Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року скасовано з частині цивільного позову вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року по кримінальному провадженню №12017150230000632 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України та передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 22 квітня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. Позовна заява подана [PERSON] 03.06.2019 року прийнята до провадження. В ході підготовчого провадження, зокрема 09 липня 2019 року позивачем подано позовну заяву в новій редакції, зі змісту якої, з у рахуванням уточнених вимог, слідує наступне. 22 червня 2017 року на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» біля села Грейгове Вітовського району Миколаївської області внаслідок злочинних дій громадянина [PERSON] - водія при експлуатації належного йому на праві\~приватної власності транспортного засобу «Subaru Outback» д\\з [NUMBER] 2181 [NUMBER] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості водій та пасажири транспортного засобу «ВАЗ 2107» д/з [NUMBER] , серед яких в якості пасажиру була і позивач, перебуваючи в момент зіткнення двох транспортних засобів на задньому сидінні автомобілю ВАЗ. Постановою слідчого\~Вітовського ВП\~Корабельного ВП ГУНП в Миколаївські області Свириденко М. [PERSON] . від 12.07.2017 року [PERSON] , [INFO] , визнано потерпілою у відповідному кримінальному провадженні ЄРДР за №12017150230000632. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.10.2018 року по справі №477/1981/17 визнано винним\~ [PERSON] , [INFO] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання, від якого засудженого звільнено відповідно до пункту в) ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вирішено питання про цивільні позови, в тому числі позивача [PERSON] , рішення щодо якого в наступному було скасовано судом апеляційної інстанції та справу в цій частині повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Посилаючись на приписи ч.4 ст. 61 ЦПК України, вважає такими, що не потребують додаткового доведення такі питання, як: чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, адже вина [PERSON] у вище вказаній ДТП встановлена вироком суду. [PERSON] є власником автомобілю, яким керував особисто під час ДТП, та який був забезпечений в Приватному акціонерному товаристві «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ»» за полісом № АЮ6006631 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ДТП сталось 22.06.2017 року, тобто в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, страхова сума\~(ліміт\~відповідальності)\~за шкоду\~заподіяну життю\~і здоров`ю\~становить 200000\~грн., за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи 0 грн. \~ \~ \~ \~ З метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернулась в позасудовому порядку до Страховика із заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Відповідно до листа ПрАТ «СК «Арсенал страхування»» від 14.05.2019 року №140519- 01485/к/у, страховик визначив та перерахував їй суму у розмірі 7 945, 10 грн. збитку за її лікування та 397, 25 грн. моральної шкоди. Визначений Страховиком розмір завданих їй збитків позивач вважає необґрунтованим, а отже і спір щодо їх відшкодування в позасудовому порядку вирішено не було та нею було направлено додаткові вимоги та скарги, щодо усунення порушень законодавства, допущених страховою компанією, яка всупереч вироку суду, вважає що відповідальність має нести і водій автомобілю «ВАЗ», в салоні\~якого вона перебували та який також є потерпілим по справі. З місця ДТП, як вказує позивач, вона була доставлена до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва (далі ЛШМД), де перебувала на стаціонарному лікуванні, перенесла оперативне втручання з приводу осколкового перелому нижньої третини малої гомілкової кістки правої ноги з імплантацією титанової пластини. При виписці з ЛШМД їй встановлено діагноз: «Осколковий перелом нижньої третини правої малої гомілкової кістки зі зміщенням. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта. Садни нижніх кінцівок». Після виписки\~з лікарні\~11.07.2017\~року по\~04.09.2017\~року вона\~перебувала на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-травматолога Вітовської ЦРЛ м.Миколаєва пересувалась лише за допомогою милиць, постійно потребувала стороннього догляду. В період з 05.09.2017 року по 15.09.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні ЛШМД м.Миколаєва, де перенесла оперативне втручання по видаленню позиційного гвинта правої малої гомілкової кістки. \~ \~ \~ \~ Після виписки з ЛШМД в період з 16.09.2017р. до 14.10.2017р. перебувала на амбулаторному лікуванні в Вітовській ЦРЛ, де проходила посттравматичне відновлення під наглядом лікарів. Задля повного відновлення функцій правої ноги, з метою видалення встановленої під час оперативного втручання 25.06.2017 року пластини-фіксатора, з урахуванням постійного болю, який відчувала протягом всього цього періоду, була вимушена звернутися за медичною допомогою до ЛШМД м. Миколаєва, де їй було поставлено діагноз «зрослий осколковий перелом н/3 правої м/б кістки з наявністю мігруючих фіксаторів», зроблене оперативне втручання по видаленню металевих фіксаторів, в зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.05.2018 року по 05.06.2018 року, з подальшим знаходженням на амбулаторному лікуванні в Вітовській ЦРЛ, де вона проходила посттравматичне відновлення під наглядом лікарів по 25.06.2018 року. За весь час знаходження на стаціонарному та амбулаторному лікуванні нею було понесено витрати на лікування в загальній сумі 20 892,24 гри., пов`язані з придбанням ліків та медичних препаратів, оплатою необхідного медичного імплантованого обладнання, проходженням відповідних медичних та лабораторних досліджень, витратами на пальне для відвідування лікарень. Окрім того, позивач зазначає, що на момент вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди (22.06.2017 року) вона, будучи членом Миколаївської обласної колегії адвокатів, займаючись незалежною професійною діяльністю, мала право розраховувати і в подальшому на отримання винагороди та прибутку внаслідок зайняття адвокатською та підприємницькою діяльністю, проте через злочинні протиправні дії відповідача [PERSON] вона, маючи значне обмеження рухливості, зазнаючи постійного болю та перебуваючи на лікарняному, була позбавлена можливості отримувати дохід від здійснення незалежної професійної та підприємницької діяльності. За період знаходження на стаціонарному та амбулаторному лікуванні внаслідок заподіяного з вини відповідача [PERSON] їй ушкодження здоров`я з 22.06.2017 року по 25.06.2018 року, загальний час її непрацездатності складає 146 діб, що фактично становить 5 місяців. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - ФОП за 2016 та 2017 роки нею, як приватним підприємцем, отримано дохід в розмірі 480 000 грн. Тобто сума її середньомісячного доходу складає 40 000 грн. (480 000 грн. : 12 місяців = 40 000 грн.) Отже, загальний розрахунок визначення доходу, втраченого внаслідок ушкодження її здоров`я з вини засудженого [PERSON] , з урахуванням положень статті 1198 ЦК України, за 5 робочих місяців\~в 2017-2018\~роках складає\~200\~000\~ грн. Позивач вказує, що загальний розмір спричиненого їй матеріального збитку становить 220892,24 грн, та з урахуванням виплати, здійсненої страховою компанією, сума, що не відшкодована становить 212\~947, 14 грн. \~ \~ \~ \~За такого, просить стягнути з [PERSON] 20\~892,24 грн., та з страховика ПрАТ «СК «Арсенал страхування» - 192\~054,90 грн. Витрати на правничу допомогу в сумі 9050 грн. просить стягнути в повному обсязі з [PERSON] . Окрім того, позивач вказує на завдання їй моральної шкоди в розмірі 3\~000\~000 грн. Зокрема вказує, що вона та вся її родина зазнали жахіття після скоєного злочину. Весь час вони перебувають в стані психологічного напруження відносно її подальшого життя та стану здоров`я. З моменту настання цієї жахливої події весь їх звичайний життєвий уклад повністю змінився: замість сімейних радощів та звичайних справ в сім`ї, де є двоє малолітніх потребуючих любові та ласки дитини, вона була вимушена постійно морально страждати від відчуття власної неповноцінності, неможливості особисто доглядати за собою та в повному обсязі виконувати свої обов`язки як матері та жінки. Посилається на відсутність підтримки та співчуття з боку винного у ДТП [PERSON] , який не надав потерпілим жодної матеріальної допомоги та уникає цього досі. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на такі обставини: \~ \~ \~ \~ -протиправність дій відповідача; -обставини отримання нею тілесних пошкоджень з втратою свідомості та частково пам`яті, що викликало у неї психологічний шок, постійний панічний страх сідати в автомобіль, душевні переживання у зв`язку із усвідомленням того, що вона могла загинути, проявах відчуття психологічної напруги, тривоги, пригніченого настрою, втраті спокою та рівноваги, виникненні безсоння, появі відчуття безнадії та безпомічності, різкому зміні звичайного укладу життя, в якому вона постійно потребувала сторонньої допомоги, не маючи можливості приділити увагу та виховувати своїх двох неповнолітніх дітей 2004 р.н. та 2013 р.н. Крім того, внаслідок отриманих в ДТП травм були порушені її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського (правозахисного) життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, частково втрачено можливість реалізації сімейних планів; -відсутність будь-яких заходів по наданню допомоги постраждалим\~винуватцем ДТП, який протягом усього часу, що минув, не спромігся прибути до лікарні, вибачитись чи поцікавитись станом здоров`я осіб, що потерпіли в ДТП. Після скоєння ДТП відповідач продовжив подорож із родиною на відпочинок до моря, де, відпочивши, повернувся до свого звичайного життя; -довготривалість прийняття остаточних рішень у справі з вини Відповідача, який умисно затягує розгляд спори, що змушує її вже 2 роки знаходитись в постійному стресовому стані; -завдання моральних страждань, переживань та почуття безпомічності порушення зі сторони Відповідача - Страхової компанії всіх можливих етичних та моральних норм при розподілі матеріальних витрат між засудженим [PERSON] та потерпілим Воловичем, неврахуванні при визначенні розміру збитків наданих чеків на придбання медичного обладнання та ліків, що свідчить про умисне невиконання вимог взятих на себе по договору страхування зобов`язань та вимог Закону, оскільки всі вище вказані документи досліджувались безпосередньо в залі судового засідання, на них є посилання у вироку вони відповідають датам, починаючи з 22.06.2017 року -\~дати скоєння\~ДТП - та відповідають медичним призначенням та перенесеним травмам кінцівки та голови, що підтверджено наданою медичною документацією. Визначивши розмір морально шкоди в сумі 3\~000\~000 грн., з урахуванням здійсненої страховою компанією виплати страхового відшкодування в сумі 452,47 грн., просить стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди: з [PERSON] 2\~990\~000 грн. та з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - 9602,75 грн. \~ \~ \~ \~У своєму відзиві на позовну заяву ПрАТ «СК «Арсенал страхування» позовні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі. Відповідач послався на здійснене їй в повному обсязі страхове відшкодування як матеріальних збитків в сумі 9049,14 грн., так і моральної шкоди в сумі 452,47 грн. \~ \~ \~ \~Щодо витрат на лікування відповідач вказує, що страховиком, з урахуванням наданих позивачем допустимих доказів, надано докази щодо понесених витрат на лікування в сумі 18\~098,26 грн. Деякі з наданих документів не прийняті до уваги, оскільки стосувалися придбання пакетів, підгузків, пеленок, мийних засобів, мила, тощо. Також страховиком не прийнято до уваги втрати з пального на суму 1200,38 грн., оскільки відсутні докази про те, що такі витрати пов`язані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я. \~ \~ \~ \~Посилаючись на приписи ч.1 ст.1190, ч.2 ст.1188 ЦК України, зокрема вказуючи на те, що шкоди позивачу завдано внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема водіями [PERSON] та Волович, то незалежно від вини, особи, які спільно завдали шкоди мають відшкодувати її також спільно, тобто в солідарному порядку. За такого, на користь позивача було перераховано у відшкодування витрат на лікування 9049,14 грн., з 18098,26 грн. визнаних такими, що підтверджують ці витрати. \~ \~ \~ \~Стосовно відшкодування шкоди, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, то відповідач посилається на норми ст.25 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як спеціальної норми, що підлягає застосуванню у даних правовідносинах та вказує, що за положеннями даної норми, позивач, як особа, яка забезпечує себе роботою самостійно (фізична особа підприємець, адвокат), має право на відшкодування, що обчислюється як різниця між доходом за попередній до ДТП календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною, враховуючи підтверджуючий відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. \~ \~ \~ \~З наданих позивачем документів, зокрема даних Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області щодо отриманих позивачем доходів слідує, що обсяг отриманого позивачем доходу склав: у 2016 році 480000 грн.; у 2017 році 480000 грн.; у 2018 році 570000 грн. \~ \~ \~ \~За вказаного, посилаючись на відсутність різниці у річному доході до ДТП та у році ДТП, а також навіть більший дохід у період лікування в 2018 році, посилається на відсутність підстав для стягнення сум витрат, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності позивача. \~ \~ \~ \~Щодо прийнятого страховиком рішення про відшкодування моральної шкоди, то вважає останнє таким, що відповідає положенням ст.26-1 вище вказаного спеціального Закону, та, який зокрема складає 5% страхової виплати, тобто 9049,13 х 5% = 452,47 грн., які виплачені позивачу в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У своїх запереченнях на відповідь на відзив ПрАТ «СК «Арсенал страхування» нових доводів не надав, окрім того, як звернув увагу на те, що позивач просить про стягнення з [PERSON] витрат на лікування в сумі 20892,24 грн, при цьому не враховує суму, що вже з цих підстав їй виплачена страховиком в розмірі 9049,41 грн. \~ \~ \~ \~В своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі. Посилався на те, що своєї вини в даній дорожньо-транспортній пригоді не визнає. Також вказував на наявність вини у тяжкості наслідків ДТП і самої позивачки, яка не дотрималась вимог Правил дорожнього руху та не була пристебнута ременем безпеки, а тому вважає за необхідне, при вирішенні справи також врахувати вину самої потерпілої. Також вказує на наявність договору страхування, за умовами якого страховик має здійснити всі виплати в межах страхового ліміту. В ході судового розгляду справи представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримали в повному обсязі, підтвердили доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Семенюк О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Наполягала на тому, що тяжкість тілесних ушкоджень позивача є наслідком порушення нею вимог п. 5.2 Правил дорожнього руху, адже позивач не була пристебнута ременем безпеки під час руху транспортного засобу та, що призвело до отримання нею значно серйозніших травм. Тому, вважає, що заявлені до її довірителя вимоги є необґрунтованими. Щодо стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» матеріальної шкоди не заперечувала. Представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування» проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала з доводів, викладених у письмових запереченнях страхової компанії. \~ \~ \~ \~ Зі змісту наданих письмових доказів судом встановлено таке. 23 червня 2016 р. між Страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» та [PERSON] було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6006631, який був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, зокрема 22.06.2017р, забезпечений транспортний засіб «Subaru Outback» д\\з АВ2181ВХ (а.с. 191). \~ \~ \~ \~22 червня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , який керував забезпеченим автомобілем «Subaru Outback» д\\з [NUMBER] і рухався по автомобільній дорозі М-14 сполучення «Одеса- Мелітополь-Новоазовськ» з боку м. Миколаєва у напрямку м. Херсон та водія автомобілю «ВАЗ-2107», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , у якому, як пасажир автомобілю ВАЗ, постраждала позивач [PERSON] та якій було завдано внаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я. \~ \~ \~ \~За вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді, призначено кримінальне покарання, від якого засудженого звільнено відповідно до пункту в) ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вирішено цивільні позови, в тому числі [PERSON] (а.с. 104). \~ \~ \~ \~В той же час, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19.03.2019 року вирок в частині вирішення цивільних позовів було скасовано, зокрема, посилаючись на вирішення спору без залучення страховика, з яким було укладено договір страхування наземного транспортного засобу [PERSON] та що фактично нівелює існування такого правового інституту як страхування цивільно-правової відповідальності, та в цій частині справу направлено на новий судовий розгляд (а.с. 110-114). \~ \~ \~ \~Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, Позивач звернулася до Страховика ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», яким здійснено виплату страхового відшкодування Позивачу у загальному розмірі 9501,61 грн., з яких: 9049,14 грн. витрати на лікування та 452,47 грн моральної шкоди (а.с. 176-177). \~ \~ \~ \~При цьому, страховиком прийнято як належні до відшкодування витрати з лікування всього на суму 18\~098,26 грн., без урахування витрат на пальне 1200,38 грн., через відсутність доказів про такі витрати саме з доставки та розміщення у відповідних лікарських установах, а також витрати на придбання пакетів та засобів гігієни. Посилаючись на те, що шкоди потерпілій завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, страховик здійснив виплату половини цих витрат, зокрема 9049,14 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Стосовно вини водія [PERSON] у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді, то даний факт є встановленим обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і, відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, саме в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~Стосовно відповідальності перед позивачем за шкоду, завдану даною пригодою, то позивач була пасажиром одного з двох автомобілів учасників ДТП, тобто є постраждалою внаслідок дії кількох джерел підвищеної небезпеки. За такого, в даному випадку, підлягають застосуванню норми ст.ст.1178, 1188 ЦК України. \~ \~ \~ \~Як вказує відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», то в даному випадку мають бути застосовані положення ч.2 ст.1188 ЦК України, які передбачають наступне: якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. \~ \~ \~ \~В той же час, суд вважає, що норми Закону не можуть трактуватися окремими уривками, а мають бути проаналізовані в їх взаємному зв`язку. \~ \~ \~ \~Так, частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено що, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Дана норма закону є спеціальною, у порівнянні зі ст.1166 ЦК України, та передбачає особливі підстави відповідальності як за наявності вини, так і за її відсутності, оскільки пов`язане з ризиками використання джерела підвищеної небезпеки. В той же час, з системного аналізу положень частини першої та частини другої ст.1188 ЦК України слідує, що у разі відшкодування витрат потерпілій третій особі власником джерела підвищеної небезпеки, який не є винним у завданні такої шкоди, дані витрати автоматично переходять в розряд шкоди, яку цей власник поніс з вини іншої особи винної у ДТП, то, в такому випадку, підлягають застосуванню норми п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України. Враховуючи наведене, а також з аналізу положень ч.1 ст.1187 ЦК України, яка передбачає відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, та його право на регресне відшкодування (ст.1191 ЦК України), як то наприклад право власника джерела підвищеної небезпеки на відшкодування від працівника, винного у завданні такої шкоди; право страховика, який виплатив страхове відшкодування на повернення цих сум від винної особи (ст.993 ЦК України, п.38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), суд виходить з того, що положення частини 2 ст.1188 ЦК України можуть застосовуватись за наявності таких сукупних обставин: потерпілим є третя особа; шкода завдана потерпілому внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки та не встановлена вина жодної з осіб, які завдали такої шкоди. В тому ж випадку, коли доведена вина завдавача такої шкоди, відповідальність за таку шкоду не може бути покладена на іншу особу, вина якої у завданні такої шкоди відсутня. За такого, суд не вбачає підстав покладення відповідальності за завдані позивачу [PERSON] матеріальні збитки та моральну шкоду на водія\~ автомобілю «ВАЗ-2107» р.н. [NUMBER] , тобто [PERSON] . \~ \~ \~ \~З урахуванням\~положень ст.979,\~ст.1194\~ЦК України,\~роз`яснень,\~які надані Великою Палатою Верховного Суду у її постанові від 4 липня 2018 року (справа \~755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~порядку (п.35). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (п.73.) Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.74). За наведеного вище, саме страховик ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» має відшкодувати шкоду [PERSON] в межах суми ліміту страхового відшкодування, та що відповідно до Полісу №АК/6006631(договору страхування) становить 200\~000 грн. на одну особу за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю і 100\~000 грн. заподіяну майну (а.с. 191). Стосовно матеріальних витрат позивача, то вирішуючи питання про їх відшкодування, суд вважає обґрунтованими доводи страховика про застосування до даних правовідносин положень ст.ст.22-25 ЗУ Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, між сторонами виник спір як з суми витрат, що пов`язані із лікуванням, так і з суми шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої. Стосовно лікування, позивач наполягає на здійсненні нею витрат в розмірі 20892,24 грн. \~Статтею 24 Закону №1961-IV\~передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. В той же час, з наданих позивачем документів, зокрема якості копій (а.с. 61,63), неможливо достеменно встановити здійснені витрати саме пов`язані з лікуванням. Однак з відзиву ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на позовну заяву (а.с. 170) слідує, що страховиком встановлено за наданими позивачем документами витрати, пов`язані з лікуванням на суму 18098,26 грн., проте сплачено половину цих витрат, з доводів страховика, про які зазначено вище, зокрема його помилкового застосування положень ч.2 ст.1188 ЦК України. При цьому вказані витрати були предметом дослідження лікаря-експерта від 29.05.2019 року (а.с. 175) та з урахуванням якого страховик, не прийняв до уваги документи на витрати позивача з придбання пального, через відсутність доказів, що такі витрати пов`язані саме з доставкою, розміщенням, лікуванням, діагностикою потерпілого для лікування, а також не прийняв до уваги витрати з придбання пакетів, підгузків, пеленок, мийних засобів, як такі, що не пов`язані з лікуванням, та такі доводи суд знаходить слушними. За наведеного вище, з урахуванням вже здійсненої позивачу страховиком виплати з лікування в розмірі 9049,14 грн., та визнаної страховиком загальної суми витрат на лікування (18098,26грн.) суд вважає, що різниця між даними сумами має бути стягнута зі страховика заподіювача шкоди ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» в сумі 9049,13 грн., що також не виходить за межі ліміту страхової виплати. Стосовно шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої, суд знаходить слушним посилання страховика на положення ст.25 Закону №1961-IV та з огляду на те, що позивач просить про стягнення даної шкоди також зі страховика, а суми, що не вистачає для відшкодування за лімітом з відповідача [PERSON] . Стаття 2\~вказаного Закону\~передбачає,\~що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України\~"Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Так, за даною нормою (ст.25 Закону №1961-IV), у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: зокрема для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно (а.с. 103), - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Виходячи з аналізу частини першої та другої ст. 25 вказаного Закону, розрахункові періоди у частині першій визначаються роками, у частині другій - повні місяці. Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої\~наказом МОЗ України від 13.11.2001р. № 455\~(далі\~Інструкція №455), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності (п.1.1). Відповідно до п.2.1 п.2 вказаної Інструкції, у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях. Згідно наданих позивачем доказів (листів непрацездатності), остання перебувала на лікуванні та була непрацездатною у наступні періоди (а.с. 11-14, 23-24, 81-84, 97, 98-99): 22.06.2017 року по 10.07.20.17 року продовжує хворіти (а.с.97); 11.07.2017 року по 15.08.2017 року продовжує хворіти (а.с. 11); 16.08.2017 року по 04.09.2017 року продовжує хворіти (а.с.12); 05.09.2017 року по 15.09.2017 року продовжує хворіти (а.с.13); 16.09.2017 року по 13.10.2017 року, 14.10.2017 стати до роботи (а.с. 14); 25.05.2018 по 05.06.2018 року продовжує хворіти (а.с. 23); 06.06.2018 року по 25.06.2018 року, 26.06.2018 стати до роботи (а.с. 24); 05.12.2018 року по 13.12.2018 року, 14.12.2018 стати до роботи (а.с.98), потребувала лікування у зв`язку з наслідками ЧМТ (а.с. 99). Виходячи з положень ст.25 Закону №1961-IV та даних щодо періоду непрацездатності позивача, у даному випадку підлягають застосуванню саме положення частини другої вказаної статті, при цьому повні місяці непрацездатності позивача становлять 5 місяців. За даними Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області у році, що передував настанню страхового випадку (тобто 2016 р) позивачка мала річний дохід 480\~000 грн., тобто 40\~000 грн. на місяць (а.с. 100). Доказів щодо доходу у фактичний термін непрацездатності суду не надано. В той же час, з урахуванням положень частини другої ст. 25 Закону №1961-IV, відшкодуванню позивачу підлягає різниця між доходом, який нею отримано протягом фактичного терміну непрацездатності та середньомісячним доходом з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній рік. За наведеного вище, суд позбавлений можливості визначити розмір відшкодування за вказаний період, адже позивачем не надано докази щодо її доходу протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування в зазначеному статусі (тобто у період непрацездатності), а тому у цій частині вимоги позивача не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, то для страховика розмір такого відшкодування обмежений вимогами ст.26-1 Закону та становить 5% від матеріальної шкоди. В той же час, такі обмеження існують лише для страхових виплат морального відшкодування, та ні в якому разі не можуть бути критерієм визначення розміру морального відшкодування за шкоду, завдану потерпілій, що також слідує з положень ч.4 ст. 23 ЦК України, якою передбачається наступне: моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право потерпілої на відшкодування моральної шкоди також презюмується положеннями ст.ст.1167, 1168 ЦК України. При визначенні розміру такого відшкодування суд виходить з критеріїв, визначених ч.2 ст. 23 ЦК України, а також із загальних засад цивільного процесуального закону, який передбачає справедливе вирішення справи (ст.2 ЦПК), положень Основного Закону України, за яким людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3 Конституції України). Приймаючи до уваги перенесені позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, її моральних страждань, викликаних безпомічністю через спричинені травми, неможливості вести повноцінне життя у період непрацездатності, приділити належну увагу та турботу своїм неповнолітнім дітям (а.с. 101-102), переживанням через поведінку відповідача, винного у таких стражданнях потерпілої, який ухилився від надання будь-якої допомоги, в тому числі матеріальної, суд, з урахуванням критеріїв справедливості та співмірності вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування позивачу в розмірі 200\~000 грн. При цьому, з урахуванням положень ст.26-1 №1961-IV та ст. 1194 ЦК України, різницю між визначеною до відшкодування моральною шкодою та страховою виплатою, слід стягнути з відповідача [PERSON] . З урахуванням належної до стягнення зі страхової компанії суми матеріального відшкодування на лікування, а також вже виплаченої суми морального відшкодування, з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивача належить стягнути у відшкодування моральної шкоди 452 грн. 47 коп. Інша сума морального відшкодування підлягає стягненню з [PERSON] в розмірі 199\~095 грн. 06 коп. (зокрема: 200\~000 грн. 452,47 грн., вже сплачені страховиком та 452, 47 грн., що стягнуті зі страховика за даним рішенням). Стосовно доводів представника відповідача [PERSON] про порушення позивачем правил дорожнього руху (не була пристебнута ременем безпеки), що зумовило збільшення завданих їй тілесних ушкоджень під час ДТП, то за положеннями частини 2 ст.1193 ЦК України підставою для зменшення відшкодування може бути саме груба необережність потерпілого. За п.5.2 б) ПДР, пасажир має бути пристебнутим, якщо автомобіль обладнано ременем безпеки, чи не має інвалідності, що за фізіологічною особливістю заважає таким діям. Оскільки відповідач обґрунтовує свої заперечення певними доводами, то доказування щодо цього покладається саме на нього (ст.ст.76,77,81 ЦПК України). В той же час, стороною відповідача не надано доказів стосовно того, що комплектація автомобілю ВАЗ 2107 передбачає наявність пасків безпеки на задніх сидіннях конструкцією даного авто та про їх наявність у даному автомобілі. Окрім того, з аналізу п. 5.2 б) ПДР передбачаються виключення з вимог до використання пасків безпеки (відсутність такого обладнання, тощо). За такого, суд вважає, що недотримання даної вимоги не може вважатися грубою необережністю потерпілого та розцінює таку позицію як намагання відповідача [PERSON] перекласти на потерпілу вину з тяжкості наслідків, що настали внаслідок порушення відповідачем [PERSON] правил керування транспортним засобом. Щодо посилань про обмеження можливості відповідача [PERSON] та її як представника подавати докази, зокрема можливого висновку експерта щодо комплексної судової інженерно-технічної експертизи стосовно механізму зіткнення транспортних засобів та отримання тілесних ушкоджень потерпілою [PERSON] , то неподання таких доказів є наслідком дій самого відповідача та його представника, які не скористалися своїм процесуальним правом щодо подання доказів або повідомити про неможливість з об`єктивних причин подати доказ у визначений процесуальним законом строк та з приводу чого письмово розв`язане клопотання в судовому засіданні 16.12.2019 року (а.с.56 т.2). Так, суд зауважив, що відповідач мав можливість замовлення такого експертного дослідження більш як два роки, протягом яких триває спір щодо відшкодування вище вказаної шкоди. Окрім того, таке клопотання заявлене після завершення підготовчого провадження у справі, яке відбулось за участю представника відповідача [PERSON] та під час якого від відповідача та його представника не надходило клопотань щодо подання додаткових доказів, навпаки представник відповідача послалася на відсутність таких та про можливість призначення справи до судового розгляду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Такі гарантії передбачені нормами цивільного процесуального закону і були забезпечені судом, зокрема надано гарантовані строки на подання відзиву та доказів, проведено підготовче судове засідання за участю сторін (їх представників), з`ясовано всі питання, визначені ст. 197 ЦПК України і лише після цього вирішено про призначення справи до судового розгляду. Обмеження щодо строків подання доказів, також є гарантією забезпечення своєчасності розгляду та вирішення цивільної справи (ст.2 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), та, в тому числі, забезпечує рівність прав сторін, зокрема і позивача, яка вправі розраховувати на недопущення зловживання іншою стороною своїми процесуальними правами та зволікань в розгляді її справи. За наведеного, суд вважає, що представник відповідача [PERSON] безпідставно посилається на обмеження можливості в наданні доказів. Стосовно вимог про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, то відповідно до частини 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У даному випадку правнича допомога полягала у сприянні позивачу у здійсненні нею права на захист, яку здійснювала адвокат Гудима Т.А. на підставі договорів №14 від 04.07.2017 року та №11 від 25.04.2019 року (а.с. 117-118). Оскільки даний спір було порушено ще в межах кримінального провадження відносно [PERSON] та нині окремий розгляд даної справи обумовлений обставинами, про які вказано вище, то суд вважає належними докази стосовно правової допомоги, наданої, в тому числі за умовами договору від 04.07.2017 року. На підтвердження витрат з правової допомоги, позивачем було надано суду акти виконаних робіт, з яких слідує про наступні виконані роботи та їх вартість: -у травні 2019 року складання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином 2400 грн.; подання адвокатського запиту до центру первинної медико-соціальної допомоги №7 450 грн.; складання вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» - 1500 грн.; -у листопаді 2017 року подання адвокатського запиту до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» - 300 грн.; -у березні 2019 року складання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.10.2018 року 3500 грн.; -у квітні 2019 року подання адвокатського запиту до Міської лікарні швидкої допомоги 450 грн.; подання адвокатського запиту до Міської лікарні №5 450 грн. На підтвердження оплати виконаної адвокатом роботи позивачем надано відповідні квитанції на суму 9050 грн. (а.с. 123). З урахуванням заявлених та частково задоволених позовних вимог, суд вважає необхідним пропорційне стягнення цих витрат з відповідачів в межах задоволених позовних вимог, зокрема з заявлених вимог задоволено з матеріальних 4,25 %, з моральних 6,66 %, всього 10,91 %. Тобто з 9050 грн. підлягає відшкодуванню 987, 35 грн. (9050 х 10,91% = 987, 35 грн.) З загальної суми задоволених вимог (зокрема 208\~596,66 грн.), 95,44 % стягнуто з [PERSON] , інші з - ПрАТ «СК «Арсенал страхування»», тобто з [PERSON] на відшкодування правничої допомоги підлягає стягненню 942, 32 грн. (987,35 грн. х 95,44 % = 942,32 грн.), з ПрАТ «СК «Арсенал страхування»» - 45, 03 грн. (987,35 грн. 942, 32 грн.). Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач при зверненні до суду із цим позовом звільнена від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то суд вважає необхідним стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. При цьому, щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, судовий збір належить стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування»», оскільки в цій частині позовні вимоги частково задоволено лише щодо цього відповідача та складають 90, 52 грн. (2130 грн. судового збору, що мали бути сплачені за цими вимогами х 9049, 13 грн. задоволених вимог : 212947,14 грн. заявлених вимог). За вимогами про стягнення моральної шкоди, судовий збір за задоволеними вимогами становить 2993,21 грн. ( 44994 грн. судового збору, що мали бути сплачені при зверненні до суду х 199547,53 грн. задоволених : 2999602,75 грн. заявлених до стягнення). З них з [PERSON] слід стягнути 2856,71 грн. (2993,21 грн. х 95,44 %), інша сума з ПрАТ «СК «Арсенал страхування»»- 136, 50 грн.

Outcome: partial