Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , АТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, покликаючись на те, що 11 травня 2010 року приблизно о 21 год. 45 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, за якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , яка від отриманих травм загинула на місці ДТП. Обставини ДТП були предметом судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 року дане кримінальне провадження закрито та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України. Судовим рішенням встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце за таких обставин, 11 травня 2010 року приблизно о 21 год. 45 хв. у темну пору доби, суху погоду обвинувачений, керуючи автомобілем марки «Кіа Cerato» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався зі швидкістю 60 км/год. по правій крайній смузі руху у напрямку м. Івано-Франківська та наближався до в`їзду у с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області. У цей час у зустрічному напрямку по лівому краю свого правого узбіччя рухалася велосипедист [PERSON] , яка, виїхавши на ділянку, що освітлювалась ліхтарями вуличного освітлення, почала перетинати проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням [PERSON] . Останній не обрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, що склалася, маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити велосипедиста, яка рухалась у напрямку його смуги руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] . У результаті ДТП потерпіла [PERSON] загинула на місці події від спінального шоку, як наслідку закритої хребетно-спинно-мозкової травми, з переломом другого шийного хребця, розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями та повним розривом спинного мозку на цьому рівні, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та речовину спинного мозку, крововиливами у м`язи шиї. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, їм завдано значної моральної шкоди, пов`язаної з смертю [PERSON] , що приходилась їм дочкою, а для [PERSON] мамою. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 року у зв`язку з закриттям кримінального провадження, заявлений ними цивільний позов залишено без розгляду. Відповідач [PERSON] в момент вчинення ДТП керував належним йому на праві власності автомобілем марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , а тому є особою, яка повинна відшкодувати збитки. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була забезпечена в ПАТ «СК «Оранта» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № ВА/2945748 від 26.12.2009 року. Строк дії договору з 27.12.2009 до 26.12.2010 року. Ліміт відповідальності страховика: 51 000 грн. за шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілого; 35 000 грн. за шкоду завдану майну потерпілого. Розмір франшизи - 0 грн. В результаті смерті [PERSON] позивач [PERSON] поніс реальні витрати, пов`язані з похованням і дотриманих притаманних нашій місцевості релігійних обрядів, а саме: 3542,80 грн. - витрати, пов`язані з похованням, що підтверджується доданими копіями накладних від 12.05.2010 року; 39200,00 грн. - витрати, пов`язані з виготовленням і встановленням надгробного пам`ятника та огранки; 13357,04 грн. - витрати на проведення притаманних місцевості релігійних обрядів і звичаїв поминок. Всього розмір завданих [PERSON] збитків становить 56605,84 грн. Також за наслідками ДТП було пошкоджено та фактично знищено велосипед, німецького виробництва марки «ВВF», яким керувала [PERSON] та який був придбаний нею за 400 дол. США і ринкова вартість якого (б/у) на даний час складає 5800,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до ст. 1192 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачі вказують, що померла [PERSON] приходилась їм [PERSON] і [PERSON] дочкою, а для [PERSON] матір`ю, отже вони мають право на відшкодування шкоди. Вони втратили дочку, а дитина втратила матір. Їх дочка була здоровою, енергійною і життєрадісною, тільки розпочала життєвий шлях, виховувала доньку. Вони спільно будували плани на майбутнє і були опорою одне для одного. З її смертю втрачено надії, сподівання, розірвано соціальні зв`язки і втрачено почуття впевненості на майбутнє. Зі смертю дочки дім наповнився смутком і горем і сльозами. Душевні страждання посилюються від спогадів та розуміння того, що вони більше ніколи не побачать рідну дитину, а онучка зростає і ніколи не відчує ласки матері. Життя повністю змінилося, вони постійно перебувають у пригніченому стані, постійному стані душевного дискомфорту, їх не покидає почуття порожнечі, безнадійності. Вони не бачать перспектив у майбутньому і весь час переживають за стан їхнього здоров`я, який із тяжкою втратою значно підірвано, щоб мати можливість належно виховати і поставити на ноги внучку. Душевні страждання посилюються з кожним днем боротьби і судової тяжби, яка в результаті зловживання [PERSON] своїми процесуальними правами триває більше 10 років. З урахуванням обсягу перенесених душевних страждань, їх глибини, тяжкості і наслідків вимушених істотних змін в їх житті, часу і зусиль, витрачених в результаті даної події, постійних хвилювань і стресів, обсяг завданої їм моральної шкоди оцінюють у розмірі по 500 000,00 гривень кожний. Також смертю матері [PERSON] для [PERSON] завдано непоправимого душевного болю від втрати матері. Будучи в шестирічному віці вона втратила найдорожчу людину - маму. З цього часу життя для неї назавжди змінилося. Замість домашнього затишку дім наповнився смутком, горем і сльозами і дана атмосфера панує в домі по сьогодні. Вона виховувалась дідусем і бабусею, не відчувала ласки матері, її підтримки і поради. Постійного болю завдає усвідомлення того, що моя мама в молодому віці втратила життя, зазнаючи тяжких травм і значного фізичного болю. З її смертю втрачено мрії, надії, сподівання, позбавлено нормального соціального життя, усвідомлення чого призводить до важкого психофізіологічного стану. Практично назавжди розірвано звичні для сім`ї соціальні зв`язки, коло спілкування та інтереси. Душевні страждання посилюються з розумінням того, що зі своїми успіхами і негараздами вона ділиться з мамою доглядаючи могилу. Ніколи вони не зберуться разом, не розділять щастя, у неї немає життєвої опори, якою у всіх дітей є мама. З кожним роком здоров`я дідуся і бабусі погіршується, їх життя обмежилось формою існування без бачення майбутнього, а вона переймаюсь за їх здоров`я та наше майбутнє, що призводить до стану тривоги, страху, невизначеності. Тяжкість втрати і наслідків змін яких вона зазнала з дитинства, є непоправимими. З урахуванням вищевикладеного, обсягу перенесених душевних страждань, їх глибини, тяжкості і наслідків вимушених істотних змін в її житті, обсяг у втрат немайнового характеру, то розмір завданої їй моральної шкоди оцінює у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень. Крім того, за наслідками смерті [PERSON] , неповнолітня [PERSON] втратила матір на утриманні якої знаходилась, а тому має право, відповідно до ст. 1200 ЦК України, на відшкодування шкоди, у зв`язку з втратою годувальника. [PERSON] на день смерті не працювала, а тому розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 1195 ЦК України). Згідно ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік мінімальний розмір заробітної плати з 01 квітня 2010 року встановлено у розмірі 884 гривні. Частка доходу, яка припадала на малолітню [PERSON] , становить 442 грн. (884:2 = 442). Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню в користь неповнолітньої [PERSON] до досягнення нею повноліття становить 64974,00 грн. (216 міс - 69 міс = 147 міс х 442 = 64974,00). Оскільки залишок ліміту відповідальності страховика за шкоду завдану життю і здоров`ю із їм розміру моральної шкоди становить 48450,00 (51000,00-2550=48450), саме вказаний розмір (48450,00) підлягає стягненню з страховика - ПАТ «СК «Оранта». Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 16 524,00 грн. (64974,00 - 48450,00 = 16 524,00) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на підставі 1194 ЦК України. З урахуванням виплати АТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», позивачі зменшили позовні вимоги та просили у судовому засіданні стягнути з [PERSON] : в користь [PERSON] 56 605 (п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ять) гривень 84 коп. матеріальної шкоди, пов`язані з похованням і дотриманих притаманних даній місцевості релігійних обрядів; в користь [PERSON] 13974 (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 00 коп. шкоди; в користь [PERSON] 5800 (п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 коп. матеріальної шкоди; в користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 499 150 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 коп. моральної шкоди; в користь [PERSON] 16 524 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні 00 коп. шкоди, завданої смертю потерпілого. Також позивачі просили стягнути з відповідача [PERSON] 13000 гривень понесених витрат на оплату правничої допомоги. Представник АТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що згідно укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ні транспортних засобів № ВА/29445748 між НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] встановлено ліміти відповідальності: 51000,00грн. - за шкоду завдану життю та здоров`ю потерпілого; 35000,00грн. - за шкоду завдану майну потерпілого. Розмір франшизи - 0,00 грн. Що стосується відшкодування страховиком моральної шкоди в користь позивачів у розмірі 2550,00 грн. в рівних частках, тобто по 850,00 грн. кожному, то така виплата не може бути проведена, оскільки пунктом 22.3. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» така моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а потерпіла - загинула. Щодо виплати позивачці [PERSON] страхового відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника, такі вимоги не заперечуються. Вимоги про солідарне стягнення матеріальної шкоди представником заперечуються. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, у якому не погоджується з позовними вимогами, зазначаючи, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року закрито провадження щодо нього за ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України. У вказаній ухвалі не зазначено жодного доказу, яким обґрунтовується його вина, вину він не визнав. У матеріалах справи є ряд неспростовних доказів, які вказують на відсутність в його діях вини у ДТП. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник АТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судовому засіданні заперечив щодо заявлених до страхової компанії позовних вимог, вказавши, що виплати, передбачені законом проведені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 року дане кримінальне провадження закрито та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України (а.с. 19-21). Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої [PERSON] . Згідно висунутого обвинувачення 11 травня 2010 року приблизно о 21 год. 45 хв. у темну пору доби, суху погоду обвинувачений, керуючи автомобілем марки «Kia Cerato» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався зі швидкістю 60 км/год. по правій крайній смузі руху у напрямку м. Івано-Франківська та наближався до в`їзду у с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області. У цей час у зустрічному напрямку по лівому краю свого правого узбіччя рухалася велосипедист [PERSON] , яка, виїхавши на ділянку, що освітлювалась ліхтарями вуличного освітлення, почала перетинати проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням [PERSON] . Останній не обрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, що склалася, маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити велосипедиста, яка рухалась у напрямку його смуги руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] . При цьому обвинувачений порушив наступні вимоги ПДР України, а саме: - п. 1.3, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими; - п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - п. 1.10 у частині визначення поняття «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися; - п. 2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п. 12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; - п. 12.3, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У результаті ДТП потерпіла [PERSON] загинула на місці події від спінального шоку як наслідку закритої хребетно-спинно-мозкової травми з переломом другого шийного хребця, розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями та повним розривом спинного мозку на цьому рівні, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та речовину спинного мозку, крововиливами у м`язи шиї. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.05.2010 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18). Як вбачається з копії Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , у графі «Батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 17). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2011 року [PERSON] , [INFO] , уродженця села Кисил-Сир Вілюйського району, Якутія, позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). З копії витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.12.2011 року дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено над нею опіку, із призначенням її опікуном [PERSON] (а.с. 38). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Автомобіль, відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Суд дійшов висновку, що кошти які були витрачені позивачами на заходи поховання та ритуальні послуги у розмірі: 3542,80 грн. - витрати, пов`язані з похованням, що підтверджується доданими копіями накладних від 12.05.2010 року, 39200,00 грн. - витрати, пов`язані з виготовленням і встановленням надгробного пам`ятника та оградки, що підтверджується копією квитанцій до прибуткового ордера № 7 від 7.04.2011 року, № 27 від 17.04.2011 року; 13 357,04 грн. - витрати на проведення притаманних місцевості релігійних обрядів і звичаїв поминок, що підтверджується копіями рахунка від 07.05.2011 року, довідки від 21.05.2010 року, рахунка від 19.06.2010 року, чека від 14.05.2010 року, а всього у розмірі 56605,84 грн. підтверджується рахунками, накладними та чеками, які наявні в матеріалах справи. Також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] вартість велосипеда марки «ВВР», яким керувала [PERSON] та який було пошкоджено за наслідками ДТП, ринкова вартість якого (б/у), на даний час, складає 5800,00 грн. та підлягає стягненню. Суд вважає, що докази, які надані позивачами на обґрунтування позовних вимог є належними і допустимими та не викликають сумнівів у їх достовірності. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Оранта» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно Полісу № ВА/2945748 від 26.12.2009 року. Строк дії договору з 27.12.2009 до 26.12.2010 року. Ліміт відповідальності страховика: 51 000 грн. за шкоду завдану життю і здоров`ю потерпілого. 35 000 грн. за шкоду завдану майну потерпілого.Розмір франшизи - 0 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Положеннями п.27.2 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 2 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв`язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2004 року № 1776 визначено, що частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Як зазначається, [PERSON] на день смерті не працювала, а тому розмір відшкодування визначається із розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 1195 ЦК України). Відповідно до статті 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», мінімальний розмір заробітної плати з 01 квітня 2010 року установлено у розмірі 884 гривні. Частка доходу, яка припадала на малолітню [PERSON] , становить 442 грн. (884:2 = 442). Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню в користь неповнолітньої [PERSON] до досягнення нею повноліття становить 64974,00 грн (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят І гривні 00 копійок) (216 міс - 69 міс = 147 міс х 442 = 64974,00). Матеріалами справи встановлено, що за заявою позивачки [PERSON] проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 51000,00 грн. (а.с. 85-89). Відтак залишок у розмірі 13974 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Також з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 16 524 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, цивільний відповідач повинен відшкодувати їм, потерпілим матеріальну і моральну шкоду в вказаному вище розмірі. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] , її батьки та донька зазнали значних душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної молодої людини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167, 1168, 1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що неправомірні дії відповідача [PERSON] , внаслідок чого сталася ДТП, в якому загинула [PERSON] , її батькам та рідній дочці спричинено моральну шкоду, оскільки позивачі понесли моральні (душевні) страждання внаслідок втрати близької людини, члена сім`ї, а саме доньки та матері, були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель [PERSON] , тяжкість вимушених змін у житті позивачів, понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їм людини та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в користь позивача [PERSON] 499 150 грн. 00 коп., в користь позивачки [PERSON] моральної шкоди у розмірі 499 150 грн. 00 коп. та в користь [PERSON] 499 150 грн. 00 коп. моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачами документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу у сумі 13000 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з оплати судового збору, суд встановив наступне. Згідно п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом 30.07.2020 року. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 10 510 грн.

Outcome: approved