Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики, оскільки останній добровільно відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи. Проте, до суду надійшла заява від представника позивача, в котрій останній просив проводити слухання справи у свою відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, а вкотре направив листа, яким просить, слухання справи відкласти, підтверджуючих документів суду не надав. За таких фактичних обставин справи, суд вирішує, визнати неявку відповідача без поважних причин та прийняти рішення у справі у відсутність сторін, виходячи з наступного. Положеннями ст. 157 ЦПК України визначено, що граничний розгляд справи 2 місяці 15 днів. Розширеному тлумаченню дана норма закону не підлягає. Цивільне судочинство здійснюється на засадах, серед інших, змагальності та диспозитивності (ст. ст. 10, 11 ЦПК України). Системний аналіз зазначених норм дає підстави суду вважати, що сторони у справі зобов'язані довести суду ті обставини на які вони посилаються, як то на підстави своїх вимог (позивач) або заперечень (відповідач), у визначені процесуальним законом строки. Сторона може реалізувати своє право приймати участь у справі наступними засобами. Якщо сторона бажає приймати участь у справі особисто - вона з'являється особисто, в тому числі може скористатись послугами фахівця (безпосередня участь). Законом не забороняється направити на адресу суду письмове ставлення до позову із посиланням на відповідні і додані докази, а також давати аналіз доказів поданих позивачем (дистанційна участь). Якщо сторона не скористалась наданими правами приймати участь у справі, як то безпосередньо чи дистанційно та у визначені законом строки, позов розглядається за наявними у справі доказами. За таких обставин суд вважає, що підстав для подальшого відкладення розгляду справи не має, причини неявки відповідача не можна визнати поважними і справа має бути розглянута на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Відповідно до розписки відповідач отримав в борг грошові кошти на загальну суму 35 140 доларів США, що у гривневому еквіваленті на момент укладення договору становило 175 696,00 гривень. Як свідчать надані позивачем матеріали, відповідач не виконав обов'язку повернути грошові кошти, в зв'язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості 35 140 доларів США, (що станом на момент звернення до суду становило 279 714,00 гривень), 3 % річних від простроченої суми - 20 885,30 гривень, заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 75 159,17 гривень та моральної шкоди - 40 000 гривень, а всього 419 758,87 гривень. В підтвердження наведеної заборгованості позивач надав відповідні розрахунки. А саме, розрахунок суми інфляційних витрат за весь час прострочення виконання зобов'язання та трьох відсотків річних від простроченої суми. Інфляційні витрати позивач порахувала за період часу з листопада 2008 року по березень 2011 року включно, тобто 79 159,17 гривень. В свою чергу 3 % річних від простроченої суми позивачем було обраховано за період з листопада 2008 року по квітень 2011 року, що становить 20 885,30 гривень. Згодом, а саме 7 грудня 2012 року, представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій останній ставив питання про стягнення заборгованості за зобов'язаннями по розписці не тільки з відповідача, але й в солідарному порядку з його дружини [PERSON] залучивши її співвідповідачем по справі, оскільки на думку представника позивача, вона являється солідарним божником як така, що на момент укладення договору позики перебувала в шлюбі з позивачем. Даним правовідносинам відповідають такі норми матеріального права. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України); прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України); при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України); участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову з наступних підстав. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у припиненні виконання зі сторони відповідача взятих на себе боргових зобов'язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із форм та видів такого захисту. Судом було встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів. Також суд встановив, що тривале порушення боргових зобов'язань в причинно-наслідковому змісті потягнуло за собою появу заборгованості. З наданими позивачем розрахунками заборгованості суд погоджується, як з таким, що підтверджується матеріалами справи, передбачені нормами ЦК України та відповідають дійсності. Стосовно стягнення на користь позивача 40 000 гривень моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги. Дана правова позиція, зокрема, відображена в рішенні Верховного Суду України від 23.04.2008 року по справі № 6-5338св07. Водночас, оскільки позов підлягає до часткового задоволення з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати за розгляд даної цивільної справи і що були сплачені позивачем при подачі позову, а саме 5 травня 2011 року. Слід зазначити, що на момент подачі позову до суду, відповідно до пункту третього Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України, а також пунктом п'ятим Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЦПК України було визначено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядках і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", крім випадків, встановлених підпунктом 3 цього пункту; розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить один відсоток від розміру таких вимог, але не більше 1 700 гривень. Отже, до стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку підлягає сума в розмірі 1 700 гривень понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial