Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між сторонами 15 серпня 1998 року у Черкаському міському відділі РАЦС, актовий запис №353 - зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] 11.05.1999року народження, який проживає з матір"ю. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені, причиною розпаду сім'ї є різні погляди на життя та несумісність характерів. Просила суд розірвати шлюб між сторонами. [PERSON] 01 жовтня 2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що в період шлюбу, за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу в 2002році придбали квартиру [ADDRESS] та автомобіль " Хюндай Акцент", н.з. [NUMBER], право власності на вказане майно зареєстровані за дружиною. Придбання автомобіля здійснено за рахунок спільних коштів та частину коштів отримано в кредит за кредитним договором, погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалось в період шлюбних стосунків за рахунок спільних коштів подружжя. Просить суд поділити спільне майно в рівних частках, визнати за кожною з сторін право власності по 1/2 частині квартири, автомобіль як неподільну річ залишити у власності позивачки, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини сплачених за автомобіль спільних коштів в період спільного господарства 49224,94грн., визначити порядок користування квартирою №53 по вул. Радянській 39/1 в м.Черкаси, виділивши позивачу в користування кімнату площею 10,3кв.м, відповідачці 17,1кв.м, підсобні приміщення залишити в загальному користуванні, стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.12.2014р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за заявою [PERSON] залишений без розгляду. Позов [PERSON] його представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав та просив суд його задоволити. [PERSON] позов [PERSON] визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Встановлено, що між сторонами 15 серпня 1998 року зареєстрований шлюб, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] 11.05.1999року народження., який проживає з матір"ю. З 01.09.2014р. шлюбні стосунки припинені та між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди -виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Судом встановлено, що сторони в період шлюбу за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2002 року придбали квартиру [ADDRESS], вартість якої за погодженням сторін визначена в сумі 200 000 грн. Квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат , загальна площа 44 кв.м., житлова 27,4 кв.м, має підсобні приміщення, туалет, кухню, ванну, вбудовану шафу. Право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] 09 липня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу № 09/07, укладеного між ТОВ "Богдан-АвтоЧеркаси" та [PERSON] придбаний автомобіль "Хюндай Акцент" , державний номерний знак [NUMBER] вартістю 138250 грн., право власності на який зареєстроване за дружиною. Оскільки зазначена квартира та автомобіль " Хюндай Акцент" набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, за спільні кошти та частково за рахунок кредиту на підставі кредитного договору №895А110120716002 від 16.07.2012 року, вказане майно є об'єктами спільної сумісної власності подружжя та частки сторін при поділі майна є рівними. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, за кожною з сторін належить визнати право власності по 1/2 частини спірної квартири вартістю 100 000 грн., автомобіль як неподільна річ підлягає виділенню дружині [PERSON] в особисту власність, остання погодилась після припинення шлюбних стосунків одноосібно за рахунок власних коштів виконати обов'язки по кредитному договору від 16.07.2012р., при цьому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація в розмірі 1/2 частини сплачених за автомобіль спільних коштів 32250грн. згідно з договором купівлі-продажу, а також 1/2 частини сплачених сум погашення кредиту 31745,10грн. та відсотків 34454,78грн. за кредитним договором в період спільного господарства з 16.07.2012р. до 01.09.2014р. : 1/2*(32250 + 31745,10 + 34454,78) = 49224,94 грн. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх учасників. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спільна квартира складається з житлових кімнат площею 17,1 кв.м, 10,3кв.м, підсобних приміщень (кухня, коридор, ванна, вбудована шафа) та в силу конструктивних обмежень в зв'язку з розташуванням в багатоквартирному будинку не підлягає поділу в натурі між співвласниками з обладнання кожної з 1/2 частин окремими входами. Суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про визначення порядку користування жилими та підсобними приміщеннями квартири, між сторонами підлягає встановленню порядок користування квартирою [ADDRESS] з виділенням [PERSON] житлову кімнату площею 10,3 кв.м, виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м з балкноом, підсобні приміщення (кухню, коридор, ванна, вбудовану шафу) залишити в спільному користуванні, встановлення такого порядку користування квартирою не буде ущемлювати прав жодної з сторін, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. На підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з [PERSON] підлягають понесені [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1492, 24 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved