденного повернення коштів, не вирішено питання щодо переказу коштів в іноземній валюті до іншої банківської установи. Таким чином під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення ПАТ "Златобанк" вимог п.п.2.2.4,3.5 договору № 044097 банківського вкладу в іноземній валюті "Класичний", ч. 3 ст. 1060 ЦК України і п.п. 7,9 Постанови Правління НБУ № 104 від 27.02.2014 року щодо повернення банківського вкладу до спливу строку . Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, згідно п. 3.3 Положення "Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач позбавлений можливості розпорядитися коштами. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за договором банківського вкладу. Згідно правової позиції ВСУ (постанова №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року), під терміном «повернення вкладу і нарахованих процентів» слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Отже, у подібних спорах доказуванню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу і процентів на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами. Пояснення, а також письмові вимоги позивача, ненадання відповідачем доказів, як того вимагає ст.. 10, 60 ЦПК України переконує суд в необхідності задоволення позову. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з вимога позивача про розірвання договору банківського вкладу та стягнення на його користь з відповідача вкладу із нарахованими відсотками є обґрунтованою та законною, а тому підлягає задоволенню. Суд визнає вказану суму доведеною та такою, що підлягає стягненню, оскільки іншого судом не встановлено. Відповідач належними доказами вказані суми не спростував. Судові витрати необхідно розподілити згідно ст.. 88 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем при подані позовної заяви до суду не було здійснено оплату судового збору, оскільки останній звільнений на підставі п.17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved