Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

16.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив суд ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] (ід. Номер [NUMBER]) на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 20 574,73 гривень, також суму моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень; Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 10 632,53 гривень. Крім того, просив стягнути з відповідачів витрати на проведення експертного дослідження у сумі 2580,4 грн., та витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 24 листопада 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої йому було спричинено матеріальний збиток та нанесена моральна шкода. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти стягнення суми матеріальної шкоди не заперечував, однак, в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити, вказуючи на її недоведеність. Представник відповідача ПАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в особі Одеського обласного управління ПРАТ «УПСК» у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, надав письмові заперечення на поданий позов та просив провести слухання справи у його відсутність. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д/н [NUMBER], рухаючись по вул. Комарова в м. Одесі в порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, не обрав безпечну швидкість руху не уважно стежив за дорожньою обстановкою, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Nissan» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2014 року по справі № 520/15861/14-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 340 гривень. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Nissan» д/н [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м.Одеси. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завданої його автомобілю, у повному обсязі. Так, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи, що була призначена ухвалою суду від 15.06.2015 року, сума заподіяних позивачу матеріальних збитків склала 69 574, 61 гривень. Суд приймає висновок експертизи у якості належного та допустимого доказу по справі, так як представник відповідача у судовому засіданні вищевказану суму не спростував, позов у цій частині визнав, з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз, в тому числі судово-товарознавчої, до суду не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в особі Одеського обласного управління ПРАТ «УПСК» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 1233862, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень з урахуванням франшизи в розмірі 500 гривень, що дорівнює 49 500 гривень. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування-страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Преамбула ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлює, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України Відповідно до ст. 1 Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Стаття 6 Закону передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. П.п. 22.1. ст. 21 Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що про причини недоплати коштів до повної вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу позивач повідомлений не був. З матеріалів справи вбачається, що страховою компанією ПрАТ «УПСК» на користь позивача була виплачена грошова сума у розмірі 38 867,47 гривень (а.с.11), таким чином з урахуванням франшизи стягненню зі страхової компанії підлягає сума у розмірі 10 632,53 гривень, а з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 20 574,73 гривень. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 15 000 гривень та мотивує необхідністю лікування та відсутністю можливості використовувати належний йому транспортний засіб. На підтвердження чого надав виписки з медичної карти хворого від 28.05.2015 р. та 25.09.2015року. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та її розмір. Так, з рахунку виконаних робіт, виданих ТОВ «Н Моторс Юг», вбачається, що ремонт належного позивачеві автомобіля був завершений ще 20 січня 2015 року (а.с. 12), що спростовує доводи позивача щодо неможливості його використання під час проходження лікування у травні та вересні 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, суд вважає законними вимоги позивача щодо стягнення витрат на проведення судової експертизи та витрат на правову допомогу, так як зазначені витрати підтверджені матеріалами справи. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial