Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

До суду 23.01.2017 року звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом про стягнення на їх користь з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, пов'язаною із загибеллю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.05.2015 року, з вини відповідача [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] був чоловіком [PERSON], та батьком [PERSON] і [PERSON], а тому його загибель спричинила моральні страждання яки позивачі оцінили у розмірі - [PERSON] у 70 000 грн., - [PERSON] та [PERSON] по 30 000 грн., на кожного, також [PERSON] поніс витрати пов'язані із лікуванням батька після ДТП і до його смерті та з похованням і ритуальними послугами у загальної сумі 10 317 грн., а крім того [PERSON] має право на отримання довічного утримання у зв'язку із загибеллю чоловіка на утриманні якого вона знаходилась у розмірі ? частки пенсії померлого - 800 грн., щомісячно. Позивачі звільнені від сплати судового збору у зв'язку із тим, що шкода була спричинена у наслідок злочину. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні шляхом відшкодування шкоди особою яка її завдала. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову вважаючи, що позовні вимоги подані до неналежного відповідача, так як відшкодування шкоди у випадку страхування цивільно-правової відповідальності, законом покладається на Страхову компанію. Під час розгляду цивільного позову у рамках розгляду кримінального справи ухвалою суду від 21.08.2017 року позов залишено без руху та ухвалою суду від 14.09.2017 року повернуто позивачам з усіма додатками. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.12.2017 року скасована ухвала про повернення цивільного позову та позов направлений для розгляду у суд першої інстанції за нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства. Як встановлено у судовому засіданні 15 травня 2015 року о 00.20 годин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля марки « ЗАЗ 1102», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухаючись, зі швидкістю близько 61,8 км/год., по вул. Космонавта Комарова з боку вулиці Маршала Жукова у місті Одесі скоїв наїзд на пішохода [PERSON], що перетинав дорогу, та який внаслідок отриманих у ДТП пошкоджень загинув у лікарні 19.05.2015 року. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2017 року по справі №520/440/17 [PERSON] був визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і на підставі п.»В» ч.1 ст. 15 Закону України « Про амністію у 2016 році» був звільнений від відбування основної міри покарання в виді п'яти років позбавлення волі. Згідно приговору під час розгляду справи судом було встановлено, що допущені водієм [PERSON] порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого [PERSON] Відповідно до змісту ч.6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу ( ЦПК) України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу ( ЦК) України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ( п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Частинами другою - п'ятою статті 23 ЦК України визначено наступне: Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб ( ч.1 ст. 1187 ЦК України). Частиною другою вищенаведеної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням ), відповідно до положень ч.1 ст. 1194 ЦК України. Положеннями ч.1,2 ст. 1200 ЦК України встановлено наступне. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. В даному випадку між сторонами виникли правовідносини, яки врегульовують відшкодування моральної шкоди, завданою внаслідок дорожньо-транспортною пригодою джерелом підвищеної небезпеки, та цивільна відповідальності особи яка спричинила шкоду застрахована, а також правовідносини, пов'язані із відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована товариством з додатковою відповідальністю «Страховим товариством» « Домінанта», що підтверджується полісом АЕ № 2996712 від 13.03.2015 року, зі строком дії до 23.03.2016 року, тобто на час ДТП - 15.05.2015 року, договір страхування був діючим. Договором страхування передбачений ліміт страхової виплати у розмірі 100 000 грн. 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз'яснення. «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.». У відповідності до положення ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду. Розмір страхової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, встановлений ст.. 9 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі п.22.1 ст. 22 вищевказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортна пригоди, є, зокрема, шкода пов'язані із смертью потерпілого. Статтею 27 вищенаведеного Закону врегульовує відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов'язаних зі смертю потерпілого. Так, пунктом 27.2 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пункт 27.3 Закону, встановлює, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В свою чергу пунктом 27.4 Закону зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 27.5 Закону, відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином заявлені позивачами вимоги у розмірі , який охоплюється страховим відшкодуванням у 100 000 грн., до якого суд визначає шкоду, пов'язану з витратами на поховання ( заявлені 10 317 грн.), моральну шкоду [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у рамках цивільної відповідальності 100 000 грн., повинні бути пред'явлені до Страхової компанії ( або МТСБУ в рамках регламентної виплати у встановлених Законом випадках). У судовому засіданні судом роз'яснювалось відповідне положення Законодавства та правова позиція, висловлена Верховним Судом, стороні позивачів, однак останні наполягали у розгляді заявлених йми позовних вимог в існуючій редакції, тому в частині даних вимог судом відмовляється у задоволенні позовних вимог до [PERSON] Матеріальна шкода, пов'язана із смертю чоловіка, заявлена дружиною - [PERSON], у вигляді довічного утримання у зв'язку із загибеллю чоловіка на утриманні якого вона знаходилась у розмірі ? частки пенсії померлого - 800 грн., щомісячно, судом розглядається у даному процесі, з оглядом на наступне. Заявлені позовні вимоги доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами та ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню та стягненню із [PERSON], як особи винною у заподіянні шкоди, у розмірі 800 грн., щомісячно, довічно. Крім того, суд, вважає за необхідне розглянути і стягнення моральної шкоди, розмір вимог по якої виходить за межі страхового відшкодування, визначеного у страховому полісу. Враховуючи факт загибелі чоловіка та батька позивачів, внаслідок прямого причинного зв'язку між діями відповідача та смертю, внаслідок отриманих пошкоджень здоров'я, суд приходить до висновку про доведеність факту завдання позивачам моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд, враховуючи обставини загибелі [PERSON], дії винної особи, приходить до висновку про обґрунтованість стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 20 000 гривень, на користь [PERSON] - 5 000 грн., та на користь [PERSON] - 5000 грн. Судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 1762 грн., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь держави, у зв'язку із тим, що позивачі звільнені від сплати судового збору за позовами про шкоду заподіяну внаслідок кримінального злочину. На підставі викладеного та

Outcome: partial