Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

07 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "Крючове рішення", в якій позивач просить розірвати договір оренди квартири № 914 укладений 13.09.2012 року з відповідачем та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. На підставі договору оренди квартири № 914 від 13 вересня 2012 року, ТОВ "Ключове рішення" надало в оренду відповідачу квартиру [ADDRESS]. Після отримання позивачем права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у ньому [PERSON] Позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останній вказані вимоги не виконав, у зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлялась через оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я", проте до суду не з'явилась, про причину не явки суду не повідомила. Суд, у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, вважає відповідача повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За статтею 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, квартира [ADDRESS], належить на праві власності ТОВ "Ключове рішення", на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 1224. Дана обставина підтверджена витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно № 25628457 від 19.03.2010 року (а.с. 47). 13 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] було укладено договір оренди квартири № 914. Відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу в оренду квартиру [ADDRESS], для проживання (а.с. 3-5). Відповідно до п. 1.1. договору оренди, в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується прийняти у тимчасове користування (оренду) квартиру, за плату та на обумовлений строк, для проживання. Як вбачається з п. 7.1. вказаного договору, він укладається на строк по 05 вересня 2013 року. У разі, якщо не пізніше 3 місяців до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору. Згідно п. 2.2. договору оренди квартири, орендна плата складає 500,00 грн. за перший місяць оренди, розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1. За п. п. 2.3.-2.4. договору, орендар зобов'язалась самостійно вносити платежі за користування наданим в оренду майном. Пунктом 4.2 договору оренди № 914 від 13 вересня 2012 року передбачений обов'язок орендаря в тому числі безперешкодно допускати орендодавця до об'єкта нерухомості, що орендується, з метою перевірки її використання у відповідності до договору. Згідно п. 6.7, у випадку порушення орендарем зобов'язань, передбачених п. 4.2 цього договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір з моменту направлення письмового повідомлення про це орендаря. У разі повної або часткової несплати платежів у розмірі більш ніж 50% від заборгованості передбаченої п.п. 2.2., 2.3. договору, та якщо такі порушення тривають більш ніж 30 днів, орендар зобов'язаний на протязі 5 днів звільнити орендований об'єкт нерухомості у добровільному порядку. Я вбачається з матеріалів справи, відповідачем умови договору належним чином не викувались, згідно договору оренди станом на 29.01.2015 року виникла заборгованість, що становить 18303,30 грн., яка відповідачем не сплачена, приміщення не звільнено. 03 липня 2014 року позивачем ТОВ "Ключове рішення" на адресу мешкання відповідача було надіслано повідомлення-вимога добровільно звільнити приміщення за адресою: [ADDRESS], протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 6). Вказане повідомлення було отримано особисто [PERSON] - 15 липня 2014 року (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 810 та ч. 1 ст. 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла сторона - власник житла (наймодавець) передає другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Договір найму може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. На підставі ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали в помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого жила. Судом встановлено, що позивачу на законних підставах на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи, але відповідач в добровільному порядку не бажає звільнити спірну квартиру та знятися з реєстраційного обліку. Таким чином, відповідач порушує права позивача як власника квартири, так як позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, з урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається, ТОВ "Ключове рішення" звернулось до суду з двома вимогами про розірвання договору оренди та виселення відповідача з квартири. При цьому в матеріалах справи містяться підтвердження про зарахування грошових коштів на суму 243,60 грн. та 121,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 121,80 грн., оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду у повному обсязі він не був сплачений за другою вимогою немайнового характеру, тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved