Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з цивільним позовом до Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), третя особа - [PERSON] про визнання права в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] . За життя рішенням Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й право на завершення приватизації земельної ділянки. Позивач прийняв спадщину [PERSON] , оскільки проживав разом з ним на час його смерті та частково оформив право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними спорудами, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки її приватизація не завершена. У зв`язку з цим позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2019 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача - [PERSON] (далі - відповідач-2). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити (а.с. 40). Відповідач-1 надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 52). Відповідач-2 та третя особа подали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 38, 39). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 серпня 2018 року серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18 серпня 1980 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 186 від 9 серпня 2019 року [PERSON] постійно проживав та був зареєстровний за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживав з дружиною [PERSON] , та сином [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до витягу з рішення № VII-XXII від 5 лютого 1997 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,38 га (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 8 жовтня 2019 року (вих. № 1035 01/16) (а.с. 34), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 30), після смерті [PERSON] позивач і відповідач-2 зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 36, 37), а третя особа із заявою про відмову від спадщини (а.с. 35). Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 9). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON] , подавши відповідну заяву до нотаріальної контори та оформила право власності на частину спадкового майна, однак позивач не може оформити в нотаріальному порядку право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки її приватизація не завершена. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Абзацом 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами та третьою особою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачами та третьою особою, а також на те, що [PERSON] при житті не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved