Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

18 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він працюючи протягом 23 років 6 місяців, з 25.02.1981р. по 02.09.1982р., з 05.08.1987р. по 31.12.1987р., з 01.01.1988р. по 01.07.2009р. на посаді підземного кріпильника в ш. Гвардійська ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», згідно з посадовими обов`язками, виконував роботи у підземних умовах шахти, які з причини обмеженості робочого простору та неможливості застосування засобів малої механізації характеризувались важкою фізичною працею. При цьому, посилюючим шкідливим фактором являлись несприятливий мікроклімат, неефективність провітрювання робочих місць, незастосування засобів знепилення, внаслідок чого умови праці характеризувались запиленістю повітря робочої зони, параметри якої перевищували гранично-допустиму концентрацію. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, 31 березня 2009 року Українським науково-дослідним інститутом позивачу встановлено професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова та шийна зі стійким больовим синдромом, статико-динамічними розладами, вираженого ст., на шийному і поперековому рівнях, безперервно рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді дв. Плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ст., деформаючого артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст. та колінних суглобів, ПФС першого ст. та хронічний пиловий бронхіт, ЛН першого ст.. По факту професійних захворювань було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 32 від 29 квітня 2009 року. 10 червня 2009 року при огляді МСЕК, йому первинно було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по хронічному бронхіту, та третя група інвалідності. При подальших переоглядах 08.06.2010 року, 18.06.2012 року, 16.09.2014 року, 08.06.2016 року процент втрати професійного захворювання залишався без змін. 14.06.2018 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 30% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по хронічному бронхіту, та третя група інвалідності безстроково. Причиною професійного захворювання був тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала гранічно-допустимий рівень, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, запиленість повітря. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійні захворювання [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 188920 гривень 00 копійок, яку він просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі [PERSON] пропрацював з 25.02.1981р. по 02.09.1982р., з 05.08.1987р. по 31.12.1987р., з 01.01.1988р. по 01.07.2009р. на посаді підземного кріпильника в ш. Гвардійська ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки позивача. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 31.03.2009 року [PERSON] було встановлено професійні захворювання за діагнозом - радикулопатія попереково-крижова та шийна зі стійким больовим синдромом, статико-динамічними розладами, вираженого ст., на шийному і поперековому рівнях, безперервно рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді дв. Плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ст., деформаючого артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст. та колінних суглобів, ПФС першого ст. та хронічний пиловий бронхіт, ЛН першого ст.. Як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві було проведено розслідування з приводу отримання хронічного професійного захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми № 32 складеним 29 квітня 2009 року. Причиною професійного захворювання є робота продовж 23 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми № 32 складеним 29 квітня 2009 року. За висновком МСЕК серії ДНА-02 № 032352 від 10.06.2009 року [PERSON] було первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по хронічному бронхіту, та третя група інвалідності. При подальших переоглядах 08.06.2010 року, 18.06.2012 року, 16.09.2014 року, 08.06.2016 року процент втрати професійного захворювання залишався без змін. 14.06.2018 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 30% по професійному захворюванню радикулопатія та 10% по хронічному бронхіту, та третя група інвалідності безстроково. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач деякий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач в зв`язку з отриманим професійним захворюванням, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Змушений систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що витрачає свій час, який раніше використовував на власні справи. Професійне захворювання обмежує його у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи стан його здоров`я, мають робити члени його родини. Внаслідок таких обмежень він постійно відчуває себе тягарем. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідує його внаслідок чого він постійно перебуває в стані психічного напруження. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад його життя, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких вбачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідача Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат», суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації, з огляду на наступне. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Таким чином відшкодування шкоди спричиненої працівникові покладається на власника підприємства, роботодавця. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійну задишку, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 130 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1300 гривень 00 копійок.

Outcome: partial