Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення моральної шкоди, завданої здоровю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.12.2015 о 17:10 год. водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номер [NUMBER], при зміні напрямку руху по вул. Чарівна в районі будинку № 50 у м. Запоріжжі не витримав безпечну швидкість та скоїв зіткнення з пасажирським автобусом «Мерседес», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який виконував рейс по маршруту № 42 м. Запоріжжя. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2016 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП позивач отримала легкі тілесні ушкодження, та була доставлена до 5ї міської клінічної лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Згідно з полісом розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100\~000 грн. Позивачу внаслідок протиправних дій [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, душевних переживаннях, зміні графіку роботи, укладу життя, витрачення додаткового часу на лікування тощо. Розмір моральної шкоди оцінює у 20\~000 грн. З урахуванням страхового полісу, яким встановлено відповідальність страхової компанії 5% від визначеного ліміту, тобто 5\~000 грн., просила стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на її користь моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн., а з [PERSON] 15\~000 грн. на підставі положень статті 1194 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач-1 [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково на суму 3\~000 грн., вважаючи, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є занадто завищеним. Інші обставини не оспорював. Представник відповідача-2 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що позивачем не було надано заяву до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про виплату страхового відшкодування. Крім того, вказала, що в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем затрат на лікування. Статтею 26-1 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) встановлено, що моральна шкода відшкодовується у розмірі 5% від здійсненої виплати страхового відшкодування. За відсутності підтверджених затрат на лікування та, відповідно, страхової виплати, не виникає зобовязань у страхової компанії з відшкодування моральної шкоди. Також вважала завищеним розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач. Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 09.12.2015 о 17:10 год. водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номер [NUMBER], при зміні напрямку руху по вул. Чарівна в районі будинку № 50 у м. Запоріжжі не витримав безпечну швидкість та скоїв зіткнення з пасажирським автобусом «Мерседес», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та скоїв зіткнення з автомобілем «Dadi», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] У результаті зіткнення автомобілі отримали технічні пошкодження, а позивач [PERSON] тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний звязок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. Що стосується моральної шкоди, то вона відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5\~ст. 23 ЦК України). Відповідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наявність моральної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, підтверджується висновком спеціаліста № 372 від 28 грудня 2015 р., за яким рана на слизовій оболонці нижньої губи ліворуч, рана та крововилив в області лівого наколінника у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які виникли внаслідок дії тупого предмета. Давність утворення пошкоджень не суперечить строку, зазначеному зі слів [PERSON] Діагноз «забій носу», встановлений 09.12.2015 у [PERSON] обєктивними даними не підтверджено та не повинен враховуватися при оцінці ступеню тяжкості (арк. справи 6). Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 січня 2016 р. в справі про адміністративне правопорушення № 335/12902/15-п, провадження № 3/335/45/2016 відносно [PERSON] останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. Постанова є такою, що набрала законної сили (арк. 13 справи № 335/12902/15-п). Постановою суду від 5 січня 2016 р. встановлено, що водій [PERSON] порушив п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, а пасажир [PERSON] була доставлена до 5-ї міської клінічної лікарні. Вказані обставини в силу вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Таким чином, суд з урахуванням наданих суду доказів, доходить висновку про наявність в діях водія [PERSON] протиправності, вини, а також причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою позивачеві. Отже, судом встановлено наявність усіх елементів, які відповідно до статті 1167 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з розясненнями, наданими у п.п. 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з\~Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що після настання ДТП позивача було доставлено до 5-ї міської клінічної лікарні у звязку з отриманням нею тілесних ушкоджень, позивачеві були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновком спеціаліста, внаслідок чого змінився звичний уклад її життя, вона була змушена піти у відпустку для поновлення здоровя (арк. справи 3740), та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 3 000 грн., що визнається цим відповідачем. Що стосується позовних вимог до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», то вони, на переконання суду, не підлягають задоволенню, з таких підстав. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», підтвердженням чого є поліс № АІ/8386206 від 13.07.2015 (арк. справи 4). Про подію ДТП страхова компанія була проінформована, крім того, вказаною страховою компанією було здійснено страхове відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортним засобам інших учасників ДТП, що підтверджується матеріалами страхової справи. В цей же час, як встановлено у судовому засіданні [PERSON] не зверталась до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» із заявою про здійснення їй виплати страхового відшкодування у звязку із спричиненням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Зазначені висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15, які є обовязковими для суду в силу вимог статті 360-7 ЦПК України. Крім того, виходячи зі змісту статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Оскільки у даному випадку позивачеві не здійснювалася страхова виплата відповідно до Закону № 1961-IV, то відсутні підстави для сплати 5% від такої страхової виплати на відшкодування моральної шкоди. Суд зазначає, що позивач в даному випадку помилково посилається на встановлений полісом ліміт відповідальності страховика 100\~000 грн., оскільки цей ліміт підлягає застосуванню у разі здійснення страхової виплати, що у даному випадку місця не має, і тому відсутні підстави для стягнення зі страховика на користь [PERSON] 5% від цієї суми. Надана позивачем довідка КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР від 25.12.2015 про сплату за виявлення тілесних ушкоджень та оцінку їх ступеня тяжкості у розмірі 125,25 грн. (арк. справи 36) не може братися судом до уваги як доказ наявності шкоди життю та здоровю у розумінні Закону № 1961-IV, оскільки позивач не зверталася до страховика із заявою про виплату їй страхового відшкодування, вказану довідку страховику не надавала, та, як наслідок, страхової виплати не отримувала. Крім того, за змістом позовної заяви позивач при визначені розміру моральної шкоди, яку просить стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», не обґрунтовує цей розмір довідкою від 25.12.2015, а виходить з розміру ліміту відповідальності, встановленого страховим полісом. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] частково та стягує з відповідача-1 на її користь 3 000 гривень компенсації за заподіяння моральної шкоди. На підставі статті 88 ЦПК України, та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 на користь Державного бюджету України судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial