Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

27 квітня 2017 року [PERSON] пред"явив зазначений позов, який обґрунтував наступним. Позивач вказав, що з 1994 року по 1996 рік працював у КСП "Рассвет". У липні 2016 року отримав відомості про включення його до списку-додатку до Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Рассвет" і отримання права на земельну частку (пай) площею 6,9 умовних кадастрових гектарів в межах території Снігурівської міської ради. У заяві, поданій 30 травня 2017 року, [PERSON] просив, з наведених обставин, виділити належну йому земельну частку (пай) в натурі на місцевості. У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав. Представник Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області заявила про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності. Снігурівська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, у поданих письмових запереченнях вказали, що вважають себе неналежними відповідачами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що 20 жовтня 1995 року колективне сільськогосподарське підприємство "Рассвет" отримало державний акт на право колективної власності на землю відповідно до рішення Снігурівської міської ради від 26 липня 1995 року. Згідно додатку 1 до державного акта, [PERSON] було включено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства за №261. Відповідно до п.2 Указу Президента України Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7, передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Отже, позивач набув права на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві "Рассвет". Згідно архівної довідки Об"єднаного трудового архіву міської, сільських рад Снігурівського району від 12.06.2017 року, [PERSON] за наказом №12 від 18 січня 1994 року і з вказаної дати був прийнятий на роботу до КСП "Рассвет" в якості слюсаря МТК. Дані про звільнення у архіві відсутні, оскільки книги наказів за 1995-1996 роки на зберігання не передавалися. 01 квітня 1996 року за рішенням загальних зборів робітників та службовців КСП "Рассвет" (протокол №8) [PERSON] було виключено з членів КСП "Рассвет" як звільненого з роботи. Згідно довідки начальника відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області від 18 липня 2016 року вих.№Д-21/0-24/19-16 [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні КСП "Рассвет" не отримував. Розмір земельної частки (паю) складає 6,9 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) становить 26673грн., без урахування коефіцієнтів індексації (а.с.6). При цьому, представник відповідача заявила про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. За вказаною обставиною суд зазначає наступне. У ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, що відповідає змісту ч.4 ст.267 ЦК України, про що було подано письмову заяву. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Представник позивача, в порядку ч.5 ст.267 ЦК України, просив суд визнати поважними причини пропущення позовної давності, такими вказав засудження [PERSON] за вчинення злочину до тривалого строку позбавлення волі. Згідно вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 1997 року\~ [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину за ст.86-1, ч.2 ст.140 КК України і призначено покарання з застосуванням ст.42 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років шість місяців, міра покарання рахується з 23 січня 1997 року. По довідці Голопристанської ВК №7 Херсонської області від 12 липня 2002 року, позивач звільнився з місць позбавлення волі 12 липня 2002 року згідно постанови Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2002 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк два роки сім місяців сім днів. Як визначається у правовій позиції ВСУ у справі за №6-2469цс16, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня\~ 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином, про порушення свого права у разі відмови видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) позивач міг довідатися і у разі потреби звернутися з позовними вимогами до суду у період з листопада 1995 року по 23 січня 1997 року, або ж після липня 2002 року, коли він звільнився з місць позбавлення волі. При цьому, позовні вимоги заявлені [PERSON] у квітні 2017 року, більше ніж як за п"ятнадцять років. Твердження позивача про те, що йому не було відомо про включення до списку додатку до державного акта на право колективної власності по КСП"Рассвет" на увагу не заслуговують за вищенаведеного. Інших поважних причин пропущення строку позовної давності представник позивача не навів. На зворот, представник відповідача довела, що інформацію про порушення позивач міг отримати раніше, оскільки проживав у місцевості знаходження КСП "Рассвет", із його членів був виключений у 1996 році, затриманий за вчинення злочину і у подальшому засуджений до позбавлення волі ще за рік, з місць позбавлення волі звільнився у 2002 році і мав доступ до отримання необхідної інформації. На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову позові за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed