Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Старокривинської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю, третя особа [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те,що з 22.12.2009 року є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] та з того ж часу відкрито та безперервно володіє цією частиною домоволодіння. Крім того він з 30 січня 1990 року утримував весь будинок, допомагаючи матері [PERSON], яка фактично, добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася чужим майном, а саме 1/2 частиною домоволодіння [ADDRESS]. Тому як спадкоємець матері заявив про застосування ч.2 ст.344 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і пояснив, що 30 січня 1990 року придбав для матері 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Мати володіла до дня смерті лише цією частиною житлового будинку. Після смерті матері 22.12.2009 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] та став користуватися і іншою частиною будинку, в якій тривалий час ніхто не проживав. Спадкоємцем цієї частини будинку є [PERSON], яка не претендує на спадщину. Він має намір відремонтувати весь будинок, тому просить задоволити позов. Представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Старокривинський сільський голова Малинюк В.А. в адресованій суду заяві позов визнав, просив розглядати справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, про що свідчить відповідна поштова розписка, однак в судове засідання не з»явилася та не повідомила про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Зазначений факт стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 22 грудня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 січня 2010 року. Із пояснень позивача та його представника, довідки Старокривинської сільської ради від 03 квітня 1986 року, свідоцтв про смерть вбачається,що інша 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] згідно із записом в погосподарській книзі виконкому сільської ради належала померлій [INFO] [PERSON], спадкоємцем якої була [PERSON], яка померла [INFO]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року ""Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитися визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що в 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS], на яку претендує [PERSON] після смерті [PERSON] ніхто не проживає, ця частина будинку занедбана, перебуває в аварійному стані. Позивач користувався, користується та підтримує в належному стані лише свою частину будинку. Такі ж пояснення дав в судовому засіданні сам позивач, доповнивши, що користується однією з кімнат будинку лише після оформлення спадщини після смерті матері, тобто після 22 грудня 2009 року. Зазначене свідчить про те, що позивач не є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом десяти років, як того вимагає ст.344 ЦК України та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed