Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

17.08.2021 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 4 380,01 грн та судового збору в сумі 2 270,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 23.10.2018 року між АТ «СК АРКС» та ПрАТ «Волинська фондова компанія» було укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № 312319а8ба, яким було забезпечено автомобіль «Toyota" д.н.з. [NUMBER] . 04.10.2019 року [PERSON] , який керував автомобілем "Mitsubishi" д.н.3 [NUMBER] в м. Луцьк, допустив зіткнення з транспортним засобом "Toyota" д.н.з. [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2019 року, внаслідок порушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), не була відшкодована потерпілій особі. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник. На підставі поданої заяви було розраховано розмір страхового відшкодування, який складає 21 597,14 грн. Оскільки цивільно-правової відповідальність була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» то на підставі договору про пряме врегулювання збитку АТ «СК «АРКС» було розраховано розмір страхового відшкодування з урахуванням норм ст.ст. 12,22, та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування EP/18191919 складає 17 217,13 грн., Просить стягнути з відповідача різницю сплаченого страхового відшкодування за завдані збитки у розмірі 4 380, 01 та судовий збір по справі у розмірі 2 270 грн. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності на підставі тих документів, що є в матеріалах справи, на позовних вимогах наполягає з підстав зазначених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, позовні вимоги визнав та просив справу розглянути без його участі, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «СК «АРКС» у повному обсязі з наступних підстав. Суд встановив, що 04.10.2019 року [PERSON] , який керував автомобілем "Mitsubishi" д.н.3 [NUMBER] в м. Луцьк, допустив зіткнення з транспортним засобом "Toyota" д.н.з. [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2019 року у справі 161/17150/19 (а.с. 13). Відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Автомобіль "Toyota" д.н.з. [NUMBER] належить ПрАТ «Волинська фондова компанія» (а.с. 6). 23.10.2018 щодо транспортного засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 312319а8ба) з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника (а.с. 14). 04.10.2019 року ПрАТ «Волинська фондова компанія» повідомлено ПАТ «СК «АРКС» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.6). Відповідно до звіту №АК00042172 від 15.10.2019 про оцінку автомобіля "Toyota" [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] пошкодженого при ДТП становить 28377,14 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota" д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників пошкодженого при ДТП становить 23997,13 (а.с. 25-30). Потерпіла, ПрАТ «Волинська фондова компанія» звернулась до АТ «СК «АРКС» із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) (а.с. 31). Відповідно до страхового акту про відшкодування збитку №ARX2507151 від 17.10.2019 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вирішено сплатити на рахунок ПрАТ «Волинська фондова компанія» 21597,14 грн та 2399,99 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) (а.с. 33). АТ «СК «АРКС» виплачено ПрАТ «Волинська фондова компанія» грошові кошти у розмірі 21597,147 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 606012 від 18.10.2019 та платіжним дорученням №606013 від 18.10.2019 року(а.с. 33,34). За змістом статей 3, 4 та 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України закріплено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] на момент вчинення ДТП керував автомобілем "Mitsubishi" д.н.з. [NUMBER] , правомірно, тобто був законним володільцем транспортного засобу, адже відомостей про інше суду не надано, є підстави для висновку, що він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Суд констатує, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.10.2019 з вини [PERSON] , який керував автомобілем "Mitsubishi" д.н.3 [NUMBER] в м. Луцьк, Волинської області, автомобіль "Toyota" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія ПрАТ «Волинська фондова компанія» отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим його власник повідомила страхову компанію про ДТП, а у подальшому звернулась до АТ «СК «АРКС» із заявою про відшкодування шкоди (а.с. 8 ). Як встановлено матеріалами справи потерпіла, ПрАТ «Волинська фондова компанія» звернулась до АТ «СК «АРКС» із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). АТ «СК «АРКС» відшкодувало застрахованій особі оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). За правилами частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом достовірно встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини відповідача. За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За приписами частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до частини 6 статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України. На підставі статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вимоги частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Отже, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що обставини на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд, з урахуванням факту визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають нормам цивільного законодавства та підлягають задоволенню. На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, з урахуванням положень частин 1, 2 статті 4 цього Закону України "Про судовий збір" суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 2 270 грн.

Outcome: approved