Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення земельного сервітуту, в якому вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2004 року являється власником жилого будинку за адресою: [ADDRESS], та власницею земельної ділянки за вказаною адресою. Оскільки в будинку відсутня каналізаційна мережа, вона вирішила її побудувати, найближчий колодязь, до якого можливо підключитись, знаходиться за адресою: [ADDRESS], обладнати його можливо лише з використанням сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідно до листа управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради № 01-02-01-22/1267 від 24.07.2015 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], не сформована, інформація щодо власника відсутня, а Полтавське міське управління земельних ресурсів листом № 01-04-01-07/479 від 15.03.2017 року розяснило, що за рішенням суду може бути встановлений сервітут. Просить встановити на користь [PERSON] безоплатний безстроковий земельний сервітут щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], на будівництво, обслуговування та експлуатацію системи водовідведення із земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] На підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 19.06.2017 року справу передано на розгляд Ленінському районному суду м. Полтави. Згідно з ухвалою від 04.07.2017 року справу прийнято до провадження суддею Ленінського районного суду м. Полтави Парахіною Є.В. Ухвалою суду від 24.07.2017 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради та Полтавський будівельний технікум транспортного будівництва. Ухвалою суду від 18.10.2017 року за клопотанням позивача та її представника по справі призначено судову земельно-технічну експертизу. На виконання ухвали суду 28.03.2018 року отримано висновок судової земельно- технічної експертизи № 15-18 від 22.03.2018 року. 17 травня 2018 року позивач уточнила зміст позовних вимог з урахуванням висновку експерта, звернулась з відповідною письмовою заявою, в якій виклала позовні вимоги в наступній редакції: просить встановити на користь [PERSON] безоплатний безстроковий земельний сервітут площею 441 кв.м, який передбачає користування чужою земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], для будівництва, обслуговування та експлуатації системи водовідведення із земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] до каналізаційного колектора, який розташований за адресою: [ADDRESS], у відповідності до запропонованого у варіанті № 1 висновку № 15-18 від 22.03.2018 року судової земельно-технічної експертизи плану проходження мережі К1. Ухвалою суду від 21.08.2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. В ході слухання справи позивач звернулася з заявою про розгляд справи без її участі, в якій вказувала, що просить позов задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав письмове заперечення на позов, в якому не оспорюючи той факт, що земельна ділянка, про користування якою ставить питання позивач, є комунальною власністю міста, наполягав на тому, що територіальна громада в особі Полтавської міської ради є неналежним відповідачем у справі, оскільки права та інтереси позивача не порушувала, користувачем земельної ділянки є Полтавський будівельний технікум транспортного будівництва. Представники третьої особи Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва вказували, що заперечують проти позову, просили відмовити в його задоволенні, оскільки мешканці житлового будинку, розташованого на орендованій технікумом земельній ділянці по [ADDRESS], заперечують проти встановлення сервітуту на ній. В ході судового розгляду справи представник третьої особи надала заяву з проханням продовжувати розгляд справи без її участі, в якій вказала, що з приводу вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи КП "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та зазначає, що при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення на позов не надав. Суд, вивчивши та дослідивши наявні у справі докази, повно зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши доводи, наведені учасниками справи в обґрунтування своєї позиції, та докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-271, являється власником жилого будинку за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом КП ПБТІ "Інвентаризатор" про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3153479 від 23.03.2004 року. Домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці, що належать [PERSON] на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.08.2009 року щодо земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м) та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.08.2009 року щодо земельної ділянки загальною площею 454 кв.м, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення землі житлової та громадської забудови (для ведення садівництва 454 кв.м). З пояснень позивача [PERSON] та наявних у справі документів вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] не обладнане каналізаційною мережею. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що обладнання в її житловому будинку водовідведення можливе шляхом підключення до міської каналізаційної мережі - найближчого колодязя, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що можливо виконати лише з використанням сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка перебуває у комунальній власності міста. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України) Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Відтак, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Правові підстави користування чужою земельною ділянкою визначені в ст. 404 ЦК України, відповідно до якої право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до ст. 98 ЗК України зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки. Згідно роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з'ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. При цьому слід враховувати, що закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. З метою підключення житлового будинку до централізованих мереж водовідведення [PERSON] зверталася до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал". Листом від 18.06.2015 року за вих. № 2/1465 КП ПОР "Полтававодоканал" повідомило [PERSON], що з метою надання технічних умов на підключення житлового будинку по [ADDRESS] до центральних мереж водовідведення необхідне наступне: геодезична зйомка в масштабі 1:500 місцевості за її адресою; копія технічного паспорту садиби; у випадку підключення до відомчої або приватної каналізаційних мережі, надати дозвіл власника мережі, також при необхідності надати дозвіл власника земельної ділянки, по якій пройде проектуєма мережа. На звернення позивача КП "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради листом від 11.03.2016 року за вих. № Ж904 повідомило, що не заперечує проти підключення каналізаційної мережі приватного житлового будинку [ADDRESS] до каналізаційного колодязя, розташованого біля житлового будинку [ADDRESS], якщо такі дії не несуть порушення діючих законодавчих, нормативно-правових актів, дотримання будівельних норм. Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру листом № 01-04-01-07/403 від 15.03.2017 року повідомило [PERSON] у відповідь на її лист стосовно надання дозволу на укладення договору сервітуту щодо використання земельної ділянки по [ADDRESS], з метою підключення каналізаційної мережі житлового будинку по [ADDRESS], що земельний сервітут може бути встановлений відповідно до статей 98-100 Земельного кодексу України. З листа КП ПОР "Полтававодоканал" за вих. № 2/1665 від 13.07.2015 року вбачається, що на балансі підприємства знаходиться мережі ЖЕД № 1, в тому числі дворові каналізаційні мережі житлового будинку по [ADDRESS]. За даними КП ПОР "Полтававодоканал", мережі до житлового будинку по [ADDRESS], були запроектовані і побудовані в 1956 році та знаходяться на обслуговуванні власника житлового будинку та прибудинкової території. Крім того, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради листом від 24.07.2015 року в межах повноважень, враховуючи архівні матеріали, за зверненням позивача повідомило [PERSON] про відсутність у безпосередньому розпорядженні інформації балансоутримувача житлового будинку по [ADDRESS], та прилеглої до нього території. Одночасно проінформувало, що відповідно до відомостей публічної кадастрової карти України, розміщеної за адресою: http:www.map.land.gov.ua/kadastrova-karta, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], не сформована. Згідно листа Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради за вих. № Ж-01-06-01/10/1666 від 16.09.2015 року на звернення [PERSON], за наявною інформацією в управління житловий будинок за адресою: [ADDRESS], знаходиться на балансі Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року "прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку". Відповідно до правил балансоутримувач житлового будинку обслуговує закріплену прибудинкову територію. Зі змісту довідки Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва Міністерства освіти і науки України за вих. № 494 від 15.09.2017 року вбачається, що на балансі технікуму знаходиться житловий 8-квартирний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва Міністерства освіти і науки України на будинок за адресою: [ADDRESS], підтверджується також Свідоцтвом про право власності на будівлю від 11.06.1953 року, відповідно до якого Житлове управління Полтавського міського відділу комунального господарства засвідчує, що домоволодіння, що знаходиться в м. Полтава по [ADDRESS], дійсно належить Полтавському залізничному технікуму на праві власності повністю. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Полтавського міської ради депутатів трудящих № 389 від 25 травня 1953 року. Право власності зареєстроване 03.07.1953 року в облінвентарбюро м. Полтава В ст. 42 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинку, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Наявні у справі документи дають підстави для висновку, що земельна ділянка площею 3034 кв.м, на якій знаходиться будинок [ADDRESS], перебуває у користуванні Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва згідно рішення виконкому Полтавської міської ради. На підтвердження вказаних обставин третьою особою Полтавським будівельним технікумом транспортного будівництва надано суду копію з викопіювання та генерального плану земельної ділянки за вказаною адресою. Разом з тим, з повідомлення Державного архіву Полтавської області від 18.08.2017 року № 06-14/74 вбачається, що документи виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих за 1938-1941 роки в Державному архіві Полтавської області не зберігаються, у звязку з чим не має можливості надати копію рішення виконкому міськради про виділення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Велика кількість документів довоєнного періоду була втрачена у звязку з тимчасовою окупацією території Полтавської області нацистськими загарбниками під час Другої світової війни (1941-1943 рр.) Земельна ділянка площею 3034 кв.м за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за землекористувачем, що підтверджується архівним витягом від 12.09.2017 року № 06-14/81 із додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 29.11.1954 року № 777 "Про затвердження матеріалів обміру кварталів №№ 139, 311, 312, 369, 377, 381, 390, 399, 422, 425, 440, 442, 450, 454, 457, 459, 461, 468, 479, 483, 495, 496, 501, 502, 504, 508 а, 517, 518, 521, 523, 524, 525, 527, 534, 535, 539, 554, 555, 560, 574, 575…". Земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 3034,0 кв.м присвоєно кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується довідкою про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці з реєстрацією в Державному земельному кадастрі м. Полтава від 31.01.2003 року за вих. № 933/1, яка видана на підставі заяви Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва. При цьому, Полтавський будівельний технікум транспортного будівництва звітує за формою податкової декларації з плати за землю, затвердженою наказом Міністерства фінансів України. До звіту включається земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (житловий будинок), кадастровий номер [NUMBER] площею 3034,0 кв.м. На земельну ділянку за вказаною адресою розраховується сума пільги. Стаття 99 ЗК України визначає види права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту як то: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Вищевказана стаття визначає й конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту, в ч. 1 ст. 99 ЗК України визначено, що вимагати встановлення видів земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Таким чином, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], а відповідно, є належним суб'єктом звернення щодо встановлення земельного сервітуту. Відповідно до вимог ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України. Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 15-18 від 22.03.2018 року, виконаного судовим експертом [PERSON], технічна можливість встановити земельний сервітут на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва, обслуговування та експлуатації системи водовідведення із земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] до каналізаційного колектора, який розташований поруч з житловим будинком за адресою: [ADDRESS], технічно існує. Експертом запропоновано єдиний варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва, обслуговування та експлуатації системи водовідведення із земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] до каналізаційного колектора, який розташований поруч з житловим будинком за адресою: [ADDRESS], у відповідності до запропонованого плану проходження мережі (К1). Як вбачається із запропонованого плану проходження каналізаційної мережі, який виконаний згідно викопіювання та топографо-геодезичної зйомки в М1:500 по [ADDRESS], наданого службою Містобудування кадастру управління з питань містобудування та архітектури м. Полтави, довжина мережі водовідведення через земельну ділянку № 2-а буде складати 73.5 м (25.0+19.0+35.0-1.5-4.0). Де 1.5 м відстань від проектуємого колодязю (К-3пр) до огорожі земельної ділянки [ADDRESS] а 4.0 м відстань від існуючого колодязю (К-6 існ) до огорожі між земельними ділянками № 2-а та № 2. Вздовж лінії трубопроводу каналізаційної мережі на частині земельної ділянки № 2-а виникає обмеження (згідно додатку 8.1 ДБН 360-92**) в частині неможливості здійснювати будівництво будівель і споруд на відстані 3.0 м по обидві сторони від трубопроводу каналізаційної мережі. Площа обмеженого використання земельної ділянки складає 441 м2 (73.5х(3.0+3.0)). В даному випадку у відповідності з нормативними вимогами, виникає право встановлювати земельний сервітут площею 441 м2 (а саме: право прокладання і експлуатації лінії електропередачі, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій), яке передбачає право користування чужою земельною ділянкою для прокладання каналізаційної мережі через земельну ділянку [ADDRESS]. Зміст висновку судової земельно-технічної експертизи № 15-18 від 22.03.2018 року та інші наявні у справі докази, на переконання суду, доводять, що позивач [PERSON] позбавлена можливості покращити житлові умови та обладнати в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] який належить їй на праві власності, каналізацію в інший спосіб, ніж запропонований експертом. При цьому, при встановленні сервітуту особа набуває права користування чужим майном лише в обсязі, необхідному для задоволення своїх потреб. При таких обставинах та враховуючи роз'яснення, що містяться в п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 4 від 16.04.2004 року, згідно яких умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими. Листом за вих. № 161 від 07.03.2017 року директор Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва повідомив [PERSON], що квартири в будинку по [ADDRESS] всі приватизовані і мешканці проти використання земельної ділянки для прокладання каналізаційної мережі через двір будинку. Адміністрація будинку не може надати дозвіл на проведення та підключення каналізаційної мережі без згоди мешканців будинку. Відповідно до спільної заяви мешканців будинку [ADDRESS], адресованої директору Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва, мешканці даного будинку заявляють, що категорично проти проведення через подвіря їхнього будинку каналізаційної мережі для мешканців приватних будинків [ADDRESS]. Вказують, що їх двір має огорожу, доглянутий, багато насаджено багаторічних квітів, фруктових дерев. Вони слідкують за порядком у дворі і прилеглій до дому території. Разом з тим, жодних об'єктивних доказів того, що встановлення сервітуту в спосіб, запропонований позивачем, що ґрунтується на висновках судового експерта, будь-яким чином обмежить права та охоронювані законом інтереси фактичного користувача земельної ділянки по [ADDRESS], яким є Полтавський будівельний технікум транспортного будівництва, та мешканців розташованого на ній житлового будинку, судом не встановлено. У зв'язку з цим, відповідні доводи представника відповідача, наведені в обґрунтування заперечень проти позову, суд вважає неспроможними і такими, що не заслуговують на увагу. Оцінюючи доводи представника відповідача про те, що територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради не є належним відповідачем у даному спорі, суд бере до уваги той факт, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], перебуває у комунальній власності м. Полтави. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що вона передана у користування Полтавському будівельному технікуму транспортного будівництва. Разом з тим, в розпорядженні користувача земельна ділянка відповідача та, як наслідок, у суду відсутнє рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого передано вказану земельну ділянку, відсутній правовстановлюючий документ на неї, оформлений у відповідності з чинним земельним законодавством, що відповідно, не дає можливості встановити обсяг повноважень третьої особи як користувача. За змістом положень ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Наявні у справі документи дають підстави для висновку про те, що право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], Полтавським будівельним технікумом транспортного будівництва, у відповідності з вимогами вищенаведених норм на час розгляду справи судом не оформлене та не зареєстроване. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про недоведеність того факту, що Полтавський технікум транспортного будівництва має повноваження на укладення договорів з оформлення сервітуту частини земельної ділянки. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що каналізаційна мережа, до якої є можливість підєднати домоволодіння позивача, перебуває в комунальній власності міста Полтави, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади міста, а звернення позивача до відповідних структурних підрозділів виконавчого органу міської ради свідчать про існування перешкод в позасудовому вирішенні питання, яке є предметом спору, суд приходить до висновку, про обґрунтованість предявлення позивачем вимог саме до територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved