Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ « Західна агровиробнича компанія » та СТОВ « Агро-Лан », в якому просить скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію переходу права оренди земельної ділянки площею 1,93 га (рілля), кадастровий номер 6123482900:01:001:0179, та земельної ділянки площею 1,95 га (рілля), кадастровий номер 6123482900:01:001:0180, що розташовані на території села Катеринівка, Кременецького району Тернопільської області до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом зобов`язання ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути їй земельну ділянку, кадастровий номер 6123482900:01:001:0179, площею l.93 га (рілля), та земельну ділянку, кадастровий номер 6123482900:01:001:0180, площею 1,95 га (рілля), що розташовані на території села Катеринівка, Кременецького районну, Тернопільської області, витребувати земельну ділянку, кадастровий номер 6123482900:01:001:0179, площею l.93 га (рілля) та земельну ділянку, кадастровий номер 6123482900:01:001:0180, площею 1,95 га (рілля), які належать їй та стягнути із відповідачів на її користь судові витрати по справі. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належать земельна ділянка ( кадастровий номер 6123482900:01:001:0179), площею l,93 га (рілля), та земельна ділянка (кадастровий номер 6123482900:01:001:0180), площею 1,95 га (рілля), що розташовані на території села Катеринівка, Кременецького районну, Тернопільської області. Зазначені земельні ділянки, на підставі договорів оренди землі від 21.03.2013, передані позивачем СТОВ « Агро-Лан » у строкове платне користування (оренду) для ведення сільськогосподарського виробництва без зміни їх цільового призначення терміном на 5 років. 12 листопада 2019 року [PERSON] направлено заяви, за змістом яких нею повідомлено орендаря про намір надалі не продовжувати Договори оренди землі, термін дії яких закінчується 18.02.2020 року, оскільки її не влаштовують істотні умови договору запропоновані СТОВ «Агро-Лан», а саме: розміри та терміни оплати за користування земельною ділянкою. 16 червня 2021 року між позивачкою та ТОВ « ПрофАгроТрейд » укладено договори оренди щодо спірних земельних ділянок, однак при подачі вказаних договорів для проведення державної реєстрації, державним реєстратором було повідомлено, що речове право оренди даних земельних ділянок зареєстроване на ТОВ « Західна агровиробнича компанія » шляхом реєстрації додаткових угод про зміну сторони та внесення змін до договору оренди від 13.12.2017, від 14.03.2018, від 27.02.2020 терміном дії до 26.02.2027 року по земельній ділянці із кадастровим номером 6123482900:01:001:0179, додаткових угод про зміну сторони та внесення змін до договору оренди від 13.12.2017 та від 14.03.2018 по земельній ділянці кадастровий номер 6123482900:01:001:0180 терміном до 14.03.2025. Однак зазначених додаткових угод позивачка не підписувала. Всупереч нормам чинного законодавства відповідачами не надіслано, а позивачкою не отримано документів та пропозицій про поновлення строку договору оренди земельних ділянок, передбачених ст.33 ЗУ «Про оренду землі», за якою орендар повинен повідомити про намір продовжити договір оренди не пізніше як за місяць до закінчення договору оренди землі. [PERSON] надіслала листи до СТОВ «Агро-Лан » та ТОВ « Західна агровиробнича компанія », з проханням надіслати примірники договорів оренди землі та додаткових угод до договорів, однак відповіді так і не отримала. З огляду на те, що договорів оренди та актів приймання-передачі земельних ділянок позивачка не підписувала, зі свого боку повідомила орендаря, що продовжувати договір оренди наміру не має, між нею та ТОВ « Західна агровиробнича компанія » жодних зобов`язань не виникло. Відсутність її підпису в додаткових угодах до договору оренди свідчить про відсутність її волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків. Додаткові угоди до договорів оренди землі від 27.02.2020 та 14.03.2018, укладені між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] , слід визнати такими, які не були укладені з тих підстав, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки право користування земельною ділянкою переходить до орендаря лише на підставі договору оренди землі, а не додаткової угоди, окрім того, позивачка заперечує факт підписання нею вищевказаних додаткових угод та не була повідомлена про їх існування. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Іванько О.С. позов підтримала з підстав, що викладені у ньому та пояснила, що строку звернення до суду із даним позовом позивачка не пропустила, оскільки лише 16.06.2021 їй стало відомо про існування додаткових угод до договорів оренди. Представник позивача додатково пояснила, що з врахуванням способу захисту порушеного права, відповідачі, які заперечують проти задоволення позову, не надали суду оригіналу додаткової угоди до договору оренди землі, вправі заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, щоб довести, що підпис на зазначених додаткових угодах належить позивачу. Вважає, що ТОВ « Західна агровиробнича компанія » користується належними позивачці земельними ділянками без відповідної правової підстави, так як договору оренди землі або договору суборенди на користування ТОВ « Західна агровиробнича компанія » земельними ділянками позивачка не підписувала. Надані відповідачем додаткові угоди не є підставою для передачі спірних земельних ділянок ТОВ « Західна агровиробнича компанія » у користування. Окрім того, позивачка не заперечує факту отримання орендної плати по договорам оренди землі від 21.03.2013, і не з`ясовувала хто проводить вказану виплату. Тому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник СТОВ «Агро-Лан» не з`явився,хоча про день час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов подано не було. В судовому засіданні представник ТОВ «Західна агровиробнича компанія» - адвокат Тетеря С.І. позов не визнала та пояснила, що вважає, що не можна вважати неукладеним договір оренди землі після його повного або часткового виконання сторонами, що підтвердила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17, розглядаючи подібний спір щодо укладення договору оренди землі. Після укладення додаткових угод до договорів оренди землі вони разом з договорами оренди землі виконувались [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», зокрема, останнє на підставі додаткових угод до договорів оренди землі 02.03.2018 року та 13.09.2018 року зареєструвало за собою право оренди на спірні земельні ділянки, використовувало їх у своїй господарській діяльності та починаючи з 2018 року щорічно виплачувало позивачці орендну плату за користування спірними земельними ділянками, що свідчить про існування у неї волевиявлення на їх передачу в оренду товариству. Позивачка таким чином фактично визнала та схвалила наявність договірних відносин з відповідачем на умовах договорів оренди землі з урахуванням змін, внесених до них додатковими угодами. Відтак, додаткові угоди до договорів оренди землі у будь-якому випадку не можуть вважатися неукладеними у зв`язку з їх виконанням сторонами. Поведінка [PERSON] щодо звернення з позовом у цій справі з посиланням на те, що вона нібито не підписувала додаткові угоди до договорів оренди землі, суперечить її попередній поведінці щодо отримання від ТОВ «Західна агровиробнича компанія», як нового орендаря, впродовж декількох років орендної плати за користування спірними земельними ділянками, свідчить про недобросовісність позивачки та є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог. Представник вважає, що позовні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню з підстав того, що вона, всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не довела належними доказами те, що вона не підписувала додаткові угоди до договорів оренди землі та позовні вимоги щодо скасування рішень державного реєстратора не відповідає вимогам, встановленим у ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однією з позовних вимог [PERSON] є скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію переходу права оренди спірних земельних ділянок до ТОВ « Західна агровиробнича компанія ». Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані рішення були прийняті державним реєстратором 02.03.2018 року та 13.09.2018 року, тобто більше, ніж за 3 роки до звернення [PERSON] з позовом про скасування цих рішень. У позовній заяві [PERSON] не обґрунтувала, з яких причин вона звертається до суду з позовом про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію переходу права оренди спірних земельних ділянок до відповідача зі спливом такого значного часу, і не надає жодних доказів в обґрунтування того, що вона не могла звернутися до суду раніше з об`єктивних причин. При цьому, позивач мала об`єктивну можливість дізнатися про прийняття цих рішень державним реєстратором протягом 3 років з моменту їх прийняття так, як інформація про зареєстровані права відповідача щодо спірних земельних ділянок була доступною ще з моменту їх реєстрації, 02.03.2018 року та 13.09.2018 року. Таким чином, [PERSON] мала об`єктивну можливість дізнатися про державну реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» починаючи з 02.03.2018 року та 13.09.2018 року. Також, [PERSON] було достовірно відомо про існування додаткових угод до Договорів оренди землі та зміну орендаря за цими договорами, адже: з моменту укладення додаткових угод до договорів оренди землі позивачка отримувала від ТОВ «Західна агровиробнича компанія» орендну плату за користування спірними земельними ділянками та після укладення вищевказаних додаткових угод товариство відкрито користувалося спірними земельними ділянками у своїй господарській діяльності і за увесь цей час позивачка не зверталася до нього з претензіями щодо користування ними. Тому [PERSON] пропущено строк позовної давності для пред`явлення позову про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію переходу права оренди спірних земельних ділянок до товариства. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні вказаного позову. 19.08.2021 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі. 07.09.2021 представником позивачки подано заяву про повернення позивачу зайво сплаченого судового збору. 09.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду. 17.11.2021 представником відповідача подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеконференції. 23.11.2021 ухвалою суду вищевказане клопотання задоволено. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 778298 [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 1,95 га, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області кадастровий номер 6123482900:01:001:0180. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 1,93 га, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області кадастровий номер 6123482900:01:001:0179, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 778297. Згідно заяв від 12.11.2019, [PERSON] надіслано директору СТОВ «Агро-Лан» повідомлення про свій намір надалі не продовжувати договори оренди належних їй земельних ділянок. 21 березня 2013 року між СТОВ «Агро-Лан» та [PERSON] укладено договори оренди землі за якими, [PERSON] передано СТОВ «Агро-Лан» в оренду земельну ділянку площею 1,95 (кадастровий номер 6123482900:01:001:0180) та земельну ділянку площею 1,93 га (кадастровий номер 6123482900:01:001:0179), що розташовані на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. Згідно додаткової угоди ( про зміну сторони та внесення змін до Договору оренди) від 13.12.2017, що укладена між [PERSON] , СТОВ «Агро-Лан» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», новим орендарем земельної ділянки площею 1,95 (кадастровий номер 6123482900:01:001:0180), що належить [PERSON] стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Із додаткової угоди (про внесення змін до Договору оренди землі від 21.03.2013), що укладена 14.03.2018 між [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» слідує, що внесенні зміни у договір оренди землі в пункт 9 та викладеного його в новій редакції. Згідно додаткової угоди ( про зміну сторони та внесення змін до Договору оренди) від 13.12.2017, що укладена між [PERSON] , СТОВ «Агро-Лан» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», новим орендарем земельної ділянки площею 1,93 (кадастровий номер 6123482900:01:001:0179), що належить [PERSON] стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Із додаткової угоди (про внесення змін до Договору оренди землі від 21.03.2013), що укладена 27.02.2020 між [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» слідує, що внесенні зміни у договір оренди землі в пункт 8 та викладеного його в новій редакції. Згідно додаткової угоди (про внесення змін до Договору оренди землі від 21.03.2013), що укладена 14.03.2018 між [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» слідує, що внесенні зміни у договір оренди землі в пункт 9 та викладеного його в новій редакції. Із відомостей на виплату готівки за № 00000000609 від 26.03.2018 року; за № 00000000723 від 03.04.2018 року; за № 00000006338 від 23.11.2018 року; за № 66 від 29.03.2019 року; за № 000003411 від 04.09.2020 року; за № 000003975 від 11.09.2020 року та платіжного доручення № 9111232866 від 10.11.2021 слідує, що [PERSON] розписана про отримання орендної плати по договору оренди землі. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2021 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 129252856 від 27.06.2018 і №205036686 від 23.03.2020 слідує, що право оренди на належні [PERSON] земельні ділянки передане від СТОВ «Агро-Лан» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Зокрема, підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказано: договір оренди землі від 21.03.2013 та додаткова угода по зміну сторони та внесення змін до договору оренди від 13.12.2017, додаткова угода до договору оренди землі від 14.03.2018, укладені між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», СТОВ «Агро-Лан» та [PERSON] (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6123482900:01:001:0180); договір оренди землі від 21.03.2013 та додаткова угода по зміну сторони та внесення змін до договору оренди від 13.12.2017, додаткова угода до договору оренди землі від 14.03.2018, додаткова угода до договору оренди землі від 27.02.2020, укладені між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», СТОВ «Агро-Лан» та [PERSON] (щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6123482900:01:001:0179). Стороною відповідача подано клопотання про застування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що 16.06.2021 при подачі позивачкою реєстратору договорів оренди землі від 16.06.2021, укладених між нею та «ПрофАгроТрейд» для проведення державної реєстрації, вона дізналась, що право оренди на належні їй земельні ділянки передане від ТОВ «Агро-Лан» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та підставою для державної реєстрації права оренди є вказані договори оренди землі від 21.03.2013 та додаткові угоди від 13.12.2017; 14.03.2018; 27.02.2020 та 14.03.2018 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] .. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні позивачка дізналась про своє порушене право 16.06.2021, а зазначений позов поданий до суду 16.08.2021 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності слід відмовити. У ч.1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» та у відповідності до ч.1, 2 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст.407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі», орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено,що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 статті 90 ЗК України передбачене право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок кадастровий номер 6123482900:01:001:0180, розміром 1,95 га та 6123482900:01:001:0179, розміром 1,93 га, які знаходяться на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. В судовому засіданні встановлено, що додаткові угоди до договорів оренди землі від 21.03.2013, відповідно до яких земельні ділянки [PERSON] передано в оренду ТОВ « Агро-Лан», були зареєстровані в державному реєстрі та за ними право на оренду земельних ділянок набуло ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Як стверджує позивач, вказані додаткові угоди нею не підписувалися. При цьому, підставою для внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 41835496 від 27.06.2018 індексний номер 41836075 від 27.06.2018, яке було прийнято державним реєстратором відділу державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації. Відповідно до положень ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, [PERSON] заперечує факт підписання нею додаткових угод до договору оренди земельних ділянок, отримання нею будь-яких пропозицій від ТОВ «Західна агровиробнича компанія», щодо укладення договору оренди земельної ділянки з вказаним товариством, погодження між сторонами істотних умов договору. В судовому засіданні встановлено, що у позивачки відсутні примірники додаткових угод до договору оренди землі, за якими строком на сім років орендарем належних їй земельних ділянок стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а вжиті нею заходи щодо отримання оригіналів договорів оренди землі були безуспішними. Оскільки позивачка стверджує про не укладення нею додаткових угод до договору та на відсутність у неї їх примірників, то суд вважає, що саме на відповідачів покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди та додаткових угод до нього. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявленя вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). У розумінні положень наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає користуванню та розпорядженню ним своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17. Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Правовий висновок такого змісту викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/1279/17, від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17. З врахуванням того, що відповідач СТОВ «Агро-Лан» не скористався правом подати відзив на позов, а отже не заперечує перед судом тверджень позивачки про неукладення нею вищевказаних додаткових угод до Договору оренди, зважаючи на те, що вказані додаткові угоди мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначені додаткові угоди до договору оренди, належних позивачці, земельних ділянок не підписувались позивачем у справі. Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, такий договір оренди землі та додаткові угоди є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном. Враховуючи вищенаведене, пояснення позивача, а також те, що представником ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не доведено правомірності користування земельними ділянками, що належать позивачці та дійсності її підпису на додаткових угодах, не надано доказів, які б спростовували твердження позивачки, суд приходить до висновку, що позивачка не отримувала пропозицій від ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо укладення договорів оренди землі та додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, не погоджувала умови таких договорів та не підписувала їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі". Окрім того, представником ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не надано доказів того, що між сторонами укладено договори оренди або договори суборенди, щодо користування спірними земельними ділянками. Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 cт. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки відповідач користується земельними ділянками позивачки без відповідної правової підстави, оскільки договори оренди землі та додаткові угоди до них позивачем з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалися, то земельні ділянки підлягають поверненню ТОВ «Західна агровиробнича компанія» для позивачки. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно абц.1 ч.3 ст.10 вказаного Закону, реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Згідно положень п.2, 3 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що державний реєстратор Теребовлянської районної державної адміністрації під час проведення державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на земельні ділянки кадастровий номер 6123482900:01:001:0180, розміром 1,95 га та 6123482900:01:001:0179, розміром 1,93 га, які знаходяться на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, не перевірив відповідність додаткової угоди до договору оренди землі вимогам законодавства та зареєстрував фактично неукладені договори оренди, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до cт.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки з 16.01.2020 законодавцем виключено такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачами, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачами, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19. Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав [PERSON] як власника, у зв`язку із наявністю додаткових угоди до договорів оренди земельних ділянок, предметом якої є належні їй земельні ділянки, без її згоди, позбавляє можливості позивачку вільно розпоряджатися та користуватися її земельними ділянками, зокрема передавати в оренду для обраних нею орендарів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] .. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про суворий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Так як позивачкою судовий збір сплачений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тому суд вважає, що [PERSON] слід повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 1816 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору сплаченого позивачкою при зверненні з позовом до суду в розмірі 1 816 грн.

Outcome: approved