Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 20100,00 грн. та моральноі шкоди в сумі 19 000,00 грн. При цьому посилався на те, що погодившись позичити відповідачу кошти, позивач поклав на картковий рахунок [PERSON] 20100,00 грн. На усну вимогу повернути кошти, відповідач кошти не відреагував. Вказаними діями позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач був вимушений звертатись до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідача, витрачав свій час на пошуки відповідача, витрачав кошти на юристів тощо. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав икладених в позовній заяві, зазначив, що заперечення відповідача, про участь позивача в програмі "МММ 2011" є безпідставними, оскільки надані відповідачем роздруківки з електронної пошти не мають до нього ніякого відношення, електронна адреса не належит [PERSON]. що будь яка особа може скористатись на назватися його ім"ям. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, зазначили, що [PERSON] не мав наміру позичати кошти у позивача. [PERSON] перерахував кошти для участі в програмі "МММ 2011", а тому не можна вважати, що такі кошти перераховані без достатньої правової підстави. Свідок [PERSON], який є знайомим [PERSON], в судовому засіданні зазначив, що був присутнім в банку під час перерахування коштів, про їх розмір знає зі слів позивача. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] є його колегою по МММ. Зазначив, що йому відомо про те, що [PERSON] мав бажання стати учасником МММ, розпитував про умови участі, та зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] перерахував кошти для участі. Свідок [PERSON]М - колишній управляючий банку ПАТ "ПУМБ" зазначив, що наголошував свому співробітнику [PERSON], про недопустимість в робочий час займатись агітацією щодо участі в програмі "МММ 2011". Зазначив, що [PERSON] звертався до нього з проханням вплинути на [PERSON] щодо повернення коштів та вручив відповідного листа, зазначив, що подія відбулась в лютому 2013 року. Даний лист приєднано до матеріалів справи. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено , що [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] відповідно до квитанції № 25 від 11.05.2012 року 1200,00 грн, відповідно до квитанції № 28 від 10.05.2012 року 3900,00 грн. та відповідно до квитанції № 17 від 30.05.2012 року 15000,00 грн., а всього 20100,00 грн., вказані кошти не повернуті позивачу, що не заперечувалось відповідачем по справі. Заперечення [PERSON] на те, що отримання коштів відбувалось в рамках програми "МММ- 2011", не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач не надав суду доказів про те, що відповідач є засновником чи засновники програми "МММ 2011" надали йому відповідне доручення на вчинення дій від їх імені. Проте, кошти [PERSON] перерахував на особисті рахунки [PERSON] Посилання відповідача на електронні листи про участі у програмі "МММ 20011", суд до уваги не приймає, оскільки відсутні чіткі відомості, що вказані листи відправлені саме з електронної адреси належної [PERSON] Посилання відповідача на лист позивача адресований до голови правління ПАТ "ПУМБ" суд до уваги не приймає, оскільки вказаний лист не містить особистого підпису позивача, крім того свідок [PERSON] зазначив, що лист було надано йому в лютому 2013 року( подію пов"язував зі своїм звільненням) , в той час як лист складено в жовтні 2013 року, таким чином є сумнівним щодо його походження. Суд не враховує покази свідків, оскільки останні не містять обставин, які мають значення для справи. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно у натурі. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, позивач заявив вимоги про стягнення коштів впорядку ст. 1212 ЦК України, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 20100,00 грн. як безпідставно отриманих коштів. Статтею 23 Цивільного кодексу України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй\~Постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "\~(із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Суд вважає, що причинний зв'язок між заподіяною позивачу моральною шкодою і неправомірними діями відповідача відсутній. У справі відсутні докази, які б вказували на це, за таких обставин вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: partial