Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі - відповідач) про визнання недійсним та скасування третейського застереження. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 08.11.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду № [NUMBER]. 12.08.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Рамкової угоди [NUMBER] від 08.11.2007 року. 16.01.2012 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання траншу [NUMBER]. Відповідно до п. 6.2. Договору про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року: усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим Договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, Сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Вказані Рамкова угода [NUMBER] від 08.11.2007 року та Договір про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року укладені сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб для неспоживчих цілей. Конституція України гарантує кожній особі право на судовий захист своїх порушених прав та законних інтересів. Обмеження права на судовий захист суперечить конституційному принципу. Отже дане третейське застереження, яке вказане в Рамковій угоді № [NUMBER] від 08.11.2007 року та Договорі про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року порушує права позивача як громадянина, як споживача на судовий захист, ставить позивача в нерівні умови порівняно з банком. Тому, позивач просив суд визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7. Рамкової угоди № [NUMBER] від 08.11.2007 року викладеного в редакції п. 1 Додаткової угоди від 12.08.2009 року до Рамкової угоди № [NUMBER] від 08.11.2007 року; визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2. Договору про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення, у яких просив застосувати строк позовної давності, оскільки Рамкова угода [NUMBER] була укладена 08.11.2007 року, а зміни до п. 4.7 до Рамкової угоди були внесені до договору 12.08.2009 року, а Договір про надання траншу [NUMBER] був укладений 16.01.2012 року то строки позовної давності почали свій перебіг з 17.08.2009 року та 17.01.2012 року відповідно, а тому строк в межах якого позивач міг звернутись із даною позовною заявою минув 18.08.2013 року та 18.01.2015 року, відповідно. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 08 листопада 2007 року між відповідачем (кредитор) та позивачем (клієнт) була укладена Рамкова угода № [NUMBER], відповідно до умов якої, кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надає клієнту кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладення цієї угоди, та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2 цієї угоди, та на умовах, передбачених статтею 2 цієї угоди. В межах загального розміру кредитних продуктів та в межах строку, визначеного абзацом 1 цього пункту після повернення наданого клієнту кредитного продукту чи його частини, банк здійснює подальше кредитування позичальника. Пунктом 2.1 угоди визначено, що на підставі укладених між сторонами відповідних договорів (угод), кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та/або акредитив та/або надати гарантію, та/або овердрафт, та/або транш. Сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї угоди не повинна перевищувати 2000000,00 доларів США. Згідно п. 2.2 угоди, умови надання, термін погашення та розмір кожного договору кредитного продукту визначаються відповідними договорами, передбаченими цією угодою, які є невід`ємною частиною цієї угоди. Відповідно до п. 4.7 угоди, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушень договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв`язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо один із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. 12 серпня 2009 року між відповідачем та позивачем було підписано додаткову угоду до Рамкової угоди № [NUMBER] від 08 листопада 2007 року, відповідно до якої, було викладено пункт 4.7 статті 4 «Заключні Положення» договору в новій редакції наступного змісту: «4.7. Сторони, а саме: [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS] та ЗАТ "АЛЬФА-БАНК" (код ЄДРПОУ 23494714), місцезнаходження. 01025, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, погодилась внести до Договору застереження, яке с третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх на вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або мажуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту піддягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) Договору, припинення (розірвання) цього Договору, стягнення неустойки, зміна умов Договору, відшкодування завданих порушенням Договору збитків, недійсність Договору, неукладеиість Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення Договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони падають свою моду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнули між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися що розпад їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику Сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», з яким можна ознайомитись на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua». 16 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було підписано Договір про надання траншу [NUMBER], де у статті 6 «Вирішення спорів» п. 6.2 зазначено, що усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим Договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, Сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди" про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) Договору, припинення (розірвання) цього Договору, стягнення неустойки, зміна умов Договору, відшкодування завданих порушенням Договору збитків, недійсність Договору, неукладеиість Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення Договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, шо розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписуючи цей Договір, Сторони підтверджують, що ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», шо є невід'ємною частиною даної третейської угоди та ознайомлені з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують, шо мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом цих Документів на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Відомості про найменування Сторін та їх місцезнаходження, для даної третейської угоди, визначаються відповідно до Статті 8 «Адреси та підписи Сторін» цього Договору. Місце укладання даної третейської угоди вказане в преамбулі цього Договору. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання Сторонами цього Договору. Як вбачається з пояснень позивача, викладених в позовній заяві, де зазначено, що третейське застереження, яке вказане в Рамковій угоді № [NUMBER] від 08.11.2007 року та Договорі про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року порушує права позивача як громадянина, як споживача на судовий захист, ставить позивача в нерівні умови порівняно з банком. Крім того, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що у Договорі про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року відсутній повний текст регламенту третейського суду. Сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 17 ЦПК України). Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Укладення сторонами третейської угоди не є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав (ухвала ВСУ від 21.10.2010 р.). Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-50цс12, Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що застереження, яке вказане в Рамковій угоді № [NUMBER] від 08.11.2007 року та Договорі про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року не порушує права позивача як громадянина та споживача на судовий захист. Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом. В статті 6 «Вирішення спорів» п. 6.2 Договору про надання траншу [NUMBER] від 16 січня 2012 року, який підписано позивачем та відповідачем, зазначено, що підписуючи цей Договір, Сторони підтверджують, що ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», що є невід'ємною частиною даної третейської угоди та ознайомлені з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують, що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом цих Документів на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відсутність повного тексту регламенту третейського суду у Договорі про надання траншу [NUMBER] від 16.01.2012 року не порушує права позивача, оскільки вищевказаний договір було підписано позивачем особисто, що є підтвердженням того, що позивач ознайомлений з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та не суперечить ст. 12 Закону України «Про третейські суди». Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1-3, ч. 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що кредитний договір є дійсним та те, що внесене до нього застереження, жодним чином не порушує права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності, зазначивши при цьому, що Рамкова угода [NUMBER] була укладена 08.11.2007 року, зміни до п. 4.7 до Рамкової угоди були внесені до договору 12.08.2009 року, а Договір про надання траншу [NUMBER] був укладений 16.01.2012 року, а тому строки позовної давності почали свій перебіг з 17.08.2009 року та 17.01.2012 року відповідно, а тому строк в межах якого позивач міг звернутись із даною позовною заявою минув 18.08.2013 року та 18.01.2015 року, відповідно. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позивач пропустив строк, оскільки він не має юридичної освіти, а тому дізнався про порушення своїх прав, коли звернувся за правовою допомогою 06.04.2016 року та просив поновити строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 та ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 4 та ч. 5 ст. 267 ЦК України). Враховуючи те, що представник позивача просив поновити строк позовної давності та ним не зазначено поважних причин їх пропуску, а тому відсутні підстави для його поновлення, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed