Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 14.01.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 11.03.2019 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 07.07.2005 між Автогаражним кооперативом по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» та [PERSON] укладено договір № 921 експлуатації власників гаражного боксу АГК «Радосинь. Відповідно до свідоцтва про право власності [PERSON] є власником гаражного боксу №2809, який знаходиться в АГК «Радосинь» за адресою: м.Київ, вул. Радунська, 3, що видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.03.2010. Згідно статуту АГК «Радосинь» розміри внесків і паїв, порядок та терміни сплати внесків і паїв, а також відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати визначається загальними зборами. Відповідач [PERSON] відмовляється сплачувати щомісячні членські внески в установленому статутом кооперативу та загальними зборами членів кооперативу. Станом на 01.01.2019 заборгованість [PERSON] перед АГК «Радосинь» становить 3 717,36грн з яких: по сплаті членських внесків з урахуванням індексів інфляції за 2016,2017, 2018 рокі складає 2 749,22грн, 3% річних за період 2016-2018 роки в сумі 110,76грн, цільових внесків в сумі 17,00грн (за отримання дозволу на викиди), 150грн (на ремонт асфальтного покриття) та пені в розмірі 690,38грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 3717,36грн та судовий збір. Крім того, просить стягнути судові витрати у вигляді надання правової допомоги. 19.02.2019 до суду надійшов відзив від [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що він є членом кооперативу з 1997 року та власником гаражного боксу №2809, який знаходиться в АГК «Радосинь» за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 3. Гаражний бокс відповідач збудував за власні кошти. З самого початку створення кооперативу позивач систематично сплачував до бухгалтерії членські, цільові внески та кошти за спожиту електроенергію. Заборгованості не було, починаючи з 2003 року, після прийняття Закону України «Про кооперацію» серед членів кооперативу були обрані 16 чоловік уповноважених, які представляли інтереси від 30 рядів та обирали правління, голову правління, затверджували щорічний кошторис на наступний рік. Останній кошторис на 2013 рік був затверджений зборами уповноважених в 2012 році, а саме в розмірі в розмірі 75грн. В 2014 році членський внесок не змінювався. Також в кооперативі було проведено кампанію по заміні механічних лічильників, на електронні які були встановлені на фасадах гаражних боксів. Відповідач сплатив цільовий внесок в сумі 380грн на придбання лічильника та оплатив послуги електромонтера який його встановив. Починаючи з 2014 року по цей час правління кооперативу кошторис не розробляло та не подавало його для затвердження загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу, що є порушенням чинного законодавства та Статуту кооперативу. Оскільки, керівництво кооперативу проявило повну бездіяльність в плані затвердження загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу в установленому прядку проектів кошторисів щомісячних витрат на 2014-2018 роки, та в порушення Статуту не затвердило відповідні кошториси, як того вимагає Статут, відповідач залишив за собою право і надалі сплачувати щомісячний внесок в сумі 75грн, визначений кошторисом на 2013 рік, який був у відповідності Статуту АГК затверджений зборами уповноважених членів кооперативу 25.12.2012 (протокол № 10), про що письмово повідомив правління кооперативу. Таким чином, при сплаті щомісячних членських внесків, як член кооперативу, відповідач діє у відповідності до чинного законодавства та статуту. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в позовних вимогах. 09.04.2019 до суду надійшли заперечення на відзив від Голови правління АГК «Радосинь» відповідно до яких зазначено, що 05.11.2013 були проведенні Збори засновників «Про проведення ревізії в діловодстві кооперативу стосовно членства в кооперативі, встановити дійсну кількість осіб, які виконали всі вимоги для членства в кооперативі, оформити прийняття в члени, видати їм посвідчення про членство та внести в державний реєстр відомості про членів кооперативу». Також на цих зборах був переобраний голова кооперативу. Всі зазначенні збори проводилися Засновниками-членами кооперативу, згідно протоколу Установчих зборів та п.1.3 Статуту кооперативу в редакції 2007 року, який був дійсний на момент проведення оспорюваних зборів, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Легітимність проведення зборів засновників - членів кооперативу підтверджується рішенням Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014. В кооперативі є відомості про сплату [PERSON] вступного внеску, а відомостей про те, що [PERSON] писав заяву про вступ до кооперативу, вніс пайовий внесок і його вступ затверджено загальними зборами немає. Так як при оформленні права власності на гараж, [PERSON] , погодився, що в довідці для оформлення права власності його вступний внесок зарахували як пайовий, то він вважається асоційованим членом кооперативу. Всі членські і місячні внески на 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки затверджувалися загальними зборами на основі складених кошторисів на ці роки. Кошториси і рішення зборів вивішувались на дошках оголошень кооперативу і в бухгалтерії. Відповідач [PERSON] , був ознайомлений з усіма рішеннями, кошторисами і об`явами про розмір внесків, але всі рішення проігнорував. Рішення зборів на яких приймались розміри внесків та кошториси [PERSON] не оскаржував. В законі «Про кооперацію» і Статуті кооперативу не передбачено, що асоційований член кооперативу може не платити членські внески, якщо він згодний з рішенням загальних зборів. У зв`язку з викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники позивача Махініч Р.В. , Лісовська Ю.А. , [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться в відзиві та в додатках до нього, просив суд відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Автогаражний кооператив «Радосинь» створено Рішенням установчих зборів кооперативу 30.05.1997, протоколом №2, зареєстрований Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві 05.06.1997 року за реєстраційним номером №663, код ЄДРПОУ 24920515. Відповідно до п. 1 Статуту у редакції 1997 року, Автогаражний кооператив "Радосинь" (надалі кооператив) з організацією громадян, що добровільно об`єдналися на основі колективної праці, самоуправління та загальних витрат з метою спільних робіт по будівництву, благоустрою, експлуатації колективно побудованих гаражів для зберігання, ремонту та експлуатації автомобілів, що належать громадянам, також для забезпечення покриття витрат для колективного утримання гаражів проведення договірно-господарчої діяльності і надання різноманітних послух іншим громадянам, організаціям, підприємствам. Згідно із Статуту в новій редакції 2016 року, п.1.1. та 1.2, передбачено, що Автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосінь» діє згідно із законом України «Про кооперацію», іншими нормативними актами України та цим Статутом. Кооператив створено за рішенням установчих зборів заснованих 30.05.1997. Відповідно до Статуту в редакції від 2007 року та і в редакціях які в подальшому змінювались та затверджувались Рішеннями загальних зборів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосінь», Статуту в новій редакції 2016 року, розділу 6 пункту 6.3. член кооперативу зобов`язаний: додержуватись статуту та внутрішніх документів кооперативу, а також сплачувати визначені Статутом та Загальним зборами членів Кооперативу внески. Відповідно до Статуту в редакції від 2007 року та і в редакціях які в подальшому змінювались та затверджувались Рішеннями загальних зборів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосінь», Статуту в новій редакції 2016 року, розділу 6 пункту 8.6. розміри внесків і паїв, порядок та терміни сплати внесків та паїв, а також відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати визначається загальними зборами ( зборами уповноважених) членів кооперативу. Пупком 8.1.2. Статуту в редакції від 2007 року та і в редакціях які в подальшому змінювались та затверджувались Рішеннями загальних зборів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосінь», Статуту в новій редакції 2016 року, визначено, що Членським внеском є грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені в Законі України «Про кооперацію» № 1087-ІУ. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому ст. 3,4,6,8,9 Закону України «Про кооперацію», діючого з 27 серпня 2003 року. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів. Як встановлено судом, [PERSON] є членом кооперативу АГК «Радосинь» та власником гаражного боксу № [NUMBER], який знаходиться на території кооперативу АГК «Радосинь». Відповідно до свідоцтва про право власності [PERSON] є власником гаражного боксу № [NUMBER], який знаходиться в АГК «Радосинь» за адресою: м.Київ, вул. Радунська, 3, що видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.03.2010. 07.07.2005 між Автогаражним кооперативом по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» та [PERSON] укладено договір №921 експлуатації власників гаражного боксу АГК «Радосинь. Згідно із п. 1.1. договору № 921 визначено, що предметом договору є спільна діяльність сторін щодо експлуатації гаражного боксу на території авто-гаражного кооперативу по [ADDRESS] , а також охорони транспортних засобів, які належать власникам за рахунок їх членських внесків. Відповідно до п. 2.2.1 та п. 2.2.7 договору № 921 передбачений обов`язок власника гаражного боксу дотримуватись статуту кооперативу, виконувати рішення загальних зборів та правління АГК, своєчасно сплачувати АГК внески та обов`язкові платежі, встановлені рішенням правління АГК та державою. Згідно із п. 3.3. договору № 921 визначено, що при несвоєчасній оплаті власником платежів, передбачених п. 2.2.7., власник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від затриманих платежів за кожен день прострочення. Також, судом установлено, що відповідно до протоколу б/н загальних зборів членів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» від 05.11.2013 обрано Головою кооперативу [PERSON] та прийнято рішення про проведення ревізії в кооперативі на предмет членства. Рішенням Київського апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 визнано збори легітимними і зобов`язано Державного реєстратора зареєструвати Головою кооперативу [PERSON]. Згідно із п. 9.6 Статуту кооперативу редакції 2007 року було проведено опитування власників гаражних боксів на предмет зарахування їх вступних внесків, як пайові і оформлено «Актом звірки пайових внесків (при сплаті названих вступними) згідно наказу №27-П від 28.11.2014. 26 грудня 2014 Зборами членів кооперативу, протокол №3, були затверджені щомісячні внески на 2015 рік для власників гаражних боксів. 12 березня 2015 Зборами членів кооперативу, протокол №2, були затверджені щомісячні внески з червня 2015 року для власників гаражних боксів. 29 грудня 2015 Зборами членів кооперативу, протокол №10, були затверджені щомісячні внески на 2016 рік для власників гаражних боксів. 28 грудня 2016 Зборами членів кооперативу, протокол №4, були затверджені щомісячні внески на 2017 рік для власників гаражних боксів. 21 грудня 2017 Зборами членів кооперативу, протокол №3, були затверджені щомісячні внески на 2018 рік для власників гаражних боксів. Судом установлено, що прийняті рішення про розмір місячних внесків на 2016-2018 роки та проведення опитування через опитувальні листи, не суперечать Статуту як в редакції від 2007 року та і в редакціях які в подальшому змінювались та затверджувались Рішеннями загальних зборів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосінь», Статуту в новій редакції 2016 року. Також судом установлено, що позивач не однократно повідомляв відповідача про заборгованість, направляв розрахунки заборгованості, однак відповідач не відреагував належним чином на звернення та повідомлення, заборгованість не погасив та не оспорював. Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що оцінює критично посилання відповідача про те, що позивач не привів у відповідності до норм чинного законодавства свої статутні документи, не провів загальні збори членів АГК (зборів уповноважених), продовжує приймати не уповноваженими особами незаконні рішення від імені 10 осіб ігноруючи 1083 членів кооперативу, тому не має право стягувати кошти з [PERSON] , нараховані не уповноваженим органом, оскільки такі обставини не відповідають встановленим обставинам справи, в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах чинного законодавства України, а тому не можуть бути покладені в основу відмови у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] порушив умови Статуту та договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов`язань, не сплачував повністю внески у визначений строк. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, що він належним чином виконує свої обов`язки, як член кооперативу та дотримується статуту кооперативу, що регулює діяльність кооперативу, але в судовому засіданні підтвердив факт часткової щомісячної оплату у розмірі 75грн в період 2013 - 2017 років. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно положень частин 1, 2 ст.11 ЦК України, - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 525 Цивільного кодексу України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.1ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із п.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті членських внесків, яка становить 3 717,36грн з яких: по сплаті членських внесків з урахуванням індексів інфляції за 2016, 2017, 2018 роки в розмірі 2749,22грн, 3 % річних за період 2016-2018 роки в сумі 110,76грн, цільових внесків в сумі 17,00грн (за отримання дозволу на викиди), 150грн (на ремонт асфальтного покриття) та пені в розмірі 690,38грн, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Водночас, з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України було викладено в новій редакції. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з договору № 01/12-12 про надання правової допомоги від 12.12.2018 Махініч Руслан Вікторович , діючий на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5568 від 26.02.2015, виданий Радою адвокатів м. Києва» та Автогаражний кооператив «Радосинь» в особі Голови Кооперативу [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано попередній розрахунок судових витрат із зазначенням видів витрат, кількості годин та розмір, платіжне доручення №374 від 19.12.2018 в розмірі 4000,00грн, платіжне доручення № 481 від 23.09.2019 в розмірі 4000,00грн, платіжне доручення № 468 від 27.08.2019 в розмірі 2 800,00грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, судом враховується клопотання відповідача про недотримання співмірності затрат на правничу допомогу з ціною позову і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 4000грн, яка відповідає розумному розміру. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь Автогаражного кооперативу «Радосинь» слід стягнути 4000грн понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді та судовий збір в розмірі 1762грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved