Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому із врахуванням змінених позовних вимог просить ухвалити рішення, яким: зобовязати відповідачів [PERSON]В, та [PERSON] не чинити йому перешкоди у відновленні меж земельної ділянки по вулиці Лесі Українки, 9 в місті Монастириська шляхом встановлення огорожі; стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесені ним судові витрати по справі, а саме: 673 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу; зобовязати відповідачів знести тимчасову будівлю, яка знаходиться на лінії розмежування; будинок с/г призначення перенести на відстань 1 м. від лінії розмежування або встановити суцільну металеву огорожу від краю житлового будинку до кінця с/г будинку; відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Лесі Українки, 9, м.Монастириська Тернопільської області, а також земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, площею 0,10 га кадастровий номер 6124210100020010648, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №061027, виданого Монастириською міською радою на підставі рішення сесії Монастириської міської ради від 29.06.2010 року № 928/2. Суміжними землекористувачами по відношенні до земельної ділянки позивача є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проживають [INFO]. Протягом тривалого періоду часу, позивач [PERSON] намагається встановити межові знаки та огорожу між спірними земельними ділянками у відповідності до меж, встановлених Державним актом, однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять йому перешкоди у встановленні межових знаків та огорожі. Зокрема, одного разу відповідач [PERSON] побив позивача, коли останній намагався встановити межові знаки між земельними ділянками. З цього приводу позивач звертався у поліцію. Також, позивач [PERSON] звертався із відповідним зверненням до Монастириської міської ради. Відповідно до [PERSON] від 17.09.2015 року, комісією Монастириської міської ради позивачу було рекомендовано звернутися у ліцензовану землевпорядну організацію для встановлення меж земельних ділянок в натурі. 08.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся у землевпорядну організацію - ПП «Землі Придністровя» з метою проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки в місті Монастириська по вул. Лесі Українки, 9, для подальшого встановлення меж земельних ділянок в натурі. 08.10.2015 року, за участю позивача, представника виконавця робіт ПП «Землі Придністровя» [PERSON] та представника Монастириської міської ради [PERSON], було складено [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого було встановлено в натурі (на місцевості) межовий знак між земельними ділянками позивача та відповідачів. Після цього, позивач мав намір встановити по цьому межовому знаку огорожу, яка б відділяла його земельну ділянку від земельної ділянки відповідачів. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] встановлений позивачем [PERSON] межовий знак викинули і продовжують чинити останньому перешкоди у встановленні огорожі між земельними ділянками. Також зазначає, що стічні води з будинку сільськогосподарського призначення відповідачів, стікають на його земельну ділянку, у звязку з чим позивачу спричинено майнову шкоду на суму 5000 грн. У звязку з наведеним позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у відновленні меж земельної ділянки по вулиці Лесі Українки, 9 в місті Монастириська, Тернопільської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказавши, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять йому перешкоди у встановленні огорожі між земельними ділянками. Крім того, вказав, що розміщення житлового будинку та господарських споруд відповідачів [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам архітектурно-будівельних норм та генплану забудови земельної ділянки, внаслідок чого йому заподіяно майнову шкоду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Зокрема, зазначили, що 17.09.2015 року, комісія Монастириської міської ради порекомендувала позивачу [PERSON] звернутися в ліцензовану землевпорядну організацією для виносу меж земельної ділянки в натурі, у зв'язку з тим, що земельна ділянка знаходиться у приватній власності. Згідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 08.10.2015 року власниками/користувачамн суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж заявлено не було. При цьому, після подання позивачем [PERSON] позовної заяви, 15.06.2017 року був складений акт встановлення межових знаків між [PERSON] та представником ПП «Землі Придністровя» [PERSON] Відповідно до цього акту, межові знаки пред'явлені та передані на зберігання [PERSON] Даний акт встановлення межових знаків був підписаний власником/користувачем - [PERSON], виконавцем робіт - [PERSON] та власникими/користувачами суміжних земельних ділянок [PERSON] Відповідно до вищевказаного акту встановлення межових знаків від 15 червня 2017 року, було встановлено межі земельної ділянки відповідачів, по вул.Л.Українки №7 у м.Монастириська. Власник суміжної земельної ділянки - [PERSON], жодних претензій не заявив та погодився із вказаними межами, тому представник відповідачів [PERSON] вважає, що предмет спору відсутній. Стосовно відновлення меж земельної ділянки шляхом встановлення огорожі, представник відповідачів зазначив, що огорожу позивач [PERSON] має намір встановити на земельній ділянці, яка належить відповідачам [PERSON] та [PERSON], тому, відповідачі забороняли позивачу здійснювати дії по встановленню огорожі. Крім того, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що майбутня огорожа має бути розташована на земельній ділянці, яка належить саме [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №061027, від 10.11.2010 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1000 га, кадастровий номер 6124210100:02:001:0648, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул.Л.Українки, 9, м.Монастириська Тернопільської області. Також, відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №061029, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.1757 га, кадастровий номер 6124210100:03:001:0576, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул.Л.Українки, 9, м.Монастириська Тернопільської області. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90799056 від 29.06.2017 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6124210100:02:001:0960, що розташована за адресою вул.[PERSON] (Піонерська), 7, м.Монастириська Тернопільської області. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями від 15.04.2005 року, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул.Лесі Українки, 7, м.Монастириська Тернопільської області. Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є власниками суміжних земельних ділянок. Також судом встановлено, що згідно рішення шістнадцятої сесії, сьомого скликання, Монастириської міської ради №392 від 23.12.2016 року, «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) , відповідачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) площею 0,07 га по вул.Л.Українки, 7, в м.Монастириська Тернопільської області та для ведення особистого селянського господарства площею 0,05 га в урочищі «[PERSON] лозами» в м.Монастириська Тернопільської області та площею 0,06 га в урочищі «За китаєм» в м.Монастириська. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) в м.Монастириська, вул.Лесі Українки, 7, для ведення особистого селянського господарства, складеного ПП «Землі Придністровя», 26.04.2017 року складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а 15.06.2017\~року було\~складено акт\~встановлення межових\~знаків між\~[PERSON]\~та представником\~ПП «Землі\~Придністровя» [PERSON]\~Відповідно до\~цього акту,\~межові знаки\~пред'явлені\~та передані\~на зберігання\~[PERSON].\~Даний акт\~встановлення межових\~знаків був\~підписаний власником/користувачем\~-\~[PERSON],\~виконавцем робіт\~-\~[PERSON]\~та власники/користувачі\~суміжних земельних\~ділянок \~[PERSON] Згідно вказаного акту, власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Монастириської міської ради № 559 від 20 червня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), Монастириська міська рада: затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за кадастровим номером 6124210100020010960 в м.Монастириська по вул.Л.Українки,7, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0791 га, за кадастровим номером 6124210100040010956 в урочищі «За китаєм». Позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом вчинення перешкод у встановленні межових знаків та огорожі між земельними ділянками. З даного приводу позивач [PERSON] звертався до Монастириської міської ради Тернопільської області із заявою про відновлення лінії розмежування та встановлення відстані господарських приміщень згідно законодавства. Відповідно до [PERSON] затвердженого т.в.о. міського голови [PERSON] від 17.09.2015 року, комісією Монастириської міської ради було рекомендовано позивачу звернутися у ліцензовану землевпорядну організацію для виносу меж в натурі, у звязку з тим, що земельна ділянка знаходиться у приватній власності. Відповідно до наявної технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, складеної ФОП [PERSON], вбачається, що 08.10.2015 року було складено [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання за участю позивача [PERSON], представника виконавця робіт ПП «Землі Придністровя» [PERSON] та представника Монастириської міської ради [PERSON] Відповідно до вищевказаного акту було встановлено в натурі (на місцевості) межовий знак між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою відповідачів. Як передбачено п.3 ч.2\~ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сатеттю 78\~Земельного кодексу України\~визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.\~\~Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~ст.79-1 Земельного кодексу України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ч.2\~ст.90 Земельного кодексу України\~\~порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.91 Земельного кодексу України\~власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства. Як передбачено\~статтею 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] мотивує поданий позов тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили межові знаки та чинять йому перешкоди у їх встановленні, внаслідок чого відбулось збільшення розмірів їх земельної ділянки, тим самим зменшивши розмір належної позивачу на праві власності земельної ділянки. Наявні перешкоди створені відповідачами порушують його праві власності та створюють перешкоди у реалізації прав власника земельної ділянки. Ухвалою Монастириського районного суду від 29.09.2017 року за клопотанням позивача [PERSON] у даній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. Як вбачається із висновку судової земельно-технічної експертизи №1028/17-22 від 08.06.2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, на місцевості земельні ділянки сторін не виокремлені межовими знаками. Фактична площа земельної ділянки [PERSON] за адресою: вул.Л.Українки,9, м.Монастириська становить 0,1761 га, а у відомостях Державного земельного кадастру (відповідно до даних із публічної кадастрової карти) внесено 0,1000га + 0,0662 га, що становить 0,1662 га. Отже, сумарна площа ділянок позивача збільшена на 0,0099 га., а не зменшена. Оскільки площа значно збільшилася, отже фактична конфігурація земельної ділянки (в цілому як сукупність двох ділянок) не відповідає конфігурації ділянок, що встановлена правовстановлюючими документами. Експерт, відповідно до ст.102 (п.8) ІЩК України, робить припущення, що ділянка [PERSON], що розташована за адресою вул. Л. Українки №9, м. Монастириська збільшена за рахунок використання земель Монастириської міської ради. Також експертом встановлено, що фактична площа земельної ділянки відповідача [PERSON] становить 0,1146 га. Згідно технічної документації, а також відомостей із публічної кадастрової карти, площа ділянки відповідача з кадастровим номером 6124210100:02:001:0960 становить 0,1000 га. Отже ділянка збільшилася на 0,0146 га. Оскільки існують досить вагомі відмінності у значеннях площ, експерт прийшов до висновку щодо невідповідності фактичної конфігурації земельної ділянки відносно конфігурації, установленої тех. нічною документацією щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] Щодо фактичного розташування будівель і споруд [PERSON] (згідно генплану забудови садиби ), експерт зазначив, що житловий будинок, згідно генплану забудови садиби, розташований на віддалі від вулиці 7,0 м, а фактична віддаль (найкоротша) становить 8,12 м; віддаль до межі між сторонами по справі, згідно генплану забудови, становить 8,88 м, фактично 10,30 м. Літня кухня (господарський будинок), згідно генплану забудови, розташована на віддалі 5,4 м, фактично - 6,32 м. Таким чином, фактичне розташування будівель та споруд позивача [PERSON], згідно висновку експерта, не відповідає генплану забудови садиби. Щодо фактичного розташування будівель і споруд відповідача [PERSON] (згідно генплану забудови садиби із врахованими змінами) - житловий будинок, згідно генплану забудови садиби, розташований на віддалі від вулиці 7,85 м, фактична віддаль (найкоротша) становить 7,85м; віддаль до межі між сторонами по справі, згідно генплану забудови, становить 1,0 м, фактично 0,98 м. Літня кухня (господарський будинок), згідно генплану забудови, розташована на віддалі 1,0 м,фактично - 0,80. Таким чином, фактичне розташування будівель та споруд [PERSON] частково не відповідає генплану забудови садиби. Допитаний з приводу наданого висновку експерт [PERSON] підтвердив наведені обставини. Крім того,\~висновком судової\~земельно-технічної\~експертизи №1028/17-22\~від 08.06.2018\~року,\~встановлено суттєвий\~зсув площин\~земельних ділянок\~відносно між\~собою,\~значення лінійного\~зсуву поворотних\~точок варіюється\~від 0,70\~до 0,90\~м.\~Також,\~з долученого\~до висновку\~експерта Додатку\~3\~(співставлення\~фактичної межі\~земельної ділянки\~[PERSON]\~та межі,\~визначеної технічною документацією), вбачається зміщення межі земельної ділянки [PERSON] між земельними ділянками сторін в бік, що протилежний земельній ділянці позивача [PERSON] Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту висновку судової земельно-технічної експертизи від 08.06.2018 року не вбачається того факту, що відбулося зменшення земельної ділянки, належної позивачу, навпаки, розміри його земельної ділянки збільшились на 0,0099 га. Позивач [PERSON] заперечив викладені експертом обставини, однак, будь-яких доказів на свою позицію суду не надав. Суд враховує, що стосовно призначення по справі повторної судової земельно-технічної експертизи позивач відмовився. Слід зазначити, що стаття 106 Земельного кодексу України\~передбачає право власника земельної ділянки вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали непридатними. Відповідно до п. п. 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої\~наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Пунктами 4.1 4.3 Інструкції визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до\~статті 186 Земельного кодексу України\~документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Отже, нормами матеріального права передбачено, що до технічної документації із землеустрою включається, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків. Однак, у разі неможливості виявлення дійсних меж земельних ділянок їх встановлення здійснюється за фактичним землекористуванням. У разі незгоди з технічною документацією із землеустрою, розробленої виходячи з фактичного землекористування, заінтересовані особи не будуть позбавлені можливості вирішити такий земельний спір відповідно до\~ст. 158 Земельного кодексу України. Так, з матеріалів справи вбачається, що після подання позивачем [PERSON] позовної заяви, 15.06.2017 року був складений акт встановлення межових знаків між [PERSON] та представником ПП «Землі Придністровя» [PERSON] Відповідно до цього акту, межові знаки пред'явлені та передані на зберігання [PERSON] Даний акт встановлення межових знаків був підписаний власником/користувачем - [PERSON], виконавцем робіт - [PERSON] та власникими/користувачами суміжних земельних ділянок [PERSON] Відповідно до вищевказаного акту встановлення межових знаків від 15 червня 2017 року, було встановлено межі земельної ділянки відповідачів, по вул.Л.Українки №7 у м.Монастириська. Власник суміжної земельної ділянки - [PERSON], жодних претензій не заявив та погодився із вказаними межами. Крім того, зі змісту висновку експерта від 08.06.2018 року, вбачається, що зі сторони земельної ділянки відповідача [PERSON] по вул.Л.Українки, 7, м.Монастириська, фактичну площу та межу земельної ділянки позивача [PERSON] за адресою вул.Л.Українки,9, м.Монастириська, не порушено. Також, суд зазначає, що згідно ст.ст. 106-107 ЗК України, а також п.4.2 вищевказаної Інструкції, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки лише сприяння відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли. Жодних доказів здійснення відповідачем перешкод у праві користування земельною ділянкою, знищення межових знаків чи вчинення перешкод у їх встановленні відповідачами, позивачем суду не представлено. Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п.27постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Прозастосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, а також у встановленню твердих меж чи відновленню межових знаків. Також, в ході судового розгляду судом не встановлено, що невідповідність конфігурації та площі земельної ділянки, якою володіє позивач [PERSON], утворилася за рахунок самовільного зайняття частини його земельної ділянки відповідачами [PERSON] та [PERSON] Також суд враховує безпідставними вимоги позивача про зобов'язання відповідача знести з межі тимчасову споруду та облаштувати водовідведення тимчасової та господарської споруди таким чином, щоб виключити попадання стічних вод з зазначених споруд на земельну ділянку, відшкодування матеріальної шкоди, виходячи з наступного. З роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно правової позиції Верховного суду України висловленої у Постанові № 6-180цс-14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що за змістом\~статті 376 ЦК України\~вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей\~16,\~386,\~391 ЦК України\~вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що при розгляді позову про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самовільного будівництва, підставами задоволення позовних вимог має бути доведення позивачем того факту, що діями відповідача, порушується його право користування земельною ділянкою. З огляду на те, що відповідно до\~ЦПК України\~в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно порушує право позивачів здійснення відповідачем самочинного будівництва, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав позивачів. Позивачем не доведено обґрунтованісті заявлених ним позовних вимог та не доведений факт порушення його прав, зокрема, та обставина, що відповідач здійснив самочинне будівництво і порушив його право на вільне користування земельною ділянкою. Суд не приймає до уваги посилання позивача про порушення відповідачем норм п.3.25* Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», оскільки відповідно до п.3.25* Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., оскільки згідно висновку експерта від 08.06.2018 року, встановлено факт зміщення межі між сторонами по справі, в бік земельної ділянки відповідача [PERSON] (значення зсуву поворотних точок варіюється від 0,70 до 0,90 м), таким чином, тимчасова будівля а також будинок с/г, який у Додатку 3 зазначений як літ.кухня, у відповідності до технічної документації, знаходиться на земельній ділянці відповідача [PERSON] відповідно до вимог архітектурно-будівельних норм та генплану забудови земельної ділянки (паспорт на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР), яка знаходиться в матеріалах цивільної справи. Надані позивачем [PERSON] на підтвердження своїх доводів фото таблиці, суд оцінює критично, скільки ними не доводиться факт порушення прав позивача, шляхом потрапляння на його територію стічних вод та завдання йому матеріальної шкоди, оскільки є малоінформативними. Стосовно позовних вимог про стягнення судових витрат, то ці вимоги є похідними від предмету позову та їх стягнення можливо лише у разі задоволення судом позовних вимог. Беручи до уваги вищенаведене, врахувуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необгрнутованністю. На підставі ст.ст.\~103,\~106,\~107,\~152 ЗК України,

Outcome: dismissed