Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивачка 24.10.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП,у якому просила стягнути з відповідачів 50000 грн. моральної шкоди, спричиненої [INFO] . смертю [PERSON] , розподілити між відповідачами судові витрати. Після уточнення позовних вимог 10.03.2020 р. представник позивача - адвокат Лютан З.Й. просив стягнути на користь позивачки з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» 25000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненої [INFO] р. смертю [PERSON] , та стягнути з відповідачки [PERSON] 25000 грн. моральної шкоди, спричиненою [INFO] смертю [PERSON] , розподілити між відповідачами судові витрати. Заявлені уточнені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 13.02.2017 р. сталася ДТП, у якій загинув її син [PERSON] . За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 13.02.2017 р. в 21.15 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки DAEWOO MATIZ реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ділянкою автодороги Н-09 «Мукачеве-Львів» у смт. Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області у напрямку м. Львів, вчинила наїзд на пішохода [PERSON] , який впав на проїзну частину дороги, після чого на нього було вчинено наїзд автомобілем марки PEUGEOT 307SW реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку позаду автомобіля DAEWOO MATIZ. У результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Також встановлено, що дана ДТП трапилась внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] . Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюка І.В. від 31.07.2018 р. дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях водіїв складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована, а цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Враховуючи, що внаслідок спільних дій водіїв [PERSON] та [PERSON] настала смерть [PERSON] , останні мають нести солідарну відповідальність за спричинену шкоду, яка полягає у перенесених моральних стражданнях у зв`язку із втратою позивачкою сина. Оскільки автомобіль, яким керував відповідач [PERSON] , на час ДТП був забезпечений полісом ОСЦПВ ПрАТ «СГ «ТАС», то цивільну відповідальність за його дії повинна нести саме страхова компанія, яка згідно ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Позивачка [INFO] . з відповідним повідомленням звернулась у страхову компанію, однак жодної відповіді не отримала. Позивачка у судове засідання не з`явилася, представник позивача подав суду заяву, у якій просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав та просив його задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомили суду про причини неявки, не подали відзиву. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місцязнаходження. У поданому письмовому відзиві представник ПрАТ «СГ «ТАС» позов не визнав, мотивуючи, що згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів про встановлення судом вини особи, відповідальність якої застрахована, у вчиненні ДТП, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності. Згідно постанови ГУНП в Івано-Франківській області кримінальне провадження № 1201709000000042 від 14.02.2017 р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України; дана ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] . Відповідно до п.37.1.1 ст 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону. Тому ПрАТ «СГ «ТАС» не має законних підстав для виплати страхового відшкодування. Просив відмовити у позові у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 13.02.2017 р. в 21.15 год. відповідачка [PERSON] , керуючи автомобілем марки DAEWOO MATIZ реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ділянкою автодороги Н-09 «Мукачеве-Львів» у смт. Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області у напрямку м. Львів, вчинила наїзд на пішохода [PERSON] , який впав на проїзну частину дороги, після чого на нього було вчинено наїзд автомобілем марки PEUGEOT 307SW реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , який рухався у попутному напрямку позаду автомобіля DAEWOO MATIZ. У результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12017090000000042 від 14.02.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюка І.В. від 31.07.2018 р. дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю у діях водіїв складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.9-11). У ході досудового розслідування встановлено, що дана ДТП трапилась внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який, порушивши вимоги п. 4.1, 4.4, 4.14 а), ґ) ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не виділивши себе в темну пори доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, знаходився на смузі руху водія [PERSON] , чим створював для водіїв транспортних засобів перешкоду з обмеженою видимістю. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу № [NUMBER] (а.с.15), а цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] застрахована не була. 06.05.2019 р. [PERSON] в інтересах позивачки [PERSON] звернулася з письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду в ПрАТ «СГ «ТАС» з метою відшкодування шкоди (а.с.16), однак жодної відповіді не отримала. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Згідно ч.4 ст.1166 ЦК України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Згідно вимог п. 27.3, 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на ст.1188 ЦК України, оскільки під час ДТП, у результаті якої загинув син позивачки, не було взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, якими керували відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Підставою для відшкодування шкоди у даному випадку є саме ст.1187 ЦК України. Суд критично оцінює посилання страховика на п.37.1.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) з огляду на те, що умислу потерпілого [PERSON] на настання страхового випадку не встановлено. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову про відшкодування завданої джерелом підвищеної небезпеки моральної шкоди, яка полягає у перенесених позивачкою душевних стражданнях у зв`язку із втратою сина внаслідок ДТП, що мала місце 13.02.2017 р., та погоджується із заявленим позивачкою розміром відшкодування моральної шкоди у 50000 грн., визначаючи до стягнення з відповідачки [PERSON] 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди та із страховика 25000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, з відповідачів [PERSON] та АТ «СГ «ТАС» (приватне) слід стягнути у користь позивачки понесені останньою судові витрати, які належно документально підтверджені, у розмірі 5968,40 грн., що складаються з 768,40 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с.1) та 5200 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.22-25), а саме по 2984,20 грн. з кожного. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1166 ч.4, 1167 ч.2, 1168 ч.2, 1187 ЦК України, ст. 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved