Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

покликаючись на те, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 550 грн. 00 коп. щомісячно не забезпечує рівні права батьків на утримання дитини та не відповідає визначеному законом їх мінімальному розміру, враховуючи стан здоров"я їх дитини, її матеріальне становище, позивач у поданій до суду 24 січня 2019 року позовній заяві просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 500 грн. 00 коп. У поданій до суду заяві позивач позов підтримує. У поданому відзиві представник відповідача позов не визнає, вказує, що позивачем не доведена наявність обставин для збільшення розміру аліментів, а його матеріальний стан і стан здоров'я не покращилися, він має змішаний астигматизм очей. Сторін належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у її відсутність. Ні відповідач, ні його представник, до суду не з"явилися. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрвоаному шлюбі з 09 жовтня 2003 по 30 січня 2017 року, мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] [INFO], який проживає з матір'ю і на утримання якого згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 550 грн. щомісячно на дитину. Відповідно до довідки ЛКК F200 від 21 травня 2018 року за станом здоров"я потребує індивідуальної форми навчання у зв"язку із затримкою формування шкільних навичок на фоні психічного інфантилізму. Відповідач на даний час безробітний, має захворювання обох очей. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно п.1 ст.3 Конвенції про права дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на 2019 року - 2027 грн. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Суд виходить з того, що після ухвалення попереднього рішення змінився матеріальний стан батька та дітей, змінилося законодавство щодо мінімального розміру аліментів, що в силу ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. У ч.1 ст.192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд виходячи з конкретних обставин справи, повинен вирішити спір. Виходячи з рівності прав та обов'язків батьків, а також з того, що суб'єктивні права дитини на утримання її батьком є порушеними, позивач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину та разом із відповідачем забезпечити їй рівень життя, необхідний та достатній для її нормального розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позову. Стягнення з відповідача на користь позивача щомісячних аліментів на дитину у визначеному сторонами розмір, який при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим, не є заниженим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини та її потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява F4909/04). Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо наступне. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день винесення рішення. З огляду на викладене,

Outcome: approved