Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила суд визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський (Дніпропетровський) район, селище Слобожанське (Ювілейне), вул. Сонячна, будинок 11, як частку у спільному майні подружжя та 1/10 частини зазначеного майна, як обовязковому частку у спадщині разом 6/10 частин, право власності на ? частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, кадастровий номер 1221455800:02:022:0036, ? частини земельної ділянки для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, кадастровий номер 1221455800:02:022:0037, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський (Дніпропетровський) район, селище Слобожанське (Ювілейне), вул. Сонячна, 11, як частку у спільному майні подружжя та по 1/10 частини зазначених земельних ділянок, як обовязкову частку у спадкуванні разом по 6/10 частин, право власності на ? частини грошових заощаджень, які знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» SAMDN10000713057169, рахунок 26355608043429 з нарахованими на них процентами за користування коштами банком, як частку у спільному майні подружжя, що становить 11479 гривень 57 копійок та стягнути на її користь з [PERSON], (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), ? частини грошових заощаджень, які знаходилися на депозитному рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» з нарахованими на них процентами, згідно договору SAMDN25000713057168, рахунок 26355608042732 та були виплачені їй, що становить 18057 гривень, а з урахуванням індексу інфляції та 3% ставки НБУ, з 04.06.2014 року по 22.05.2017 року, ця сума становить 35742 гривні 31 копійка. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені ними доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 31 липня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, свідоцтво про укладення шлюбу ІІ-КИ № 351370. Вказаний шлюб було припинено тільки внаслідок смерті мого чоловіка 17 липня 2012 року. Після смерті її чоловіка, [PERSON], Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу на нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банку. 26 липня 2012 року вона звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки в селищі Слобожанське (Ювілейне), вул. Сонячна, буд. 11 Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, а також грошових внесків. Разом зі мною, спадщину прийняли наші діти, [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також його дочка від іншої жінки [PERSON], яка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою. 18 липня 2013 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій за підписом завідуючої Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 17 липня 2012 року, оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлювальні документи на спадкове майно. Після чого зазначені особи звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності на частину житлового будинку, земельної ділянки та грошових внесків в порядку спадкування за законом. 19 березня 2014 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області по справі № 2-175/3559/13-ц виніс рішення, яким: - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності за кожним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/10 частину домоволодіння № 11 по вул. Сонячна у селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності за кожним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/10 частину земельної ділянки площею 0,2970 га по вул. Сонячна, 11 у селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДПД н № 0077543. Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0470 га; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/11 частину грошових заощаджень з нарахованими на них процентами за користування коштами банком, які знаходяться на книзі заощаджень у Ювілейному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», з яким спадкодавець [PERSON] уклав договір SAMDN25000713057168 (Стандарт пенсіонерам) та зробив у ньому заповідальне розпорядження. Рішення набрало законної сили 31 березня 2014 року. Зазначене майно було набуте в період їхнього шлюбу. Тобто, на нього має розповсюджуватися правила статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, все майно та грошові кошти, які були у власності [PERSON] на момент його смерті є їх спільною сумісною власністю. Після того, як рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області набрало чинності вона, через свого представника, звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на ? частку житлового будинку та земельної ділянки, а також на ? частку грошових вкладів. Надала нотаріусу необхідний пакет документів. Але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 лютого 2016 року завідувач Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя після смерті мого чоловіка, [PERSON], померлого 17.07.2012р., на частку у спільній сумісній власності, оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності спадкового майна, а саме: житлового будинку і земельної ділянки та грошових вкладів. Таким чином у неї немає іншої можливості визнання права власності на частку в спільному майні подружжя окрім звернення до суду з позовною заявою. Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, в період шлюбу з її чоловіком вони придбали домоволодіння № 11 по вулиці Сонячній у селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, яке складається із житлового будинку житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 53,4 кв.м., господарських будівель і споруд та земельної ділянки загальною площею 0,2970 га, з яких 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0470 га для ведення особистого підсобного (селянського) господарства. Житловий будинок та земельна ділянка набута нами за спільні кошти, але були оформлені не на нас двох, а на мого чоловіка - [PERSON]. Крім того, в листопаді 2010 року, перебуваючи з нею в шлюбі, уклав два депозитні договори з ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: SAMDN25000713057168, рахунок 26355608042732 та SAMDN10000713057169, рахунок 26355608043429. Кошти, які були внесені її чоловіком на депозитні рахунки вони збирали разом, заробляли удвох, заощаджували, щоб в майбутньому використовувати їх для своїх потреб. Тобто, вважає, що вона має право на частину цих коштів. Вклади, внесені в банк або іншу кредитно-фінансову установу, незалежно від їх виду та від того, на чиє імя з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З цього приводу Пленум верховного суду України в абзаці 2 пункту 21 своєї Постанови від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що «…зазначений підхід не застосовується у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, оскільки при поділі таких коштів права зазначених установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє імя з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя». Згідно статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином вважає, що половина (1/2 частина) всього майна, а саме: домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки № 11 по вул. Сонячній в селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, а також грошових заощаджень, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» SAMDN25000713057168, рахунок 26355608042732 та SAMDN10000713057169, рахунок 26355608043429 з нарахованими на них процентами за користування коштами банком, належить їй, на праві спільної сумісної власності подружжя. Такої ж думки і Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області, який виклав свою позицію в рішенні від 19.03.2014р. по справі № 2-175/3559/13-ц, яке набрало законної сили 31.03.2014р. Відповідно до частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні, непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Згідно частини другої статті 1241 Цивільного кодексу України до обовязкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обовязкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. На момент відкриття спадщини Позивачці виповнилося 66 років, вона вже перебувала на пенсії, тобто була непрацездатною. Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. за № 1058-IV непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років… Згідно чинного законодавства на майно, в тому числі вклади, розповсюджується дія норм законодавства про обовязкову частку в спадщині, право на яку, окрім інших, має непрацездатна вдова (вдівець). Зазначені особи успадковують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному при спадкуванні за законом. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. за № 7 при визначені розміру обовязкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці першої черги, увесь склад спадщини, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, в тому числі право на вклади в банках (фінансових установах), вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обовязкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У випадку незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. За змістом статей 355 та 368 Цивільного кодексу України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб (співвласників) на майно без визначення часток кожного з них у праві власності. Підставами встановлення правового режиму спільної сумісної власності можуть бути, зокрема, наступні юридичні факти: укладення шлюбу - щодо майна, набутого під час шлюбу, за винятками, визначеними Сімейним кодексом України (частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, глава 8 Сімейного кодексу України); ведення спільної праці, в результаті якої майно набуте за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором (частина 4 статті 368 Цивільного кодексу України); передача майна у спільну сумісну власність наймача та членів його сім'ї в процесі приватизації державного житлового фонду (стаття 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Частка померлого учасника спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Якщо хтось із спадкоємців одночасно виступає співвласником спільного майна, це не дає йому жодних переваг при спадкуванні. Водночас такий спадкоємець-співвласник при розподілі спадщини має переважне перед іншими спадкоємцями право на виділ його у натурі майна у межах його спадкової частки, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення (частина 2 статті 1279 Цивільного кодексу України). Визначаючи характер спільної власності, слід керуватися статтею 368 Цивільного кодексу України, яка зазначає, що спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. До спільної сумісної власності, зокрема, належить: 1) майно, набуте подружжям під час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом; 2) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Таким чином, у разі смерті одного з учасників, права спільної сумісної власності, передусім, необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. Проте не усі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя за правилами стаття 71 Закону України "Про нотаріат". Разом з тим видачі нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Таким чином, [PERSON], згідно чинного законодавства України належить право на половину (1/2 частки, що дорівнює 5/10) всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки № 11 по вул. Сонячній у селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, а також грошових заощаджень, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» SAMDN25000713057168, рахунок 26355608042732 та SAMDN10000713057169, рахунок 26355608043429 з нарахованими на них процентами за користування коштами банком. Крім того, також маю право на обовязкову частку у спадкування, як непрацездатна вдова, тобто 1/20 частку. Отже, їй сумарно належить право власності на 6/10 часток (5/10+1/10) домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки № 11 по вул. Сонячній у селищі Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, а також 11/20 частин грошових заощаджень, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» SAMDN25000713057168, рахунок 26355608042732 та SAMDN10000713057169, рахунок 26355608043429 з нарахованими на них процентами за користування коштами банком. Щодо решти часток, то суд вирішив це питання у рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2014р. по справі №2-175/3559/13-ц. На підставі довідки ПАТ КБ Приватбанк, наданої до суду 12.05.2017 року про стан депозитних угод станом 06.02.2017 року маємо інформацію, що за депозитним договором SAMDN25000713057168 на рахунку 26355608043429 знаходяться кошти в сумі 22959,15 гривень, договір розірвано та виплата по рахунку не проводилась. За депозитним договором SAMDN25000713057168 на рахунку 26355608042732 знаходиться 0,00 гривень, договір розірвано, виплату проведено 04.06.2014 року в сумі 36114,01 гривень на карту ПАТ КБ Приватбанк № 5168 7572 4082 3866, яка належить відповідачці [PERSON]. Як пояснив представник ПАТ КБ Приватбанк виплату проведено на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2-175/3559/13-ц від 19.03.2014 року. Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2-175/3559/13-ц від 19.03.2014 року було визнано за неповнолітньою [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії І-КИ № 067921, видане 12 червня 2000 року відділом РАГС Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер [NUMBER], мешкає по вул. Ленінградській, буд. 8 у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області) право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що помер 17.07.2012 року на 1/11 частину грошових заощаджень з нарахованими на них процентами за користування коштами банком, які знаходяться на книзі заощаджень у Ювілейному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» (52005 Дніпропетровська область Дніпропетровський район смт. Ювілейне вул. Теплична, буд. №2), з яким спадкодавець [PERSON] уклав договір SAMDN25000713057168 (Стандарт пенсіонерам) та зробив в ньому заповідальне розпорядження. Тобто, [PERSON] Михайлівна мала б отримати 1/11 частину грошових заощаджень з нарахованими на них процентами, а саме 3283,10 гривень, а не 36114,01 гривень. Таким чином вважає, що [PERSON] не правомірно отримала грошові кошти, які є спільно нажитим майном подружжя в сумі 36114,01 гривень, заподіявши їй матеріальні збитки та повинна повернути позивачці грошові кошти із розрахунку 1/2 частка цих грошей, як спільне майно подружжя, що становить 18057 гривень, а з урахуванням індексу інфляції та 3% ставки НБУ, з 04.06.2014р по 22.05.2017 року, ця сума становить 35742,31 гривень, згідно наданого розрахунок. Відповідно до\~ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 4\~ст. 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до\~ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України,також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~та\~ст. 70 СК України,у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~ст. 120 ЗК України,\~ст. 377 ЦК України. Згідно\~ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved