Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Центрально-Міському районі м. Макіївки про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовує наступним. Позивач тривалий час працював на шахті ім.. В.М.Бажанова. 26 грудня 2001 року виконуючи свої трудові обов'язки позивач отримав травму, про що складений акт та внаслідок чого він втратив працездатність на 25 відсотків, що підтверджується комісією МСЕК. У зв'язку з отриманою травмою позивач був звільнений з роботи за станом здоров'я. У зв'язку з втратою працездатності позивач позбавлений можливості знайти роботи та вести повноцінний спосіб життя, чим і викликана спричинена моральна шкода. Позивач є інвалідом та не може забезпечувати собі та своїй родині належний рівень життя, хоча був годувальником у сім'ї, вважає себе неповноцінною людиною. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень не лише з моменту її спричинення та до винесення рішення судом, а й на майбутнє на підставі встановлення факту втрати працездатності безстроково. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності /а.с. 11/, до судового засідання не з1явилися, надали до канцелярії суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Ціоненко С.В., що діє на підставі довіреності /а.с. 21/, до судового засідання не з'явилася. З наданих письмових заперечень вбачається, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі з наступних підстав. Розглядаючи таку категорію справ, вважають слід зазначити, що пункт 3 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами внесеними Постановою Пленуму ВС від 25.05.2001 р. № 5, яка містить визначення моральної шкоди: "під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні спілкування з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків". Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, і в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто, моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Проте особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини. Доведено, що нещасний випадок з позивачем стався з вини роботодавця, тому підстав для стягнення моральної шкоди з відділення Фонду не має. Відповідно до частини 2 статті 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" пункт 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" доповнений новим абзацем, в якому зазначено, що відшкодування фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної ( немайнової ) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняєтьс5 з 1 січня 2008 року. Довідка МСЕК від 26.11.03р. про встановлення 25% стійкої втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілій матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку - не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пунктів 4,6 статті 34 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві фінансує витрати на медичну і соціальну допомогу, придбання автомобілів, якщо потреба в них визначена МСЕК. Відповідно до висновку МСЕК Фонд може відшкодувати й інші витрати. Вважають, що при розгляді даного питання треба врахувати положення наказу МОЗ України від 22.11.1995 р. № 212 "Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків". Відповідно до абзацу 2 пункту 3.8 зазначеного Порядку висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди також може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або лікарсько-консультаційної (ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про стрес, який зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва або професійного захворювання або інших наслідків, дані про депресію або інші негативні прояви в стані потерпілого. Такі висновки варто розглядати в комплексі з іншими документами і наявними даними про потерпілого. Згідно позовної заяви [PERSON] у зв'язку з отриманою травмою на виробництві у нього порушені нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких необхідні додаткові зусилля. Але які конкретно порушені життєві зв'язки, позивач не наводить, немає доказів, якими ці ствердження можуть бути доведені. При розгляді позову [PERSON] просять прийняти до уваги, що позивач одержав від відповідача одноразову допомогу в розмірі 10 640,00грн., щомісячно та своєчасно одержує від відповідача страхові виплати, які на цей час складають 813,55 грн., за рахунок відповідача забезпечується санаторно-курортним та медикаментозним лікуванням. Щорічно станом на 1 березня відповідно до ст. 29 базового Закону відповідач здійснює перерахунок страхових виплат потерпілим ж виробництві, тобто розмір виплат щорічно збільшується, позивачка є соціально захищеною людиною насамперед з боку відповідача. Позивач на сьогоднішній день не може назвати ні одну організацію (крім відповідача), яка б так турботливо ставилася до стану його здоров'я. Це також безумовно має певний позитивний вплив на душевний та фізичний стан позивача. З урахуванням роз'яснень, до моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань вбачається, що ніяких доказів, які б могли підтвердити факт спричинення моральної шкоди позивачем не надано. Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні пере кивання у зв'язку з ушкодженням здоров'я, про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. Моральну шкоду позивач оцінив у сумі 50 000 грн., не давши при цьому ніякого обґрунтування, з чого він виходив, вказуючи дану суму відшкодування моральної шкоди. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва. Відповідно до копії трудової книжки, з 1986 року по 2006 рік позивач працював на шахті «ім.. В.М.Бажанова» ДП «Макіїввугілля» горно робочим підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті /а.с. 6-7/. 26.12.2001 року при виконанні трудових обов'язків [PERSON] отримав виробничу травму, про що підприємством був складений акт форми Н-1 № 230 від 29.12.2001 року /а.с.3-4/. Згідно виписки з акту огляду МСЕК № 100045 від 26.11.2003 року позивачу вперше встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв'язку з отриманою на виробництві травмою 26.12.2001 року. У судовому засіданні встановлено, що позивач потребує постійного лікування у зв'язку з отриманими травмами на виробництві. Таким чином, у позивача є всі підстави вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами вказаного Закону. Відповідно до вимог ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на тримання потерпілим страхових виплат у разі настанні стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати на моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Стійка втрата працездатності відповідно до висновку МСЕК у розмірі 25 % була встановлена позивачу 26.11.2003 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача ще до набрання чинності законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік». Згідно з вимогами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та ступінь моральних страждань [PERSON] Судом встановлено, що після отримання травм змінився звичайний образ життя позивача, він був звільнений з постійного місця роботи у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок травми та позбавлений можливості отримати повноцінну роботу, яка може забезпечити належний рівень життя йому та його родині, змушений постійно звертатися до лікарів та проходити курси лікування. Нещасний випадок зробив позивача не тільки інвалідом у фізичному розумінні, а й інвалідом в моральному сенсі з постійним відчуттям своєї неповноцінності та на підставі цього у позивача відсутня радість життя як у інших здорових людей. Позивач не може тривалий час находитися у одному положенні у зв'язку з постійними болями, що призводить до неподобств не тільки позивачу, а й його близьким та кожен раз нагадує йому про свою неповноціность. Строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, оскільки відповідно до п. 3 ч 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням здоров'я позовна давність не розповсюджується. На підставі викладеного, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] - 10 000 грн. і вважає, що це становить справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження здоров'я. Позивач ставить питання про відшкодування шкоди не тільки з моменту спричинення такої шкоди і до моменту винесення рішення судом, а й у подальшому на підставі факту встановлення втрати працездатності безстроково, а якщо в цій частині позову буде відмовлено, просив суд в обов'язковому порядку зазначити у рішенні суду той факт, що відшкодування шкоди здійснюється судом лише за період часу з моменту спричинення шкоди по день винесення рішення судом. При цьому відповідно до статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, необхідною умовою для звернення до суду є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи на час звернення до суду з позовом. Тобто, захисту в судовому прядку підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування шкоди не тільки з моменту спричинення такої шкоди і до моменту винесення рішення судом, а й у подальшому на підставі факту встановлення втрати працездатності безстроково не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо зазначення у рішенні суду той факт, що відшкодування шкоди здійснюється судом лише за період часу з моменту спричинення шкоди по день винесення рішення судом, також не підлягають задоволенню, оскільки нормами діючого законодавства України передбачається єдино разове відшкодування шкоди та не охоплюється будь-яким певним періодом часу.

Outcome: partial