Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат а кухні та належить [PERSON]М, [PERSON],[PERSON]І, [PERSON],[PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно виданого 03.09.2004 року Львівською квартирно-експлуатаційною частиною, на підставі розпорядження від 30.08.2004 року № 1583, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним Банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1304/0807/88-003, згідно умов якого, [PERSON] надав останньому кредитні кошти у розмірі 55000,00 дол. США з розрахунку 12, 5 % річних за користування кредитом на строк з 30.08.2007 року по 30.08.2017 року. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого [PERSON] відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії,надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом з тим, 28.11.2012 року між Факторинговою компанією «Вектор плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір Факторингу, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії,надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Отже, відповідно до вищевказаних договорів Факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набув права вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором 30.08.2007 року між Акціонерним комерційний банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат а кухні та належить [PERSON]М, [PERSON],[PERSON]І, [PERSON],[PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно виданого 03.09.2004 року Львівською квартирно-експлуатаційною частиною, на підставі розпорядження від 30.08.2004 року № 1583. Станом на 01.07.2013 року загальна заборгованість позичальника по Кредитному договору № 1304/0807/88-003 від 30.08.2007 року становить 36274,29 доларів США, що еквівалентно в національній валюті становить 289\~940,40 грн. Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов'язання передбачені Кредитними договорами, ухилитися від виконання зобов'язань перед Банком. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів не заперечив. Відповідачі, будучи належно повідомленими, у суд повторно не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Тому, у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів, ухвалює заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним Банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1304/0807/88-003, згідно умов якого, [PERSON] надав останньому кредитні кошти у розмірі 55000,00 дол. США з розрахунку 12, 5 % річних за користування кредитом на строк з 30.08.2007 року по 30.08.2017 року. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого [PERSON] відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії,надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом з тим, 28.11.2012року між Факторинговою компанією «Вектор плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір Факторингу, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії,надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Отже, відповідно до вищевказаних договорів Факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором 30.08.2007 року між Акціонерним комерційний банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат а кухні та належить [PERSON]М, [PERSON],[PERSON]І, [PERSON],[PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно виданого 03.09.2004 року Львівською квартирно-експлуатаційною частиною, на підставі розпорядження від 30.08.2004 року № 1583. З матеріалів справи випливає, що відповідач 1 своє зобовязання не виконує, щомісячні платежі не сплачує згідно умовам Кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором № 1304/0877/88-003 від 30.08.2007 року станом на 01.07.2013 року загальна заборгованість становить 36274,29 доларів США, що еквівалентно в національній валюті становить 289\~940,40 грн. Банк свої зобов'язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, а позичальник умови укладеного кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим і виникла заборгованість. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває прав звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку» та (або) Іпотечним договором, а також, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором ці зобов'язання не будуть виконані, а саме: при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів за користування кредитом. Та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до Кредитного договору; та (або) при несплаті або частковій несплаті в строк сум комісій, пені та (або) штрафів, а також в інших випадках невиконання умов Кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 11 договору іпотеки нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань основного договору, що обумовлює основне зобов'язання, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи той факт, що позичальник зобов'язання за Кредитним договором від 30.08.2007 року належним чином не виконує, а Іпотечним договором від 30.08.2007 року передбачено право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають, оскільки вказані вимоги відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам закону. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати .

Outcome: approved