Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ліквідаційної комісії з ліквідації виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси, третя особа: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання частково недійсним рішення органу приватизації, визнання частково недійним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності, посилаючись на те, що вона є донькою відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. З моменту свого народження мешкала у квартирі [ADDRESS], що підтверджується Актом від 24.03.2012 року. Вказана квартира була отримана на умовах найму її дідом [PERSON] в 1970 році, що підтверджується поквартирною карткою. Під час отримання паспорту 17.02.2012 року та проставляння відмітки про реєстрацію, їй стало відомо, що вона зареєстрована в спірній квартирі не з моменту народження, а лише з 23.12.2009 року. Зі слів відповідачки [PERSON] їй стало відомо, що вона її не реєструвала у квартирі та приватизувала квартиру виключно на себе в 2005 році, так як цього вимагав від неї банк для отримання кредиту. В цей же час їй стало відомо, що відповідно до рішення органу приватизації Соснівського районного виконавчого комітету № 99 від 03.03.2005 року, відповідачка [PERSON] приватизувала на себе особисто спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності на квартиру серія ЯЯЯ № 164003 від 03.03.2005 року, за змістом якого вона є єдиним власником квартири [ADDRESS], загальною площею 62.2 кв.м. Відповідачка [PERSON] і на даний час є єдиним власником спірної квартири, що підтверджується Довідкою КП «ЧООБТІ» № 2487с від 05.04.2013 року. Позивачка вважає, що діями відповідачки [PERSON] під час приватизації спірної квартири лише на себе, було порушене її право на отримання у власність частини квартири. За таких обставин, просить суд визнати частково недійсним наказ департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради № 99 від 03.03.2005 року, в частині приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], серія ЯЯЯ № 164003 від 03.03. 2005 року, видане органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету на ім'я [PERSON]; визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] та залишити у власності [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що на момент приватизації спірної квартири позивачка була малолітньою особою, тому вона не мала повної цивільної дієздатності, оскільки відповідно до ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), отже відповідачка [PERSON], як мати позивачки та її законний представник, повинна була надавати згоду та приватизувати спірну квартиру і в інтересах позивачки. Таким чином, неправомірні дії відповідачки, що виразились у нездійсненні реєстрації позивачки у спірній квартирі, не взятті довідки про склад сім»ї де була зазначена і [PERSON] та передачі її до органу приватизації разом із заявою, мали наслідком те, що органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету прийнято рішення (наказ) № 99 від 03.03.2005 року щодо приватизації відповідачкою [PERSON] квартири [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на квартиру серія ЯЯЯ № 164003 виключно на ім.»я [PERSON], чим порушив вимоги ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що позивачка [PERSON] є її донькою і була зареєстрована в спірній квартирі з моменту народження. Однак, коли звернулася до банку для отримання кредиту, то банк висунув умови, щоб квартира була приватизована лише на неї, тобто без врахування інтересів малолітньої дитини. Оскільки їй дуже потрібен був кредит, то вона виконала умови банку та виписала [PERSON] зі спірної квартири, приватизувавши її лише на себе. Представник Черкаської міської ради Луговський О.С. в судовому засіданні пояснив, що документи, які подала відповідачка [PERSON] для прийняття рішення про приватизацію житла, містили інформацію про те, що в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована лише [PERSON], тому рішення органу приватизації Соснівського районного виконавчого комітету № 99 від 03.03.2005 року було прийнято лише стосовно зареєстрованої особи, тобто [PERSON] З цих підстав вважає зазначене рішення законним. Однак, враховуючи обставини викладені в позовній заяві, пояснення сторін та надані в обґрунтування позову докази, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду на підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), де мешкають два і більше наймачів, державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Судом достеменно встановлено, що на момент приватизації спірної квартири позивачка [PERSON] була малолітньою особою, тому не мала повної цивільної дієздатності, оскільки відповідно до ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), отже, відповідачка [PERSON], як її мама та законний представник, повинна була надавати згоду та приватизувати спірну квартиру і в її інтересах. Відповідно до ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Майнові спори в порядку цивільного судочинства, крім спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій, вирішення яких згідно з п.п.1,3 ч.1 ст.17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів. Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду, позивачка оспорює дотримання закону відповідачкою та прав малолітньої особи при передачі їй в порядку приватизації у власність квартири. Тому у даному випадку спір не є публічно-правовим, пов'язаним з реалізацією повноважень органу місцевого самоврядування, і не обмежується лише оскарженням рішення міської ради, а випливає з реалізації права на набуття права власності на житлове приміщення, тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування у випадку суперечності його актам цивільного законодавства і порушення цивільних прав та інтересів (п.2 ст.16, ст.21 ЦК України). Згідно з до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Як встановлено в ході судового розгляду, з моменту народження, на момент приватизації і по теперішній час позивачка [PERSON] мешкає разом із відповідачкою [PERSON] у спірній квартирі. Дані обставини підтверджуються довідкою зі школи № 514 від 25.12.2013 року згідно якої [PERSON], навчалася в школі, що поблизу спірної квартири, копією медичної картки позивачки [PERSON], згідно якої позивачка зареєстрована в квартирі [ADDRESS], з моменту народження, довідкою з КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради № 1256 від 02.04.2013 року та роздруківок, згідно яких підтверджуються обставини викладені в позовній заяві про нарахування оплати на двох осіб. Відповідно до чинного на момент приватизації спірної квартири «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72 (надалі - «Положення»), зокрема п. 18, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви. Форма заяви викладена у додатку 2 до Положення, згідно якого заява підписується наймачем та повнолітніми членами його сім»ї, а їх підписи засвідчує керівник підприємства по обслуговуванню житла. За змістом пунктів 20-21 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім»ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім»ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Пунктом 23 зазначеного Положення передбачено, що оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім»ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Норма цієї статті ЦК України встановлює, що позивачем про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Оскільки позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] як сім'я постійно мешкали на час приватизації і мешкають по даний час в квартирі [ADDRESS], то вказана квартира повинна належати їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному. Згідно з приписами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Пунктами 1 та 10 ч. 2 ст. 16 ЦК передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такі способи, як визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved