Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, та дала пояснення, що 4 травня 2012 року між нею та відповідачами відбувся конфлікт через те, що останні затопили її квартиру. Після цього [PERSON] звернулася із заявою до прокуратури про побиття її позивачкою, за якою було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Також відомості про побиття позивачкою відповідачки [PERSON] відповідачі розповсюджували серед сусідів. Позивачка вважає, що такі дії з боку відповідачів принизили її честь та гідність, завдали моральної шкоди, яку вона оцінює у 3000грн. Позивачка просить стягнути моральну шкоду з відповідачів та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, дав пояснення, що позивачку не ображав, у скоєнні протиправних дій не звинувачував, ніякої інформації серед сусідів не розповсюджував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не має бути задоволеним. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, в судовому засіданні встановлено із пояснень сторін та матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи № 4805 від 23 червня 2012 року, що дійсно 4 травня 2012 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] відбувся конфлікт через те, що остання затопила квартиру позивачки. 6 червня 2012 року відповідачка [PERSON] звернулася до прокуратури із заявою про побиття її [PERSON] та її чоловіком під час конфлікту через затоплення. Згідно до акту судово-медичного дослідження № 194 від 14 травня 2012 року у [PERSON] встановлені пошкодження у вигляді кровоподтоків плеча. 23 червня 2012 року дільничним інспектором Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду у порядку приватного звинувачення за ст.125 КК України. Аналізуючи зміст заяви до прокуратури, суд приходить до висновку, що в них не містяться особисті образи на адресу позивачки, це є зверненням до державної установи, до повноважень якої само відноситься вирішення таких питань. Ніяких доказів про те, що відповідачи розповсюджували якусь неправдиву інформацію щодо позивачки серед інших осіб суду не надано. У такій ситуації, відповідно до ст.47-1 Закону України "Про інформацію" особа не може притягати до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Крім того, таке право на висловлювання суджень закріплене в ст.10 Європейської конвенції з прав людини. Аналогічна думка висловлена в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року по справі акціонерного товариства закритого типу "Українська прес-група" - видавця газети "День" проти України. Згідно ст.23 ГК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, за наявності його провини. Відповідачі не допускали незаконні дії відносно позивачки, а значить зобов'язання із спричинення шкоди перед позивачкою у відповідачів не виникли. Позивачка не надала суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх вимог. Таким чином, позивачем в порушення ст.60 ЦПК України не надано суду жодного доказу позовних вимог, окрім її власних пояснень. Тому суд доходить до виводу про необґрунтованість та надуманість вимог позивачки. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed