Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя, в якому просить : - визнати об`єктом права особистої приватної влансості [PERSON] 88/100 ідеальних часток квартири [ADDRESS] ; - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 12/100 часток квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 88/100 ідеальних часток на вищевказану квариру; - визнати в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за [PERSON] право власності на 6/100 ідеальних часток вищевказаної квартири; - визнати в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за [PERSON] право власності на 6/100 часток вищевказаної квартири; - припинити право спільної сумісної вланості подружжя на 12/100 часток вищевказаної квартири. В обгрунтування позову покликається на те, що 22.08.1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Львова, актовий запис №359. Під час перебування у шлюбі, 28.10.2003 року, [PERSON] отримав у подарунок від свого діда [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який був його особистою приватною власністю. В подальшому [PERSON] продав цей будинок за 92329 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.05.2007р. Офіційно отримані кошти у розмірі 92329 грн, що на день продажу будинку були еквівалентні 18283, 97 доларів США. Цього ж дня, вищезазначені кошти у розмірі 18282, 97 доларів США разом із іншими отриманими приватними коштами позивача, що в загальній сумі становили 53000 доларів США, були внесені [PERSON] на його накопичувальний рахунок в ПАТ " Комерційний банк "Надра", що підтверджено поточним звітом від 17.10.2018 року за операціями по належному [PERSON] накопичувальному рахунку № [NUMBER] . Надалі, 19.06.2007 [PERSON] за згодою [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] за 274200 грн., що на той час еквівалентно 54297, 03 доларів США. До складу коштів, що були витрачені на купівлю квартири [ADDRESS] за 274200 грн. (54297, 03 доларів США) входили: 47760, 00 доларів США, що були особистими коштами [PERSON] ( в т.ч. 18282, 97 доларів США, які він офіційно отримав за продаж належного йому будинку); 6537, 03 доларів США, що були спільними коштами позивача та відповідача. Зважаючи на викладене вважають, що особистою приватною власністю [PERSON] є 88/100 часток квартири [ADDRESS] , що у відсотковому відношенні відповідає його внеску у розмірі 47760, 00 доларів США та спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] є 12/100 часток квартири [ADDRESS] , що у відсотковому відношенні відповідає їх спільному внеску у розмірі 6537, 03 доларів США. Просили позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча згідно\~з ст.130 ЦПК України\~належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у період з 22.08.1998 року по 21.07.2014 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу. У період шлюбу відповідачем придбано майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як вбачається із матеріалів справи, будинок [ADDRESS] був особистою приватною власністю позивача, який йому подарований 28.10.2003 року дідом [PERSON] , такий будинок був проданий 21.05.2007 року [PERSON] [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 21.05.2007 року за 92329 грн., що еквівалентно на день продажу 18282, 97 доларів США, які були внесені на купівлю квартири дружиною позивача, і суд вважає такі особистою власністю [PERSON] . Щодо покликання позивача, що грошові кошти у розмірі 29477, 03 доларів США (47760-18282, 97) є його особистою приватною власністю, суд до уваги не бере, оскільки, таке не підтверджено жодними доказами долученими до матеріалів справи та визнає такі кошти спільною сумісною власністю подружжя. Суд погоджується з покликанням позивача, що грошові кошти у розмірі 6537, 03 доларів США є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що за позивачем слід визнати право особистої приватної власності на 1/3 ідеальну частку квартири за адресою: [ADDRESS] ( 92329 грн. : 274200грн. * 100% = 33, 67 % , що приблизно дорівнює 1/3). Слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача на 2/3 частки квартири [ADDRESS] ( 100 % -33,67%= 66, 33 %, що приблизно дорівнює 2/3). Також, слід визнати в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача, за кожним з них по 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] ( 66, 33% :2= 33, 17%, що приблизно дорівнює 1/3 ) За наведеного, слід припинити право спільної сумісної власності подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial