Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] року в с.Чорний Потік. В мотивування позову посилається на те, що померла його мати [PERSON] . За життя остання зробила розпорядження своїм майно, а саме: все своє майно заповіла йому. Позивач посилається на те, що в установленому порядку прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На даний час бажає оформити своє право власності на спадщину, у зв"язку із чим звернувся до державного нотаріуса із заявою про оформлення права власності на спадщину, проте у видачі свідоцтва про право власності йому відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Спадкоємцем, котрий має право на обов"язкову частку в спадщині є його брат- [PERSON] , котрий від своєї частки в спадщині відмовився. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги повністю, обгрунтували їх вищенаведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився , в заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності . Позов визнає повністю. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] . За життя остання зробила розпорядження своїм майном, склавши 11.07.2008 року заповіт, який був посвідчений секретарем Чорнопотіцької сільської ради за реєстровим № 40, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON] . Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Спадкоємцем в порядку ст. 1241 ЦК України є син померлої [PERSON] , котрий від свої частки в спадщині відмовився, подавши до Заставнівської державної нотаріальної контори відповідну заяву . За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерть не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки № 18 від 13.01.2016 року виданої виконавчим комітетом Чорнопотіцької сільської ради із померлою ніхто не проживав. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 23/2013 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54124366 від 04.02.2013 року . Відповідно до положення ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.01.2016 року . Встановлено, що за життя [PERSON] не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням Чорнопотіцької сільської ради народних депутатів від 27.01.1994 року №4 Про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, випискою з особового рахунку [NUMBER], записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розтпшований в [ADDRESS] збудований в 1957 році. Відповідно ст.328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved