Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В травні 2017 року представник позивача [PERSON]-[PERSON] звернлася до суду з вказаним позовом, та просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності позивача з ПАТ Євраз [PERSON] 320\~000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила , що [PERSON] працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 22 роки 11 місяців: з 18.08.1993 до 11.08.2016 підземний машиніст бурової установки, ш. ім. Фрунзе, ш. Ювілейна, Приватне акціонерне товариство «Євраз [PERSON]». У листопаді 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1527 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: - радикулопатія шийна С6, С7 білатерально та попереково-крижова L5 справа з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, - сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, pi, со). Емфізема легень 1 ст. Легенева недостатність першого ст. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 30.12.2016 де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту у повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості, по мікроклімату до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Загальна оцінка до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Позивач працював в підземних умовах шахти підземним машиністом бурової установки, де не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. При цьому внаслідок технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю фіброгенної дії у повітрі робочої зони . Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 37,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна 19,3% при гранично допустимій до 25%, вимушена 12,6% при гранично допустимій до 10%, стоячи 61,2% при гранично допустимій до 60%; нахили тулуба 256 разів за зміну, при нормі до 100 разів; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками становило 82400кг/с при нормі до 70000 кг/с. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію (SiO2) від 10% до 70 % в повітрі робочої зони, в 3 рази перевищує ГДК, концентрація в мг/м3: - 6,0 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 . Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 28.03.2017 серії 12 ААА № 044690 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% з 13.03.2017 з переоглядом у 2018 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами». Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при найменшому фізичному навантаженні відчуває біль в шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс і праву нижню кінцівку, що посилюється при рухах, біль в грудній клітці, також його турбує утруднена хода. Все це ставить під загрозу його життя. Це не просто слова позивача - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю. 22 роки та 11 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей. Фактично він був головним годувальником своєї сімї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Тому просить суд, стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» на користь [PERSON] 320 000 гривень за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ Євраз [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 18.08.1993 до 11.08.2016 пропрацював підземний машиністом бурової установки, ш. ім. Фрунзе, ш. Ювілейна, ПАТ «Євраз [PERSON]». Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання № 1527 від 29 листопада 2016 року, позивачу встановлені професійні захворювання, а саме: - радикулопатія шийна С6, С7 білатерально та попереково-крижова L5 справа з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, - сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, pi, со). Емфізема легень 1 ст. Легенева недостатність першого ст. За виявленими професійними захворюваннями у позивача [PERSON] 29 грудня 2016 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 30 грудня 2016 року. Відповідно до акту позивач працюючи на підприємстві відповідача виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту у повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості, по мікроклімату до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Загальна оцінка до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Відповідно до п. 16 Акту... позивач виконував комплекс робіт та здійснював виконання робіт по приведенню робочого місця в безпечний стан, бурінню глибоких свердловин, доставку інструментів та механізмів до місця проведення робіт вручну та за допомогою пристроїв. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони . В пункті 17 Акту…встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 37,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна 19,3% при гранично допустимій до 25%, вимушена 12,6% при гранично допустимій до 10%, стоячи 61,2% при гранично допустимій до 60%; нахили тулуба 256 разів за зміну, при нормі до 100 разів; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками становило 82400кг/с при нормі до 70000 кг/с. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію (SiO2) від 10% до 70 % в повітрі робочої зони, в 3 рази перевищує ГДК, концентрація в мг/м3: - 6,0 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 . В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Висновком МСЕК від 28 березня 2017 року серії 12 ААА № 044690 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% з 13.03.2017 з переоглядом у 2018 році. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами». Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба в умовах виробничого пилу, переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 20 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом з ушкодженням здоров'я йому спричинена моральна шкода. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial