Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 6, розташованою по вулиці Куйбишева, будинок 2-В в місті Кіровограді. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у спірній квартирі зареєстрований відповідач. Факт реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою, порушує права позивача, як власника житлового приміщення та позбавляє останню можливості в повній мірі реалізувати його право власності. Позивач та її представник в судовому засіданні 28.09.2016 року позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 24.11.2016 року не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 53). Подала до суду заяву (вх. № 39440 від 24.11.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с. 60). Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернулися конверти з повістками для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 28, 35, 36, 50, 51, 56, 57), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 49). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідачів та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Справа розглядається на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4251 (а.с. 5), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6315309 від 25.01.2005 року (а.с. 6), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73908272 від 24.11.2016 року (а.с. 58-59). За довідкою № 2361 від 08.07.2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», [PERSON] зареєстрований в квартирі № 6 по вулиці Куйбишева, в будинку № 2-В у місті Кіровограді (а.с. 7 на звороті). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 14). Відповідно до акта № 301 від 08.07.2016 року, складеного сусідами та засвідченого начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири [ADDRESS], в результаті якого встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає по даній адресі з часу реєстрації, а саме: з 18.05.2012 року (а.с. 7). Таким чином, [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON], як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною першою статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Разом з тим, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача, оскільки згідно частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивачем відповідних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду не надано. Крім того, позивачем до позовної заяви додано угоду про надання юридичної допомоги № 45-18/07/16 від 18.07.2016 року, укладену між фізичною особо-підприємцем [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10), в той час як представництво інтересів останньої в судовому засіданні 28.09.2016 року здійснював [PERSON].

Outcome: approved