Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

До Красноградського районного суду надійшла позовна заява ПрАТ "Харківенергозбут" до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставку електричної енергії у сумі 3313,42 грн. та судового збору в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі укладеного з [PERSON] договору про постачання електричної енергії, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.01.2019 по 14.08.2020 було спожито електричну енергію та виникла заборгованість в сумі 3313,42 грн. Позивачу стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] , за життя склав заповіт на ім`я [PERSON] . Відповідач [PERSON] спадщину прийняв, але не здійснив дії щодо укладення договору розподілу, не надав правовстановлюючі документи та свої персональні дані ПрАТ "Харківенергозбут". За період 01.01.2019 року до 31.09.2020 року було проведено нарахування за спожиту електричну енергю у сумі 4752,66 грн. та сплачено 1439,34 грн., заборгованість склала 3313,42 грн. Посилаючись на наведені обставини, ПрАТ "Харківенергозбут" просило суд стягнути на їх користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 3313,42 грн. за спожиту електричну енергію та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, крім того в письмовій заяві клопотала про слухання справи за її відсутності. Відповідач в судовому засідання заперечував проти позовних вимог та повідомив, що за життя його дядько [PERSON] склав заповіт яким заповів йому все своє майно. Після звернення до нотаріуса [PERSON] дізнався, що відсутнє будь-яке майно для спадкування. Будинок в с.Берестовеньки Красноградського району не належав його померлому дядьку, після його смерті там мешкали інші особи, які використовували електроенергію. Він не успадкував майно як спадкоємець після смерті [PERSON] через те, що ніяке майно на праві власності спадкодавцю не належало, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Третя особа напрвила заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2012 року між [PERSON] та АТ "Харківобленерго" укладено Договір № 4884 про користування електричною енергією, на підставі якого відповідачу відкрито особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] . Встановлено також, що [PERSON] помер [INFO] , відомостей про те, що він був власником будинку за адресою: [ADDRESS] або будь-якого іншого майна суду не надано. ПрАТ "Харківенергозбут", звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , просили стягнути з нього заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01.01.2019 по 14.08.2020, оскільки він є спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] . Згідно зістаттею 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу. Також визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, серед яких споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України "Про ринок електричної енергії", "Правилами роздрібного ринку електричної енергії", затвердженими постановою Національної комісії від 14.03.2018 року №312. Відповідно до п.5.5.5ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами по справі не виникли договірні відносини, враховуючи, що споживання електричної енергії може відбуватися на підставі договору, укладеного з енергопостачальником лише власником або наймачем об`єкта споживача. Саме на власника або наймача об`єкта споживача покладено обов`язок звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, у тому числі і у випадку набуття ним права власності чи права користування об`єктом споживача, уже підключеним до електропостачання попереднім власником чи наймачем. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 654/3093/16-ц, провадження № 61-18581св18). Отже, саме власник або наймач, що перебуває у договірних правовідносинах із енергопостачальником, несе обов`язок з оплати за спожиту електричну енергію. При цьому, споживач електричної енергії, зобов`язаний сплатити вартість спожитої ним енергії, якщо він фактично користувався нею. Відсутність письмово оформленого договору не позбавляє обов`язку оплатити надані йому послуги. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (касаційне провадження № 14-280цс 18) та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. З матеріалів справи вбачається, що є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник якого не встановлений. Доказів, що [PERSON] як спадкоємець [PERSON] успадкував будь-яке майно, що перебувало в його власності та як новий власник житлового будинку укладав договір з позивачем про постачання електричної енергії матеріали справи не містять. Разом з тим, матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем електричної енергії, яка постачається до будинку за адресою [ADDRESS] . У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа № 759/3515/19, провадження № 61-6701св20) зазначено, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина другастатті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки;2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави;3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Згідно з частиною другою статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). Завданнями підготовчого провадження є остаточне визнання предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу (пункт 1 частини першої статті 189 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Суд позбавлений можливості з`ясувати, хто був споживачем електричної енергії у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , хто сплачував за спожиту електричну енергію з 01.01.2019 до 31.09.2020, а тому дійшов висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. З огляду на зазначене, позов ПрАТ "Харківенергозбут" до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставку електричної енергії у сумі 3313,42 грн., та судового збору в сумі 2102,00 грн. слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed