Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 10 квітня 2015 року на перехресті проспекту Перемоги та вулиці Панфілова в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху водій [PERSON], який керував автомобілем ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив зіткнення з мотоциклом VIPER MX 200 F, реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя, однак які потребують свого лікування на строк понад 21 день. За вказаним фактом була порушена кримінальна справа, він визнаний потерпілим. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями він був госпіталізований в міську лікарню № 4, в якій 17 квітня 2015 року був прооперований та знаходився на стаціонарному лікуванні до 07 травня 2015 року. Він відчував сильний фізичний біль, потребував стороннього догляду, позбувся сну, не може вести активну життєдіяльність, працювати. Наразі він отримав напрямок на СМЕК для встановлення групи інвалідності. Все наведене спричиняє йому сильні душевні хвилювання. 27 квітня 2016 року [PERSON] була виплачена йому у добровільному порядку грошова сума у розмірі 7000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, окрім моральної шкоди, йому також було спричинено матеріальну шкоду у вигляді вартості поновлювального ремонту за пошкоджений мотоцикл у розмірі 16104 гривень. Також він витратив грошові кошти у розмірі 1500 гривень за проведення експертного дослідження. Оскільки цивільного-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу від 13 грудня 2014 року, просив стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду, повязану з лікуванням потерпілого у розмірі 25791,89 гривень та повязану із пошкодженням транспортного засобу у розмірі 16376,82 гривень, а також з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. 26 грудня 2016 року позивач [PERSON] надав до суду змінену позовну заяву, в якій просив з урахуванням заяви від 25 травня 2017 року, стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду, повязану з лікуванням потерпілого у розмірі 25791,89 гривень та повязану із пошкодженням транспортного засобу у розмірі 14875,35 гривень, та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування змінених позовних вимог зазначив, що 16 лютого 2016 року згідно вироку Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя [PERSON] був визнаний винним за ч.1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами. Також було стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду повязану з лікуванням потерпілого у розмірі 23064,31 гривень та повязану із пошкодженням транспортного засобу у розмірі 14375,35 гривень, та моральну шкоду у розмірі 1153,22 гривень, з [PERSON] було стягнуто моральну шкоду у розмірі 8000 гривень. 13 червня 2016 року вказаний вирок суду було скасовано в частині цивільного позову, цивільна справа направлена на новий розгляд. 31 січня 2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо зміненої позовної заяви [PERSON], в яких останнє в особі представника [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгртунвання вказаних заперечень посилається на те, що витрати на лікування потерпілого не мають належного документального підтвердження та в силу ст.. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню страховиком. Витрати, повязані із пошкодженням транспортного засобу, не підлягають відшкодуванню, виходячи з наступного. По-перше, позивач не скористався своїм правом на тримання страхового відшкодування, оскільки в порушення спеціального порядку, визначеного 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не звернувся до Страховика із заявою про страхове відшкодування, а відтак звернення потерпілого до суду є передчасним. По-друге, позивачем пропущено 1-річний строк для звернення до Страховика та є підставою для відмови у виплаті йому страхового відшкодування. Так, ДТП трапилася 10 квітня 2015 року, а заява про страхове відшкодування станом на 25 січня 2017 року всупереч п. 35.1 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до ПрАТ «УПСК» так і не надійшла. Крім того, відповідно до п. 33-1.1 ст. 33 вищевказаного Закону водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий) зобовязані сприяти страховику, в тому разі й надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно. На підтвердження своїх вимог щодо розміру заподіяної шкоди позивач надає до суду Висновок судової авто товарознавчої експертизи, однак представники ПрАТ «УПСК» не запрошувалися при проведенні огляду пошкодженого транспортного засобу та не мали можливості безпосередньо брати участь у встановленні обсягу та розміру пошкоджень. Отже, підстав для стягнення суми страхового відшкодування зі страховика немає, оскільки позивач не забезпечив доступ представника страховика для огляду транспортного засобу для визначенні розміру заподіяної шкоди. Підстав для стягнення моральної шкоди немає, тому як відповідно до ст. 26-1 закону України № 1961 страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, а не довільно встановлена сума, як помилково трактує позивач. З огляду на альтернативну суму відшкодування в розмірі 72,31 гривень, сума відшкодування моральної шкоди (5%) становить 3,62 гривень. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, не зявилися, надали заяви з проханням розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Будучі раніше присутнім у судовому засіданні, позивач підтримав змінені позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що приблизно 21 квітня 2016 року він надавав заяву в страхову компанію про виплату страхового відшкодування, йому пояснили, що все буде виплачено. Після другого судового засідання він дізнався, що документи в страховій компанії були втрачені. Після цього він надавав заяву вдруге 10 листопада 2016 року, на що йому повідомили, що всі належні кошти будуть виплачені. Доказів про направлення вказаних заяв до страхової компанії він не має. Зазначив, що огляд пошкодженого транспортного засобу з метою встановлення вартості поновлювального ремонту проводився у присутності представника страхової компанії. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що 10 квітня 2015 року о 15-10 годині по проспекту Перемоги в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя сталася дорожньо - транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем ГАЗ 2705-416, реєстраційний номер [NUMBER], та водія [PERSON], який керував мотоциклом VIPER MX 200 F, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок якого водію [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя [PERSON] був визнаний винним за ч.1 ст. 286 КК України внаслідок порушення ним п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.4 та 16.13 Правил дорожнього руху України, та йому призначене покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами. Також було стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду повязану з лікуванням потерпілого у розмірі 23064,31 гривень та повязану із пошкодженням транспортного засобу у розмірі 14375,35 гривень, та моральну шкоду у розмірі 1153,22 гривень, з [PERSON] було стягнуто моральну шкоду у розмірі 8000 гривень. 13 червня 2016 року вказаний вирок суду було скасовано в частині цивільного позову, цивільна справа направлена на новий розгляд. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, позивач має право на відшкодування спричиненій йому шкоди. Судом встановлено, що власником автомобіля ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер АН 01028 ВХ, є [PERSON], право на керування має [PERSON]. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/6816200). Ліміт відповідальності за цим полісом за шкоду заподіяну життю і здоровю, встановлений у сумі 100000 гривень, за шкоду, заподіяну майну, встановлений у сумі 50 000 гривень, франшиза 500 гривень. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Належних доказів на підтвердження того, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10 квітня 2015 року та про те, що автомобіль надано для технічного огляду, суду не надано. Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи № 196 від 05 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю мотоцикла VIPER MX 200 F, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП 10 квітня 2015 року в місті Маріуполі з автомобілем ГАЗ 2705-415, складає 14875,35 гривень. 10 листопада 2016 року, тобто під час розгляду даної справи, позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про отримання страхового відшкодування. За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. На підставі ст. 26-1 вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 та ч.2 ст.14 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. У відповідності зі ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Окрім того, в Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 р. по справі №6-2808 цс15 в обґрунтування висловленої правової позиції зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Дослідивши докази позивача щодо витрат на придбання лікарських засобів, які маються в матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] за ст.. 286 ч.1 КК України, а саме: виписку з медичної картки стаціонарного хворого на імя [PERSON] та довідку з медичного закладу, де він лікувався про придбання ним призначених медичних препаратів та засобів для його лікування, а також відповідні чеки та квитанції, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, у розмірі 23064,31 гривень, тому як саме на вказану суму підтверджуються витрати позивача на його лікування. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій особі суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки у судовому засіданні позивачем було належним чином доведено завдання йому моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнав внаслідок ушкодження його здоровя та тривалого лікування від ДТП, що сталося 10 квітня 2015 року, спричиненого [PERSON], то його вимоги про відшкодування такої шкоди суд визнає обґрунтованими та стягує відповідно до ст.. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1153,22 гривень (23064,31 гривень х 5% = 1153,22 гривень. Разом з тим, пунктом 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] протягом року подавав заяву про виплату страхового відшкодування суду не надано. Отже, оскільки заяву було подано більше ніж через рік з моменту ДТП, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову до страхової компанії про стягнення матеріальних збитків, заподіяних майну потерпілого. Враховуючи наведене, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача [PERSON] витрат, повязаних із відшкодування шкоди, заподіяної його здоровю у розмірі та моральної шкоди у розмірі 1153,22 гривень.

Outcome: partial