Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Благовіщенською районною державною адміністрацією як органом опіки та піклування 27.07.2018 року подано до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання доньки. 22.10.2018 року до канцелярії суду надійшла від представника позивача надійшла заява про уточнення вимог, якою уточнюється прізвище відповідачки, у зв"язку з чим просить змінити прізвище відповідачки з «[PERSON]» на «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, ухвалою суду від 22.10.2018 року клопотання позивача про уточнення прізвища відповідачки задоволено, підготовче провадження закрито та призначено до розгляду по суті на 08.11.2018 р. В обгрунтування позовної заяви Позивачем зазначено, що [PERSON] [INFO] громадянка Молдови являється матір'ю малолітньої доньки [PERSON] [INFO], жительки [ADDRESS]. З пояснення батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] він не проживає зі своєю колишньою дружиною з травня 2010 року, оскільки вона покинула їх з донькою. За період з 2010 по 2017 рік матір відвідувала доньку чотири рази, матеріально не допомагала, аліменти не сплачувала. Розпорядженням голови Благовіщенської райдержадміністрації від 10.07.2017 року № 169-р малолітню [PERSON] було вилучено з родини батька у зв'язку з загрозою життю та здоров'ю та передано матері, яка на той час мешкала за адресою: [ADDRESS], Одеської області. За вказаною адресою донька проживала з родиною матері з 10 липня 2017 року. У листопаді 2017 року [PERSON] залишила [PERSON] та ще одну доньку [PERSON], [INFO] зі своїм співмешканцем [PERSON], сказавши, що їде на заробітки до Росії. Покинувши доньку [PERSON] на фактично чужих їй людей, мати жодного разу не поцікавилася дитиною, не надавала фінансової допомоги на її утримання. [PERSON] відмовився від утримання [PERSON], та, зв'язавшись по телефону з рідним батьком [PERSON], віддав йому її на утримання. 06.02.2018 року [PERSON] забрав [PERSON] додому ([ADDRESS]). У зв'язку з тим, що гр.[PERSON] перебував, на той час на контрактній службі, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Благовіщенської районної державної адміністрації від 23 лютого 2018 року №2 дитина була влаштована до Заваллівської загальноосвітньої школи -інтернату І-ІІІ ступенів, у зв'язку з обставинами, які перешкоджають здобуттю дитиною освіти за місцем проживання її батьків. Рішенням Ульяновського районного суду від 26 червня 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно доньки [PERSON]. До теперішнього часу мати дівчинки жодного разу не поцікавилася долею своєї дитини, не телефонувала і не відвідувала її, знаючи, що донька перебуває в інтернаті, що свідчить про байдуже та безвідповідальне ставлення матері до своєї малолітньої доньки, яку вона залишила ще в листопаді 2017 року. У зв"язку з викладеним, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання доньки. Представник Позивача в судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи на стороні позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заперечень проти позову та клопотань до суду не подавала. За даних обставин, суд вважає розглянути справу з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є матір"ю малолітньої [PERSON], [INFO], що вбачається із копії свідоцтва про народження (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.9-11,16) відповідачка знаходиться на заробітках за межами України, у листопаді 2017 року доньку [PERSON] вона залишила зі своїм співмешканцем [PERSON], який відмовився утримувати дитину та повернув її рідному батькові [PERSON], що вбачається із довідки Миколаївка-Новоросійської сільської ради (а.с.15). Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. На даний час, з 27.02.2018 року, [PERSON] навчається у 2 класі Заваллівської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Гайворонського району, що підтверджується копією довідки директора школи-інтернату (а.с.8). Мати дівчинки з листопада 2017 року жодного разу не телефонувала і не відвідувала її, хоча їй відомо, що донька перебуває в школі-інтернаті. Наведені обставини свідчать про байдуже та безвідповідальне ставлення матері до своєї малолітньої доньки. Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007п №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим, що відповідачка ухиляється від виховання доньки [PERSON], не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харування, медичного догляду, лікування та спілкування, що негативно впливає на дитину. Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідачку батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матірю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір за одну вимогу немайнового характеру в сумі 1762 грн., та за другу вимогу майнового характеру в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved