Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У 2019 році Дніпровська міська рада звернулася з позовом, в якому зазначила, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. В 2017 році померла [PERSON] . Після смерті останньої 31.01.2018 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши спадщину. При цьому, 19.01.2018 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2002 року, зареєстрованого на Катеринославській біржі нерухомості. В свою чергу, 06.02.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , до останнього перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що [PERSON] не мала спадкоємців та вищевказаними договорами купівлі-продажу порушуються права територіальної громади. У зв`язку з наведеним, Дніпровська міська рада просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований 05.08.2002 року на Катеринославській біржі нерухомості та зареєстрований державним реєстратором Пятихатської районної державної адміністрації [PERSON] в реєстрі за № 24452438; визнати недійсним договір купівлі-продажу номер 64 від 06.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2002 року, укладеного на Катеринославській біржі нерухомості, та договору купівлі-продажу, укладеного 06.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , і посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати спадщину у вигляді зазначеної квартири відумерлою та передати її у власність територіальної громади в особі Дніпровської міської ради. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 1 квітня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалами Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2019 року та від 11 листопада 2019 року витребувані докази по справі, зокрема копії спадкових справ, які були заведені після смерті [PERSON] , а також копії документів щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] та посвідчення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі. Цією ж ухвалою суд допустив до участі у справі прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 за його заявою. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року у зв`язку зі звільненням третьої особи [PERSON] з посади державного реєстратора відділу державної реєстрації П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, П`ятихатську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2020 року витребувано у Третьої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ, які були заведені після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, спадкоємця [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. У судовому засіданні представник Дніпровської міської ради Семчук Н.В. позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Прокурор Захарчук В.О. в судовому засіданні вважав наявними підстави для задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру на підставі підроблених документів, що було встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, обвинувальний акт по якому наразі перебуває в суді. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилися, повідомлялися про час і місце судового розгляду, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідачів. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Третя особа - П`ятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надала заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - державний реєстратор П`ятихатської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання також не з`явилася. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, повідомлявся про розгляд справи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи, свою позицію по справі не висловила. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2000 року, виданого виконавчим комітетом міської ради згідно з розпорядженням від 19 січня 2000 року за № 3/196-2000, [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , якою вони користувалися на підставі ордеру з 1981 року. Право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 384п за реєстровим № 64-129. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] до часу своєї смерті постійно проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. 14 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] , посилаючись на прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також судом установлено, що в жовтні -листопаді 2017 року померла [PERSON] . Після її смерті 31 січня 2018 року до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який послався на проживання разом із [PERSON] однією сім`єю не менш ніж 5 років. З заяви [PERSON] вбачається, що нотаріусом йому було роз`яснено порядок звернення до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем та обов`язок подати відповідне рішення суду не пізніше червня 2018 року. Крім того, судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася мати [PERSON] . При цьому 19 січня 2018 року державним реєстратором П`ятихатської районної державної адміністрації [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 05.08.2002 року на Товарній біржі «Катеринославська нерухомість». Так, відповідно до наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 05.08.2002 року на біржі «Екатериновская недвижимость» («Катеринославська нерухомість») за № 2148-Н, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . В свою чергу, 6 лютого 2018 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Право власності [PERSON] на зазначену квартиру цього ж дня було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звертаючись до суду з заявою про визнання договорів недійсними, скасування записів про право власності та визнання спадщини відумерлою, Дніпровська міська рада посилається на те, що померла [PERSON] не мала спадкоємців та оспорюваними договорами купівлі-продажу порушуються права територіальної громади. Вирішуючи позовні вимоги Дніпровської міської ради, суд враховує, що за змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона - продавець передає майно у власність другій стороні - покупцю, покупець приймає майно і сплачує за нього певну суму. Відповідно до статті 658 ЦК України право продажу товару належить лише власникові товару. Це випливає із загального правила, встановленого частиною 1 статті 317 ЦК України, про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд вважає, що матеріалами справи доведено, що [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 5 серпня 2002 року на біржі «Екатериновская недвижимость» («Катеринославська нерухомість») за № 2148-Н в дійсності не укладали, оскільки до часу своєї смерті [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - жовтень-листопад 2017 року постійно проживали та були зареєстровані у цій квартирі, після смерті [PERSON] [PERSON] зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де зазначала про належність цього майна її матері [PERSON] , [PERSON] з 2002 року про своє право власності на зазначене майно не заявляв. Більш того, допитані під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018042630000006 як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копії протоколів допиту яких долучені до матеріалів справи, заперечили факт реєстрації на товарній біржі договору купівлі-продажу від 05.08.2002 року за № 2148-Н. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 15.05.2018 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження № 42018042630000006, підписи, розташовані у першій та другій графі «Продавець» договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2148-Н від 05.08.2002 року щодо переходу права власності на квартиру [ADDRESS] (нотаріальна справа приватного нотаріуса [PERSON] - а.с. № 11), виконані не [PERSON] , не [PERSON] , а іншою особою. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований 05.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, на біржі «Екатериновская недвижимость» («Катеринославська нерухомість») за № 2148-Н, а також договір купівлі-продажу квартири, укладений у подальшому 6 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 64, слід визнати недійсними. На переконання суду, такий спосіб захисту є належним та відповідатиме змісту порушеного права позивача. Разом із тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги Дніпровської міської ради в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2002 року та від 06.02.2018 року , оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми закону в чинній редакції способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Наведене свідчить, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Само по собі рішення суду про визнання судом недійсним договору, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, є підставою для проведення державним реєстратором чи іншою уповноваженою посадовою особою державної реєстрації припинення речового права. Крім того, не можуть бути задоволені судом позовні вимоги Дніпровської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади. Суд виходить з того, що за змістом статті 1277 ЦК України орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Суд враховує, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у встановлений строк звернувся [PERSON] , який не надав нотаріусу належних доказів наявності в нього права на спадкування майна [PERSON] та помер у квітні 2018 року . В свою чергу, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася його мати [PERSON] . Відтак, вирішення вимог про визнання спадщини відумерлою стосується прав [PERSON] , однак остання до участі у справі як співвідповідач залучена не була та позовні вимоги до неї позивачем не заявлялися. В той час як у зв`язку із визнанням недійсними договорів купівлі-продажу квартири від 05.08.2002 року та від 06.02.2018 року питання про відумерлість спадщини залежить від вирішення спору про право на спадкування після смерті [PERSON] у [PERSON] і, відповідно, [PERSON] . У даному випадку позивач як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади, не позбавлений можливості після набрання законної сили судовим рішенням у частині визнання договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними звернутися з позовом про визнання спадщини відумерлою, пред`явивши вимоги до належного відповідача, яким є [PERSON] . Таким чином, позов Дніпровської міської ради необхідно задовольнити частково, визнавши недійсними договори купівлі продажу квартири від 05.08.2002 року та від 06.02.2018 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду Дніпровською міською радою був сплачений судовий збір у розмірі 7684 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову, понесені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з [PERSON] в розмірі 2881 грн. 50 коп., з [PERSON] - в розмірі 960 грн. 50 коп.

Outcome: partial