Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду із вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її малолітньої дочки [PERSON],[INFO] та стягнення аліментів, вимоги мотивує тим, що з 2010 року він проживав із відповідачкою однією сім»єю в Київській області, однак шлюб між ними не зареєстровано через відсутність в останньої паспорта громадянина України. За час спільного проживання у них [INFO] народилась дочка [PERSON] і вони переїхали проживати до нього додому в с.Міжріччя. Але здійснити державну реєстрацію народження їхньої дитини немогли по причині відсутності паспорту у відповідачки. В листопаді 2012 року, [PERSON], взявши в нього кошти поїхала в м.Умань, де вона народилась, щоб виготовити паспорт. Із того часу більше не приїжджала, не цікавилася розвитком дитини і таким чином ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки , не дбає про неї, про її розвиток та оздоровлення, не проявляє материнської любові до дитини і її фактичне місце перебування її невідоме. В даний час вихованням та утриманням неповнолітньої [PERSON]. займається позивач і за його клопотанням та на підставі рішення виконавчого комітету в 2013року здійснено реєстрацію народження дочки [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримав вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів, так як відповідачка, як мати, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки. Зокрема, зазначив, що оскільки він працює, то у вихованні дочки йому допомагає його родина, з яку проживає: його рідна сестра, яку дочка кличе мамою та бабуся. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог 74 ЦПК України через засоби масової інформації ( газету "Урядовий кур'єр" від 13 травня 2014року). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки і піклування, свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.164 СКУ, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони : - не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місцяів не виявляли щодо неї батьківського піклування, - ухилялися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, - жорстоко поводяться із дитиною, - є хронічними алкоголіками або наркоманами, - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Судом встановлено, що за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах у них [INFO] народилася дочка [PERSON], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с.5). Після народження дитини сторони стали проживати у родичів позивача в [ADDRESS]. Реєстрації народження малолітньої дочки у встановлений законом термін не проведена через відсутність паспорта у матері дитини. Реєстрація народження дитини проведена з пропуском терміну реєстрації через два роки 08 серпня 2013року у відділі РАЦС Болехівського міського управління юстиції на підставі рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 26.02.2013року за клопотанням позивача . Судом встановлено, що [PERSON] у листопаді 2012 році виїхала з с.Міжріччя, залишивши малолітню дитину у віці одного року батькові дитини (позивачу). З того часу вона не цікавиться долею дитини, не надає матеріальної допомоги, а дочка проживає з батьком, який займається її вихованням та утриманням. Згідно актів обстеження матеріально-побутового стану сім"ї від30.07.2013р, 29.08.2013, 20.11.2013, 04.03.2014 року вбачається, що відповідачка з 2012 року по даний час не приймає участі у вихованні дочки, не допомагає матеріально, не купляє продуктів харчування, одягу взуття, не спілкується з дочкою та не телефонує їй. ( а.с. 8-11 ). Викладене в актах підтверджується і поясненнями свідків [PERSON] (сусідки) та [PERSON] ( батька позивача), які вказали на те, що залишивши однорічну дитину з позивачем, [PERSON] виїхала з села в листопаді 2012року і з того часу ні одного разу не подала відомостей про себе, не цікавиться вихованняи та розвитком дочки. Виховувати дочку позивачу допомагають його родичі, які з теплотою ставляться до неї , і рідну сестру позивача дочка кличе матірю. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с.6). Його представник в судовому засіданні підтримала вказаний висновок , вказавши на те, що відповідачка, залишивши однорічну дитину з батьком, виявила байдужість по відношенню до неї, оскільки ухилилася від її виховання. В той же час батько дитини створив всі умови для належного та гармонійного розвитку дочки, яку дуже любить і займається її вихованням з допомогою своїх родичів. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Ге-неральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонізаційного розвит-ку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідаль-ністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз»яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утри-мують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про іх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до Закону України ,,Про охорону дитинства,, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Однак таким правом відповідачка не користується, самоусунувшись від нього. І таке ухилення від виконання свого обовязку вона здійснює свідомо, оскільки має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, вона взагалі не спілкується з дочкою в продовж тривалого часу, не проявляє щонайменшої материнської турботи без поважних причин. Незважаючи на таку поведінку матері дитини, її батько намагався зрозуміти причину таких дій і телефонував її родичам, які повідомили, що відповідачка відмовляється спілкуватися з ними і просили його більше до них не дзвонити. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки [PERSON], а тому її слід позбавити батьківських прав щодо неї Абзацом 2 ч.2 ст.166 СК України встановлено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стяг-нення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досяг-нення нею повноліття. Відповідачка , яка є матір/ю [PERSON], [INFO], проживаючи окремо від сім'ї, є молодою, фізично здоровою особою працездатного віку, не працевлаштована, інших дітей або осіб, яких вона зобов`язана утримувати не має. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Таким чином, виходячи із зазначеного принципу рівності обов'язків обох батьків щодо ді-тей, кожен із них зобов'язаний забезпечувати утримання дітям не менше відповідного про-житкового мінімуму, що діє на час вирішення спору в розмірі 1032грн. при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. При визначенні розміру аліментів суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, встано-вивши, що доходи відповідачки не мають регулярного характеру, загальний матеріальний стан дитини та відповідачки, відсутність в останньої осіб, яких вона зобов'язана утримувати, приходить до висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти у розмірі 500 гривень на утримання дитини, як того просила позивач. Позивач звернувся до суду з вимогами - 28.04.2014 року, а тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Від відшкодування судових витрат відповідач , який їх поніс при пред'явленні позову, відмовився. На підставі викладеного, ст.ст.150,164, 180,182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved