Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Органу опіки і піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей звернувся в суд з даним позовом вказуючи, що відповідчка [PERSON] [INFO] року у пологовому відділенні Новоукраїнської ЦРЛ народила сина [PERSON]. Дитина народилась недоношеною та разом з матір'ю була направлена на реабілітацію до перенатального центру в м.Кропивницький. відповідачка самовільно залишила дитину в лікарні, пізніше дитину було переведено до Новоукраїнської ЦРЛ. Батьком дитини записано [PERSON], з яким [PERSON] перебувала в шлюбі, але він вважає, що не являється біологічним батьком дитини, тому забрати та виховувати дитину не бажає. На адний час службою у справах дітей Новоукраїнської РДА дитину влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціальзований будинок дитини нового типу», де дитина перебуває до даного часу. На засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та надано виснокок про доцільності позбавлення батьківських прав обох відповідачів, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09.01.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.01.2018 року. 31.01.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 15.02.2018 року в з'язку з першою неявкою в судове засідання відповідачів по справі, повенувся конверт з відміткою "за незапитом" та представника третьої особи. 15.02.2018 року відповідачі по справі вдруге не з'явились в судове засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження на 02.03.2018 року. 02.03.2018 року судове засідання розгляду даної справи було відкладено в зв'язку з відсутністю підтвердження отриманням відповідачами у справі копії позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, до суду повернулись конверти з відміткою "за зазначеною адресою не проживає". В судовому засіданні розгляду даної справи було оголошено перерву та розміщено оголошення на веб-сайті "Судова влада". про повідомлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового розгляду справи на 14.03.2018 року Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позові, пояснивши, що відповідачі по справі не цікавляться життям дитини, яку не забрали з пологового будинку. Відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, умов для проживання дитини з нею не створила. Старші діти проживають в [ADDRESS]. Батко дитини стверджує, що не є біологічним батьком дитини та планував звернутися до суду про виключення відомостей про батька. Відповідачі в судове засідання не з'явились по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку відповідно ч. 11 ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Своїх пояснень на позов до суду не надіслали. Представник третьої особи Фурманівської сільської ради Ткаченко Ю.А. в судовому засіданні пояснила, що відповідачі по справі проживають в с.Фурманівка, вона добре знає відповідачку [PERSON] і їй відомо, що остання веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, та вважає, що належних умов для проживання малолітньої дитини біля нею не має. Як їй відомо відповідач [PERSON] на даний час перебуває на заробітках в іншій місцевості. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав»роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). [PERSON] народився недоношеним та має низку хвороб, тому разом з матір'ю [PERSON] був направлений на реабілітацію до перенатального центру областної лікарні в м.Кропивницький. Відповідачка самовільно залишила дитину в лікарні, пізніше його було перевелено до Новоукраїнської ЦРЛ. За час перебування дитини в лікарні мати жодного разу до нього не з'явилась, дані обставини підтверджуються актом закладу охорони здоров'я та органу внітрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я (а.с.10). З позовної заяви вбачається, що тривалий час службі у справах дітей Новоукраїнської РДА не було відомо місце проживання відповідачки по справі, а відповідач [PERSON] написав заяву про влаштування дитини до дитячого будинку (а.с. 11), тому 26 січня 2017 року дитину було влаштовано до комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціальзований будинок дитини нового типу», де дитина перебуває до даного часу. За час перебування малолітнього [PERSON] в даному закладі мати та батько, інші рідні і близькі хлопчиком не цікавились, не відвідували, що підтверджується актом №64 від 26.06.2017 року (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, зареєстрована але не проживає в [ADDRESS], (а.с. 16, 18). 25 листопада 2016 року, за неналежне виконання батьківських обов'язків з відповідачкою [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та попереджено її про можливість позбавлення батьківських прав (а.с. 19), але як вбачається з пояснеь представника позивача та матеріалів справи [PERSON] жодних висновків для себе не зробила, а тому 02 серпнял 2017 року районною комісією з питань захисту прав дитини Новоукраїнської РДА було прийнято висновок №01-25/44/2 про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 20). Згідно характеристики виданої Фурманівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області за №1 від 19.01.2017 року відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 22). 31 січня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Новоукраїнської РДА з заявою в якій повідомив, що не являється біологічним батьком малолітньому [PERSON] не бажає забирати дитину до себе додому, просить вжити заходів щодо влаштування хлопчика в будинок дитини. В заяві також зазначив, що звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження [PERSON] відомостей про нього як про батька (а.с. 11), але про результати розгляду даної справи службу не повідомляв, тому 22 листопада 2017 року районною комісією з питань захисту прав дитини Новоукраїнської РДА було прийнято висновок №01-25/75/3 про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 23). Судом встановлено, що рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за позовом [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з акту цивільного стану про народження дитини, не приймалося. Жодних інших доказів на спростування обставин справи відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.193 ч.2 СК України передбачено, якщо батьки не беруть участь в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Суд прийшов до переконання, що з врахуванням змін до ст. 182 СК України , які набули законної сили 08.07.2017 роуку, розмір аліментів може бути визначений щомісячно в частині заробітку відповідачів на утримання дитини дитини та справедливим розміром аліментів на утримання буде 1/4 частина доходів кожного з відповідачів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідачів від виконання обов'язку по утриманню дитини суд не вбачає, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн., по 352 грн. 40 копійок, з кожного.

Outcome: partial