Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач 20 березня 2018 роу звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір міни земельної ділянки, загальною площею 4,86 га з кадастровим номером [NUMBER], що укладений 14 листопада 2014 року між [PERSON], який діяв від її імені на підставі довіреності, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бондаренко А.В., а також просить скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на відповідну земельну ділянку. Вимоги обґрунтувала тим, що вважала себе власником вищевказаної земельної ділянки, розташованої на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Дана земельна ділянка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Знам'янсьою РДА від 30.06.2002 року, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського підприємства. На початку листопада 2014 року до неї за місцем проживання, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи, одинокою матір'ю, приїздив відповідач [PERSON], який орендує земельні ділянки у громадян в тому числі на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, та запропонував їй передати в оренду належну їй земельну ділянку. В подальшому останній приїхав до неї додому разом із юристом, вони надали їй на підпис бланк договору (як вона вважала - договору оренди) і відповідач [PERSON] сплатив їй орендну плату наперед. При цьому, вона передала відповідачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку для наступного здійснення відповідних реєстраційних дій. Після цього Державний акт відповідач їй так і не повернув. 14.02.2018 року під час оформлення субсидії працівники управління соціального захисту населення Знам'янської РДА повідомили їй у телефонному режимі, що вона є власником земельної ділянки площею 0,01 га, у зв'язку з чим просили надати документальне підтвердження змін у майновому стані. Цього ж дня звернулась до державного реєстратора виконкому Знам'янської міської ради та отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зрештою дізналась, що 13.11.2014 року приватним нотаріусом Бондаренко А.В. посвідчено договір міни земельної ділянки, за яким [PERSON], діючи від її імені, обміняв належну їй земельну ділянку площею 4,86 га на земельну ділянку належну [PERSON] площею 0,01 га. Позивач вважає, що оскільки не виявляла дійсного наміру на відчуження земельної ділянки, то спірний договір міни є недійсним. Крім того, обмін відбувся не за схемою «пай на пай» та без її особистої участі в нотаріальній конторі за місцем знаходження робочого місця нотаріуса. Також позивач вважає, що угода вчинена із порушенням мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Обміняні земельні ділянки не знаходяться всередині єдиного масиву, а розташовані на різних територіях. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Представники відповідачів позов не визнали, вказуючи на безпідставність заявлених вимог. У відзивах на позовну заяву, доводи в яких є аналогічними, відзначено, що в матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що спірний договір підписаний довіреною особою позивача, яка мала відповідні повноваження в тому числі висловлювати своє волевиявлення на підписання спірного договору. Отже, посилання позивача на відсутність волевиявлення при підписанні спірного правочину є необґрунтованим. Крім того, позивачем додано до позовної заяви копію оспорюваного договору міни, яку засвідчено власним підписом із зазначенням дати 20.03.2018 року. Це вказує на те, що у позивача є в наявності примірник договору міни. Звідси можна зробити висновок, що позивач дізналась про порушення свого права з моменту підписання договору представником. Отже, представники відповідачів, також просили суд застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності. Третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В. у судове засідання не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що за даними відділу у Знам'янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області позивачу [PERSON] на території Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області належала земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,86 га з кадастровим номером [NUMBER]. Відповідно Книги реєстрації записів Державних актів на право приватної власності на землю членам колишнього КСП «Маяк» по Трепівській сільській раді Знам'янського району Кіровоградської області за номером 1176 на ім'я [PERSON] на підставі рішення Трепівської сільської ради від 16.11.2001 року № 230 виданий Державни акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 30.06.2002 року. Згідно з договором міни від 14 листопада 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського (нині Кропивницького) міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2043, [PERSON] (сторона 1) та [PERSON] (сторона 2), від імені якої на підставі довіреності посвідченої нотаріусом діяв [PERSON] уклали цей договір про наступне. Предмет договору - сторона 1, передає у власність сторони 2, а сторона 2 приймає у власність належну стороні 1 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,01 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Високобайрацька сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в обмін на належну стороні 2 на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,8583 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Знам'янський район, Трепівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За пунктом 1.2 договору, сторона 2, передає у власність сторони 1, а сторона 1 приймає у власність належну стороні 2 на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,8583 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Знам'янський район, Трепівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в обмін на належну стороні 1 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,01 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Високобайрацька сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п. 1.3 договору, в результаті міни (обміну), який здійснюється за цим договором: [PERSON] набуває право власності на земельну ділянку площею 4,8583 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Знам'янський район, Трепівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; [PERSON] набуває право власності на земельну ділянку площею 0,01 гектарів, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Високобайрацька сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За змістом пунктів 1.4-1.5 договору,земельна ділянка, що є предметом договору та переходить у власність [PERSON] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23556761, виданого 27.06.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області. Земельна ділянка, що переходить у власність [PERSON] належить [PERSON]. на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 30.06.2002 року Трепівською сільською радою Знам'янского району Кіровоградської області на підставі рішення сесії Трепівської сільської ради 16.11.2001 року № 230 (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1176). Відповідно до пунктів 1.6-1.7 договору, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого від 10.11.2014 року Управлінням Держземагенства у Кіровоградському районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належить стороні 1, складає 205,78 грн. Відповідно до відомостей, викладених у Звіті про ринкову вартість цієї земельної ділянки, складеному 03.11.2014 року Кіровоградською регіональною філією ДП «УКРСПЕЦЗЕМ» ринкова вартість становить 199 грн. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого від 25.04.2014 року Управлінням Держземагенства у Знам'янському районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належить стороні 2, складає 98 828 грн. Відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна, складеному 28.04.2014 року ТОВ «КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР «ДИСКОНТ-СЕРВІС» оціночна вартість цієї земельної ділянки становить 135 540 грн. При цьому, сторони досягли домовленості про обмін земельних ділянок, що є предметом цього договору без доплати, оскільки оцінюють обмінюване майно рівнозначно. Вказаний договір міни підписано стороною 1 [PERSON] та представником сторони 2- [PERSON] Судом встановлено, що при укладенні цього договору міни [PERSON] діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 13.11.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського (нині Кропивницького) міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В., за якою [PERSON] поміж іншого уповноважила [PERSON] бути її представником з усіх без винятку питань, пов'язаних з укладанням договору міни (обміну) належної їй земельної ділянки, яка розташована на території Трепівськоїільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, площею 4,86 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За довіреністю представнику, зокрема, надано право укласти договір міни (обміну) вказаної вище земельної ділянки на будь-яку іншу земельну ділянку з правом самостійного визначення як його істотних, так і факультативних умов; отримати підписані (посвідчені) примірники договорів; підписувати документи, заяви, договори і т.д. Строк дії довіреності встановлено до 13.11.2015 року. Довідка відділу в Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 25.05.2018 року, свідчить про те, що відповідно до облікових даних Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,01 га кадастровий номер [NUMBER] сформована від 04.06.2014 року на підставі нотаріально посвідченої заяви від 04.06.2013 року та технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] для ведення товарного с/г виробництва загальною площею 5,7894 га за рахунок земель с/г призначення на території Високобайрацької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Також відповідно до облікових даних Державного земельного кадастру обліковується земельна ділянка площею 5,7894 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного с/г виробництва на території Високобайрацької сільської ради на підставі свідоцтва про право власності від 03.04.2013 року індексний номер 1930411 за гр. [PERSON] Зазначена земельна ділянка сформована від 19.02.2013 року на підставі розпорядження голови Кіровоградської РДА від 09.11.2012 року № 1092-р відповідно розробленій документації із землеустрою щодо відведення земельних часток (паїв) членам фермерського господарства із постійного користування Фермерського господарства [PERSON]. Виділення [PERSON] в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 5,7894 га кадастровий номер [NUMBER] на території Високобайрацької сільської ради передбачено вище зазначеною технічною документацією із землеустрою та проводиться сертифікованими інженерами землевпорядниками. Наявна в матеріалах справи інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчать про те, що наразі земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,01 га, розташована на території Високобайрацької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності позивачу [PERSON] Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє. Відповідно до ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність. Судом з'ясовано, що при укладенні договору міни 14.11.2014 року відповідач [PERSON] діяв від імені [PERSON] на підставі наданої нею довіреності на його ім'я від 13.11.2014 року в межах наданих йому повноважень. Вказана довіреність посвідчена нотаріусом та мала чинність (позивачем не скасована). Позивачем вимоги про визнання вказаної довіреності недійсною не заявлялися. Разом з цим, суд має відзначити і наступне. Встановлена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину може бути спростована в судовому порядку. Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Так, згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Відповідно до змісту статей 177, 181 ЦК України, ст. 79 ЗК України земельна ділянка являється об'єктом цивільних прав. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 178 ЦК України, об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичноїчи юридичної особи. Згідно підпункту «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Таким чином оборотоздатність земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості)власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) є обмеженою. Обмін (міна) таких земельних ділянок має здійснюватися відповідно до закону, яким являється Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон № 899-ІV). Статтею 14 Закону № 899-ІV передбачено, що у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками. Пунктом 2 статті 15 «Прикінцеві положення» Закону № 899-ІV зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). На реалізацію цієї норми Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. У разі прийняття пропозиції власником іншої земельної ділянки щодо обміну земельними ділянками власники земельних ділянок укладають договір міни земельних ділянок. Договір міни земельних ділянок укладається відповідно до вимог Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України. Право власності на земельну ділянку за договором міни виникає після нотаріального посвідчення договору міни земельних ділянок, одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 5 Закону № 899-IV встановлено, що матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників, оформлюють сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-464цс16, викладеному у постанові від 12 жовтня 2016 року, законодавець не закріпив у ЗК України чи інших законах України, крім Закону № 899-ІV, порядок міни земельних часток (паїв) в інших випадках. Обміняними можуть бути земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-ІV. Зазначеною нормою право на обмін земельних часток (паїв) можна реалізувати в період між проведенням зборів власників земельних часток (паїв) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю. Судом з'ясовано підстави набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,01 га кадастровий номер [NUMBER], а саме те, що вона утворилася внаслідок поділу земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] для ведення товарного с/г виробництва загальною площею 5,7894 га за рахунок земель с/г призначення на території Високобайрацької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка в свою чергу була сформована на підставі розпорядження голови Кіровоградської РДА від 09.11.2012 року № 1092-р відповідно розробленій документації із землеустрою щодо відведення земельних часток (паїв) членам фермерського господарства із постійного користування Фермерського господарства [PERSON]. Тобто обмінювана відповідачем [PERSON] земельна ділянка утворилася в результаті виділу незначної частки колишнього земельного паю відведеного їй як члену фермерського господарства. При цьому внаслідок укладення договору міни позивач позбулась права власності на свій виділений в натурі земельний пай в обмін на право власності на незначну частку виділеного в натурі паю відповідачу як члену фермерського господарства. За таких обставин не можна вважати, що на підставі оспорюваного договору відбувся обмін земельних ділянок за схемою «пай на пай», за якою кожна із сторін договору відчужує на користь один одного свій пай та отримує взамін пай другої сторони, тобто паї обмінюються в цілому, а не їх частини. На підставі оспорюваного договору міни відбувся обмін земельних ділянок без дотримання вимог Закону № 899-ІV, а отже і всупереч мораторію, встановленому підпункту «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що є підставою для визнання такого договору недійсним. Разом з цим, відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма ч.1 ст.261 ЦК містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, отже, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). Верховний Суд України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 4 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України і при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, а також Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 397/1402/15-ц від 16 січня 2018 року. Посилання позивача на те, що вона дізналась про наявність укладеної представником від її імені оспорюваного договору міни в лютому в 2018 році, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформовану 14.02.2018 року, її звернення до відділу у Знам'янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.02.2018 року з питання надання дублікату Державного акту на право приватної власності на землю, а раніше вона не знала про порушення її прав, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, в даному випадку зазначене, є об'єктивними обставинами, з яких можна здійснити висновок, що про існування оспорюваного договору позивачу достеменно стало відомо в лютому 2018 році. Не спростовує цього і факт засвідчення копії оспорюваного договору позивачем з приєднанням цієї копії до позову з відміткою - 20.03.2018 року, тобто за часом пізніше після того як вона заявляє їй стало відомо про існування цього договору. Крім того, в судовому засіданні представник позивача відзначив, що відповідну копію засвідчено позивачем, оскільки як вона пояснила вона бачила оригінал договору, але примірника договору у неї немає, а тому вона в порядку підготовки справи до судового розгляду просила суд витребувати цей договір у нотаріуса. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що при посвідченні нотаріусом оспорюваного договору позивач не була присутня, від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв представник [PERSON] При цьому, строк дії довіреності визначено до 13.11.2015 року, одначе в ній не визначено термін, в який представником має бути укладена відповідна угода, а отже гіпотетично вона могла бути укладена до 13.11.2015 року включно. При цьому, довіреністю визначено право представника отримати підписані (посвідчені) примірники договорів. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] доказів на спростування доводів позивача та підтвердження тих обставин, що вона могла знати про укладення такого договору раніше ніж заявляє, не надано, а отже не доведено, що представник [PERSON] повідомляв позивача, як особу в інтересах якої уклав договір міни, про відповідну угоду. Стороною відповідача не доведено належними та беззаперечними доказами про обізнаність позивача стосовно наявності письмово укладеного договору до лютого 2018 року, матеріали справи не містять такої інформації. Тому, визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності позивачем не пропущено, адже моментом початку його перебігу в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є лютий 2018 р. Звернення до суду відбулось через місяць після вищевказаної події, тобто у березні 2018 року. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, а у разі скасування на підставі рішення суду в тому числі документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Рішення суду про визнання недійсним договору міни є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав, так як у такому випадку Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачає позасудову процедуру державної реєстрації, яка не може підмінюватися судовим рішенням. Водночас, на підставі довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 03.07.2018 за № 129464494, отриманої судом в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з'ясовано, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], право власності на яку на підставі оспорюваного договору міни набула [PERSON], поділена за відповідною заявою власника, серія та номер 692, від 14.05.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., дата державної реєстрації - 15.06.2018 року. Відтак, право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] - погашено, відомості по вказаному об'єкту нерухомого майна в Реєстрі - закрито. Виходячи із викладених обставин, у задоволенні позову в частині позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] належить відмовити. Судові витрати з урахуванням того, що ухвалою суду від 11.04.2018 року позивачу відстрочено сплату судового збору, за правилам ст.141 ЦПК України суд відносить як на рахунок позивача, так і на рахунок відповідачів. Так, враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, кожна з яких окремо є об'єктом справляння судового збору, що загалом становить 1409,60 грн, тобто по 704,80 грн. за кожну, з позивача, за частину позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, належить стягнути 704,80 грн. в дохід держави, а з відповідачів за частину задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: partial