Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 8 травня 2011 року [PERSON] цього ж дня отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Оскільки, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, тому станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 15545 гривень 96 копійок, яку ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути на свою користь з [PERSON] 12 серпня 2016 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява до Барського районного суду Вінницької області про уточнення позовної заяви, що відповідач звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 8 травня 2011 року згідно якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ГОЛД 55+. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. 10 листопада 2016 року від відповідача [PERSON] до Барського районного суду Вінницької області надійшла заява про те, що позов не визнає, так як від сплати внесків по кредитній картці не ухиляється, оплата проводиться. Можливо заборгованість існує, але сума їй невідома, оскільки банк проігнорував її заяви про видачу роздруківок по внескам. Крім того, зазначає що в позовній заяві невірно вказаний її номер телефону, а отже ніяких повідомлень вона не отримувала (а.с. 120). Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О., який діє згідно довіреності від 4 вересня 2015 року (а.с. 6), в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 193), однак подав до суду письмову заяву про те, що просить позов задовольнити повністю, провести розгляд справи у відсутності представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання (а.с. 59). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 11 грудня 2017 року (а.с. 194-196), однак подала до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити у її відсутності (а.с. 120). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Враховуючи заяви сторін, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Згідно копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є юридичною особою (а.с. 13). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню. Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. 29 липня 2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та 5 жовтня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк", який зареєстровано Національним Банком України 19 березня 1992 року за номером 92, видані банківські ліцензії № 22 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої та частиною третьою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с. 124), та надано дозвіл на право здійснення вищевказаних операцій (а.с. 125, 126). Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства було змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв`язку зі зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк", що підтверджується копією статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (а.с. 12). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий кредит - кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк під процент. Встановлено, що 8 травня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] на підставі особистої заяви відповідача укладено кредитний договір № б/н (а.с. 17), за умовами якого відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Даний кредитний договір б/н від 8 травня 2011 року складається із заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 17, 18-51). ПАТ КБ "ПриватБанк" змінено відповідачу суму кредитного ліміту: 8 травня 2011 року до 500 гривень, 28 жовтня 2011 року до 320 гривень, 9 грудня 2012 року до 800 гривень; 24 травня 2013 року до 2100 гривень, 6 червня 2013 року до 2600 гривень; 15 жовтня 2013 року до 3600 гривень; 29 квітня 2014 року до 4100 гривень; 10 червня 2014 року до 4600 гривень; 12 червня 2014 року до 8000 гривень; 15 червня 2014 року до 9000 гривень; 1 грудня 2014 року до 692 гривень 66 копійок; 20 січня 2015 року до 9180 гривень. Це підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 106). ПАТ КБ "ПриватБанк" було видано відповідачеві [PERSON] кредитні картки: № [NUMBER], відкрита 17 травня 2013 року, на строк ді - березень 2017 року; № [NUMBER], відкрита 2 жовтня 2013 року, на строк дії - жовтень 2017 року; № [NUMBER], відкрита 20 січня 2015 року, на строк дії - серпень 2017 року; № [NUMBER], відкрита 17 квітня 2015 року на строк дії - серпень 2017 року. Це підтверджується довідкою про надання кредитної карти (а.с. 108). Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по кредитному договору № б/н від 8 травня 2011 року розмір заборгованості станом на 31 травня 2015 року складає 15545 гривень 96 копійок, із якої тіло кредиту - 10303 гривні 74 копійки, заборгованість по процентах за користування кредитом - 3 086 гривень 86 копійок, заборгованість по пені 3040 гривень 40 копійок, заборгованість по штрафам - 750 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 716 гривень 47 копійок - штраф (процента складова); з них 2851 гривня 51 копійка - внесено коштів на погашення заборгованості 1 червня 2015 року (дата зміни облікових правил банка). Це підтверджується проведеним позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 8 травня 2011 року станом на 1 червня 2016 року (а.с. 53-56). Відповідно до тарифів та порядку погашення по кредиту відповідачу необхідно було сплачувати заборгованість по кредиту до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 52). Згідно з ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, в частині першій якої зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов'язання, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 14329,49 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10303,74 грн, відсотками - 3086,86 грн, пенею - 3040,40 грн та штрафом у розмірі 750 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів: 500,00 грн - фіксована частина, 716,47 грн - процентна складова, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки - штраф (500,00 грн - фіксована частина, 716,47 грн - процентна складова) та пеня 3040,40 грн, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобов'язань за договором. Крім того, позивачем всупереч положенням ч. 2 ст. 550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн - фіксована частина, 716,47 грн - процентна складова є необґрунтованою. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 15545,96 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову частково у розмірі 14329,49 грн (15545,96 грн - 500,00 грн - 716,47 грн), що становить 92,18% (14329,49 * 100 : 15545,96) = 92,18%) від заявлених позовних вимог. Таким чином, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, становить 1270,24 грн (1378 грн х 92,18: 100 = 1270,24 грн). На підставі ч. 1 ст. 623, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг",

Outcome: partial